mot · G4022086 · 1981-03-25 00:00:00 — Motion 1980/81:2086 av m. fl. med anledning av proposition 1980/81:133 om riktlinjer för energisparverksamheten i byggnader m.m. motstånd - en sammanfattning 2 Direktverkande elvärme - en bakgrund 3 En ny elpolitik - ett villkor för kärnkraftens avveckling 8 Ökat kommunalt ansvar 13 Energihushållningsdelegationens förslag - och regeringens behandling 13 efter folkomröstningen har vi socialdemokrater i presenterat ett flertal motioner i syfte att underlätta en kärnkraftsavveckling, skärpa energihushållningen och utveckla nya alternativ. Våra förslag har dock i de flesta fall röstats ned av den borgerliga majoriteten. har regeringen presenterat två viktiga propositioner på energiområdet. Då är det att försöka bedöma regeringens vilja och förmåga att avveckla kärnkraften och förbereda en energiförsörjning som i största möjliga utsträckning baseras på uthålliga, helst förnybara och inhemska, energikällor med minsta möjliga miljöpåverkan. Regeringens proposition (1980/81:133) om riktlinjer för energisparverksamheten i byggnader m. m. har ett starkt samband med den tidigare presenterade propositionen 1980/81:90 om riktlinjer för energipolitiken. I vår partimotion 1980/81:1976 med anledning av denna proposition skrev vi: Propositionens syn på framtidens elpolitik tillsammans med bristen på styrmedel, gör att det finns berättigad anledning att ifrågasätta regeringens både vilja och förmåga att följa folkomröstningens beslut om en avveckling av kärnkraften. Den nu avlämnade propositionen om energisparverksamheten i byggnader m. m. bekräftar denna oro. De båda propositionerna ger anledning till farhågor om regeringens förmåga att genomföra en kärnkraftsavveckling enligt folkomröstningens resultat och enligt principbeslut . I den föreliggande propositionen avvisas nödvändiga kommunala och statliga styrmedel, ofta utan motiveringar. Inga alternativa lösningar för att bl. a. skärpa hushållningen, öka handlingsfriheten och skapa möjligheter till en framtida lägre elanvändning inom bostadsbeståndet anvisas. De tre regeringspartierna representerade var sin linje i folkomröstningen om kärnkraften. Medan det svenska folket till valde att stödja alternativ i folkomröstningen som klart innebar en avveckling av kärnkraften, väljer regeringen att presentera propositioner som i allt väsentligt följer linje 1 och . dominans över energipolitiken och regeringens bristande samordning av handläggningen av energifrågorna är de viktigaste skälen till att regeringens förslag har denna inriktning. Det är ett allvarligt svek mot det löfte som gavs av samtliga partier inför folkomröstningen - att resultatet skulle följas, oavsett utgången av omröstningen. Det är nu viktigt att energifrågan och besluten om energipolitiken bryts ur den s. k. blockpolitiken. Det klara besked om avveckling av kärnkraften som väljarna gav i folkomröstningen måste följas av samtliga riksdagspartier. Vi föreslår därför att regeringen tillsätter en parlamentarisk kommission som skyndsamt skall föreslå åtgärder som möjliggör en kärnkraftsavveckling enligt folkomröstningens resultat och enligt principbeslut (NU 1979/80:70). I en sådan parlamentarisk kommission bör det finnas goda möjligheter att skapa en bred majoritet för åtgärder som kan bidra till att kärnkraften avvecklas, hushållningen skärps, nya energikällor utvecklas och oljeberoendet minskar. Ett datum, då kommissionens förslag skall vara utformade, bör fastställas. motstånd - en sammanfattning motstånd mot en kraftfull energipolitik har pågått alltsedan folkomröstningen. Moderata samlingspartiets företrädare reserverade sig mot det socialdemokratiska förslaget i motion 1979/80:2056, skriven direkt efter folkomröstningen: att som sin mening ger regeringen till känna att ingen ytterligare kärnkraftsutbyggnad skall förekomma utöver de 12 reaktorer som är i drift, färdiga eller under arbete, och att den sista reaktorn i vårt land skall stängas . Detta socialdemokratiska förslag förklarades av att regeringen i sin principproposition inte ville slå fast då kärnkraften definitivt skulle vara avvecklad. I sin reservation tog avstånd från denna formulering i näringsutskottets utlåtande (NU 1979/80:70): Det är enligt utskottets mening nödvändigt att den tidsperiod inom vilken avveckling skall ske klart anges. Men genom att och företrädare anslöt sig till det socialdemokratiska kravet kunde slå fast den definitiva slutpunkten för kärnkraftsperioden. Det moderata motståndet mot en konstruktiv energipolitik har sedan fortsatt: o En plan för utvecklingen av den svenska raffinaderiverksamheten har förhindrats. o Samhällsengagemang i en s. k. katalytisk kracker har motarbetats, o Ett riksdagsbeslut om ett utvecklingsbolag på energiområdet har förhalats på grund av moderat motstånd, o Tilläggsdirektiven om särskild beskattning av s. k. övervinster i vattenkraftsproduktionen försenades av samma skäl . Det är således inte speciellt unikt att nu också genom sitt motstånd omöjliggör konstruktiva regeringsförslag med anledning av betänkanden från elanvändningskommittén och delegationen för energihushållning i bebyggelsen. Direktverkande elvärme - en bakgrund Valsedeln från linje 2 i folkomröstningen om kärnkraften upptog denna formulering: Åtgärder vidtas för att styra elkonsumtionen bl. a. för att förhindra direktverkande elvärme i ny permanentbebyggelse. Bakgrunden till denna formulering var att det finns risk för väsentligt sämre möjligheter att tillgodose behovet av elenergi och framåt . o Kärnkraften skall avvecklas. På socialdemokratiskt initiativ beslutade (NU 1979/80:70): att ingen ytterligare kärnkraftsutbyggnad skall förekomma utöver de 12 reaktorer som är i drift, färdiga eller under arbete, och att den sista reaktorn i vårt land skall stängas . Detta innebär att de tolv reaktorerna tas ur bruk fram . Därmed måste denna elkraftsproduktion om ersättas. o En kraftig satsning på inhemska bränslen för elproduktion i kraftvärmeeller kondensverk innebär svåra konflikter med skogsindustrins behov av råvara. o har fattat beslut om att vattenkraftsutbyggnaden bör begränsas till . o Det finns en stor och befogad tveksamhet till en utbyggnad av kolkondenskraftverk. På valsedeln från linje 2 liksom i socialdemokratiska motioner till sägs: Elproduktion genom olje- och kolkondenskraftverk undviks. o Nya produktionsmöjligheter som t. ex. vindkraft och omvandling av solenergi till el kan inte ge större tillskott omkring . Dessa förutsättningar för elproduktionen kräver en elpolitik som utformas så att en eventuell brist på elkraft kan utan allvarliga konsekvenser för sysselsättning och välfärd. Vid brist på elkraft bör denna i första hand användas inom industrin, där möjligheterna till ersättning är sämre än i bostäderna. Ett exempel kan åskådliggöra förhållandet mellan industriarbetsplatsernas behov av elkraft och bostadsbeståndet. I genomsnitt 60 000-70 000 kWh el behövs för varje industriarbetsplats. produktion av 30 000 småhus med elvärme , enligt de krav som ställs i Svensk byggnorm , innebär ett behov av elkraft som motsvarar 40 000 industriarbetsplatser. med denna risk för försämrad tillgång på el är det ett faktum att vårt land kommer att ha en god tillgång på elkraft. En huvuduppgift för elpolitiken blir därför att utforma metoder som gör det möjligt att utnyttja el men förbereda en omställning för andra möjligheter. Direktverkande elvärme i bebyggelsen innebär att endast el kan användas för uppvärmning. Vatten- eller luftburna system däremot medger att ett flertal olika möjligheter kan utnyttjas. Sådana system kan värmas med s. k. elpatron eller elkassett, med en s. k. kombinationspanna för olja, kol, torv och flis, med solvärme eller värmepump eller genom anslutning till ett kommunalt fjärrvärmesystem. Detta var bakgrunden till formuleringen på valsedeln från linje 2, att direktverkande elvärme i ny permanentbebyggelse skall förhindras. tillsattes den s. k. elanvändningskommittén (ELAK). - att ange hur man kan använda el för att spara olja utan att därigenom låsa sig till en ökad elförbrukning , - att utforma förbud med vissa undantag mot direktverkande elradiatorer i viss tillkommande bebyggelse för åretruntbruk, - att ange hur uppvärmningssystem skall utformas för att bli flexibla, dvs. helt eller delvis kunna utnyttja andra energislag än olja och el, - att redovisa de ekonomiska konsekvenserna m. m. av förslagen. I kommittén fanns representanter för , , och socialdemokraterna. ELAK föreslog i betänkandet El och olja (Ds I 1980:22) bl. a. dessa åtgärder. Den kommunala energiplaneringen bör förstärkas. Kommunerna bör för olika planområden ta ställning till aktuella och framtida uppvärmningsformer. I byggnadsstadgan bör föreskrivas att plan skall åtföljas av en redogörelse för de överväganden om planområdets energiförsörjning som gjorts under planarbetet. Berörda myndigheter bör ges i uppdrag att utarbeta en handlingsplan som kommunerna kan lägga till grund för sin energiplanering. Huvudparten av all byggnadsuppvärmning i förtätad bebyggelse bör ske i centraliserade system. Värmecentraler för alternativbränslen och solvärme bör stödjas. Eventuella bidrag från staten bör förmedlas av kommunerna. Kommunerna skall vara beredda att ta på sig ansvaret för centrala uppvärmningssystem men sådant ansvar skall också kunna läggas på bostadsföretag och samfälligheter. Lagstiftningen på området bör ses över. Vid nybyggnad och vid ändring av uppvärmningssystem i befintliga byggnader föreslog ELAK förbud mot installation av direktverkande elradiatorer från . Undantag från detta förbud borde medges för särskilt uppvärmningssnåla byggnader. Detta förutsätter åtgärder för energihushållning som är mera omfattande än vad som krävs enligt Svensk byggnorm (SBN 75). Förutsättningarna för undantaget skall i ett första steg kunna uppfyllas med nu känd teknik. Byggnad bör få värmas med direktverkande elradiatorer om behovet av elenergi för radiatorer och tappvarmvatten minskas genom olika åtgärder. Minskningen bör motsvara av energibehovet för radiatorerna jämfört med om byggnaden varit utförd enligt minimikraven på värmeisolering och luftomsättning i SBN 75. I ett andra steg bör reglerna skärpas, ansåg ELAK. starkt incitament till vidare utveckling mot alltmer uppvärmningssnåla byggnader. Reduktionens storlek borde prövas mot bakgrund av den kunskap som föreligger och det samhällsekonomiskt optimala. ELAK ansåg emellertid att reduktionen bör bli betydande i förhållande till normkravet. Utredningen menade att ett riktmärke för andra steget bör vara en minskning från SBN 75. ELAK föreslog att de skärpta kraven införs . Man ville också göra vissa undantag från förbudet. Tillfälliga byggnader, exempelvis arbetsbodar, och byggnader som värms upp tillfälligt, exempelvis flertalet fritidshus och vissa samlingslokaler, bör inte omfattas, ansåg man. Vidare föreslogs undantag för tillverkningslokaler inom industrin, jordbruket och trädgårdsnäringen, för vissa kulturhistoriskt värdefulla byggnader och bebyggelsemiljöer samt i övrigt i sådana fall där ett förbud framstår som uppenbart orimligt. ELAK ansåg att har kompetens att avgöra när undantag från förbudet mot direktverkande elvärme med elradiatorer skall medges. Prövningen bör bindas till hanteringen av byggnadslovsärendet. I nytillkommande småhus som skall värmas med vattenburen el bör sådana förberedelser göras att skorsten senare kan installeras och utrymme ordnas för uppvärmningskomponenter, exempelvis panna och bränsleförråd. I byggnader som kan få dispens från förbudet mot direktverkande elradiatorer bör möjligheterna att senare införa ett inre distributionssystem för värme förberedas. Detta bör ske vid planeringen och detaljutförandet av byggnaden. Det bör tillses att det på tomtmark finns utrymme för nödvändiga alternativa anordningar för uppvärmning. Vid ombyggnad av befintliga byggnader medför kraven att skorsten, bränsleutrymme m. m. normalt skall bibehållas. Resurser bör satsas på utveckling av lämplig teknik för att vatten- eller luftburet distributionssystem vid behov skall kunna installeras i hus som byggts med direktverkande elradiatorer. Tillkommande vattenburna system bör dimensioneras för lågtemperatur. Den nuvarande temperaturen i radiatorerna, 80-60, bör sänkas till 60-40. Härigenom underlättas utnyttjandet av direkt solvärme, spillvärme och värmepumpar, menade ELAK. Byggnadslov skall krävas för att man i befintlig byggnad skall få väsentligt ändra eller införa helt nytt uppvärmningssystem. Anskaffning av oljetank och installation av oljebrännare bör inte få räknas in i låneunderlaget för statliga lån till bostadsbyggande. För installation av villapannor som kan eldas med olja bör krävas att pannan är förberedd för användning av elenergi. Hushållsapparater och anordningar för belysning och varmvattenberedning tar en betydande del av energiförbrukningen i anspråk. belåningsregler bör utformas så att de stimulerar till energisnålhet. Lån och bidrag bör användas för att en samhällsekonomiskt riktig konvertering skall bli meningsfull också för innehavare av oljepannor. Lån bör därför beviljas för installation av elpatron, elkassett och varmvattenberedare samt för kostnader för byte av oljepanna till panna för andra bränslen. Pannbyte till kombinationspanna bör stimuleras genom bidrag om förslagsvis högst , beräknat på restvärdet av den befintliga oljepannan. Installation av kombinationspanna bör också stimuleras genom förmånligare lån. Energisparlån skall kunna förenas med villkor om konvertering till el med elpatron eller motsvarande. ELAK bedömde sammanfattningsvis att de åtgärder för konvertering från olja till el som föreslogs skulle kunna resultera i en minskad förbrukning av olja, i storleksordningen 1,6-1,. Detta mål skulle nås genom en ökad användning av el för uppvärmning av storleksordningen . Regeringens proposition skiljer sig på väsentliga punkter från ELAK:s förslag. Det gäller t. ex. följande: o Ikraftträdandet förskjuts till . o Undantagen utvidgas till att bl. a. gälla fritidshus som utnyttjas stadigvarande (bl. a. andelshus och uthyrningshus i anslutning till fjällanläggningar), flerbostadshus, arbetslokaler som kontor och industrier, undervisningslokaler, vårdlokaler inkl. barndaghem, samlingslokaler m. m. o Regeringen avvisar principbeslut om att kraven på energisnåla hus senare skall skärpas. ELAK ansåg att ett riktmärke för detta andra steg borde vara en minskning av energibehovet för radiatorerna. De skärpta kraven borde enligt ELAK införas . o Regeringen föreslår inga åtgärder för att stimulera medborgarna till energisnålare hushållsutrustning och belysning. Detta drar ca 5 000 kWh el per bostad och år, exkl. varmvatten och värme. nettotillskott av denna utrustning i bostäderna motsvarar således 3 000 industriarbetsplatser. Om äldre utrustning kan förbättras eller bytas ut i hela beståndet av 3,6 miljoner bostäder, så att de nya utrustningarna drar mindre el, frigörs el för 100 000 nya arbetsplatser. o Regeringen försämrar allvarligt kommunernas möjligheter till en konkret energiplanering. a. avstyrks ELAK:s förslag om byggnadslov vid inrättande av nytt eller en mera väsentlig ändring av uppvärmningssystemet. Föredragande statsrådet skriver: Jag vill anmärka att syftet med detta inte är att det skall öppnas någon möjlighet att styra valet av uppvärmningssätt. Klarare kan inte regeringens passivitet uttryckas. Den kärnkraftsavveckling som svenska folket har beslutat om kräver helt andra styrmedel än den nuvarande regeringen har lyckats föreslå. De fria marknadskrafterna kommer inte att avveckla kärnkraften. Regeringen tar inte ställning till det s. k. andra steget. Därmed försämras bl. a. elindustrins möjligheter till en planerad omställning. Det första steget () kan med utnyttjande av känd teknik för hushållning, solvärme m. m. uppnås av de allra flesta framtida bostäder. Vidare utvidgas antalet undantagna hus- och bostadskategorier avsevärt. Regeringen tar också ifrån kommunerna möjligheterna till en kraftfull energipolitisk planering. Sammanfattningsvis innebär regeringsförslaget att undantagen från förbuden blir av sådan omfattning och karaktär, att de allra flesta bostäder och lokaler kommer att kunna använda direktverkande el. Därigenom minskar den energipolitiska handlingsfriheten avsevärt. Däremot föreslår regeringen inga undantag av sociala skäl för t. ex. äldre och handikappade, vars behov av ett enkelt uppvärmningssystem är större än för andra medborgare. Regeringens förändringar i förhållande till ELAK är anmärkningsvärda, inte minst med tanke på den reservation till förmån för en skärpning av ELAK:s förslag som fanns från ledamot i utredningen. Regeringen lämnar på de allra flesta punkter inga motiv för sina förändrade ställningstaganden i förhållande till ELAK:s förslag. Remissinstansernas synpunkter kommenteras endast flyktigt. Därigenom saknas också ett tillfredsställande beslutsunderlag. Det kan inte accepteras att regeringen på detta sätt avvisar flera viktiga förslag från ELAK med syfte att öka den energipolitiska handlingsfriheten utan att presentera några alternativa lösningar eller ens motivera förändringarna. En viktig uppgift för den kommission vi krävde ovan blir därför att noggrant studera ELAK:s förslag och försöka skapa en bred politisk majoritet för lösningar som ökar den energipolitiska handlingsfriheten och leder till att kärnkraften kan avvecklas. För att underlätta kommissionens arbete avstår vi ifrån yrkanden i denna del. En ny elpolitik - ett villkor för kärnkraftens avveckling Regeringen presenterar inte heller i föreliggande proposition sin syn på den framtida elpolitiken. urholkar man kraftigt de förslag som ELAK har presenterat. I vår motion 1980/81:1976 med anledning av regeringens proposition 1980/81:90 om riktlinjer för energipolitiken skrev vi: Kärnkraftens avveckling förutsätter en förändrad syn på elpolitiken. Det är anmärkningsvärt att regeringen i propositionen inte ens försöker presentera en skiss till elbalans för tiden . Över huvud taget behandlas tiden mycket summariskt i regeringens proposition. Det är olyckligt. Ett av de långsiktiga målen avveckling av kärnkraften - måste följas av mer detaljerade beskrivningar av vägarna att nå målet. En förutsättning för att målet skall nås är en i förhållande till regeringens skrivningar drastiskt förändrad syn på elpolitiken. Propositionen beskriver den framtida elförbrukningens ökningstakt enligt konsekvensutredningens prognoser. beräkningar, att en ökning av elförbrukningen om kan förväntas, redovisas utan kommentarer. Avsaknaden av synpunkter elbalans är den fråga som allvarligast ifrågasätter regeringens vilja och förmåga att avveckla kärnkraften i linje med folkomröstningens resultat och tidigare beslut. Om regeringen inte presenterar en genomtänkt syn på elförsörjningen och ger direktiv bl. a. till och kommuner om denna, finns en allvarlig risk att 1990-talets beslutsfattare kommer att ställas inför valet mellan och massiv utbyggnad av kolbaserad kondenskraft och bibehållande av en fortsatt utbyggnad av kärnkraften. Energiförsörjningen måste planeras i ett långt perspektiv. Det tar bortåt att planera och bygga större energianläggningar. Föreställningar om 90-talet påverkar därför redan nu den politiska planeringen. Brist på klara direktiv leder till att bl. a. kraftföretagen och olika kommuner planerar en framtid med en alltför hög elförbrukning. Många människor sysselsätts med projekt som blir obehövliga vid en förändrad elpolitik, i linje med folkomröstningens resultat. En vagt antydd elpolitik kan också leda till ett energisystem av helt annat slag än det som anges som det långsiktiga målet, ett system baserat på uthålliga, helst inhemska och förnybara energikällor med minsta möjliga miljöpåverkan. En fortsatt utbyggnad av elproduktionen utöver den nivå som uppnås när kärnkraftprogrammet tagits i bruk måste i huvudsak motiveras med en fortsatt utbyggnad av elvärmen. Effekten av en stor elproduktion, baserad på bränslen, blir dessutom en mycket stor värmeproduktion. Denna värmeproduktion kommer i själva verket tillsammans med den elkraft som måste användas för uppvärmning för att över huvud taget motivera elproduktion i den förutsedda omfattningen att i stort sett räcka till för uppvärmning av hela den svenska bebyggelsen. Avgörande för värmeutnyttjandet blir emellertid utbyggnaden av fjärrvärmenäten och den del av dessa som kan användas i kraftvärmeproduktion. De kraftvärmeverk som enligt regeringen skall svara för det huvudsakliga framtida tillskottet av el kommer bara att kunna svara för el. Resten kommer att produceras i kondenskraftverk med ytterst lågt utnyttjande av det använda bränslet. Det bör i sammanhanget observeras att en framtida metanolproduktion också kommer att lämna ett överskott av spillvärme som måste utnyttjas för uppvärmning av bebyggelsen. Möjligheten till rationell elproduktion i kraftvärme verk krymper då ytterligare. Resultatet blir ändå att huvuddelen av den svenska bebyggelsen kommer att värmas genom utnyttjande av importerade eller inhemska bränslen. Direkt eller indirekt solenergi, t. ex. distribuerad via värmepumpar, får liten plats i den svenska värmeförsörjningen. För att tillgodose det stora behovet av bränsle till uppvärmningen måste ett val ske mellan importerat kol eller inhemska bränslen. En alltför stor ökning av kolberoendet bör avvisas av bl. a. miljöskäl och ekonomiska skäl. Kolet kommer troligen också att stiga i pris. Och en ökad import innebär fortsatta allvarliga påfrestningar på den svenska bytesbalansen. I en värmeförsörjning med liten användning av solenergi uppstår då ett stort behov av inhemska bränslen som t. ex. flis och annan skogsenergi. Kollisionen med skogsindustrins behov av råvara blir onödigt stor. Skulle dessutom någon mer omfattande elproduktion ske i kondenskraftverk som också utnyttjar skogsråvara är skogsindustrins existens direkt hotad. Sammanfattningsvis innebär regeringens oklarhet om framtidens elanvändningspolitik: o Avvecklingen av kärnkraften försvåras. o Utvecklingen mot uthålliga, helst inhemska och förnybara energikällor motverkas. o Det finns en allvarlig risk för att energitillgångarna kommer att utnyttjas orationellt i kondensanläggningar med dålig teknik. Detta leder också till ökad miljöbelastning, o måste samhället göra ett val mellan en stor och dyr kolimport eller en alltför kraftig avverkning av den svenska skogen med åtföljande problem för den svenska skogsindustrin. Regeringens proposition om riktlinjer för energisparverksamheten i byggnader m. m. förstärker våra farhågor . Vi krävde i motion 1980/81:1976 att regeringen inför borde presentera riktlinjer för 1990-talets elanvändnings- och elproduktionspolitik. Det framstår nu helt tydligt att regeringen på egen hand inte har förutsättningar för detta. Därför finns behov av en särskild kommission. Kommissionen bör vidare överväga och eventuellt lämna förslag om en förändring av eltaxorna, så att det redan existerande elsystemet kan utnyttjas optimalt. Därigenom kan vissa effektutbyggnader undvikas. I en bilaga till ELAK redovisas ett förslag till flexibelt tariffsystem för el som skulle kunna medverka till att kärnkraftsawecklingen underlättas. Det är naturligt att kommissionen noga överväger detta förslag. Det är angeläget att kommissionen också prövar de förslag till skärpt hushållning med el som bl. a. presenterades av den s. k. linje 3 i folkomröstningskampanjen om kärnkraften, men som inte behandlas i regeringens proposition. Det gäller t. ex. möjligheterna att skärpa hushållningen med el inom industrin genom t. ex. användning av varvtalsregulatorer, förändrade processer m. m. Regeringen lämnar också förslag med anledning av betänkandet Program för energihushållning i befintlig bebyggelse (SOU 1980:43) från den s. k. energihushållningsdelegationen.