mot · G4021511 · 1981-01-25 00:00:00 — av och om översyn av reglerna om riksdagsval Den nya svenska regeringsformen bygger på folksuveräniteten och parlamentarismens principer. Väljarnas intressen skall tillgodoses i den politiska processen genom allmänna val med lika rösträtt till , vilken därefter enligt parlamentarismens princip utser innehavare av regeringsmakten. Regeringen arbetar med ett ansvar inför och därmed också inför väljarna. Dessa förutsätts ta ställning till regeringspolitiken och till oppositionens alternativ vid de allmänna valen. En regering som inte fyller måttet i väljarnas ögon blir genom att den förlorar sitt stöd i efter valet ersatt av en annan regering. Den parlamentariska principen fungerar väl i länder som där valsystemet medverkar till uppkomsten av två partier. Då framstår alternativen som klara för väljarna. Det regerande partiet får ta ansvar för regeringspolitiken, och oppositionen presenterar sitt alternativ. På valdagen kan väljarna i praktiken bestämma inte endast styrkeförhållandena i parlamentet, utan också vem som skall få förtroendet att inneha regeringsmakten. I länder vilka i likhet med tillämpar proportionella val är situationen i allmänhet annorlunda. Genom uppkomsten av flera partier än två minskar sannolikheten för att ett parti ensamt skall erhålla majoritet i parlamentet. För att ett majoritetsunderlag skall bildas krävs i normalfallet att flera partier samverkar och bildar en koalitionsregering. 1 de fall olika samarbetsmönster är möjliga kan detta leda till utdragna regeringsförhandlingar. I andra situationer kan det vara omöjligt att bilda en majoritetsregering varför man blir hänvisad till att acceptera minoritetsregeringar, vilka får söka stöd i tillfälliga koalitioner i . Det utmärkande för minoritetsparlamentarismen är regeringsmaktens svaghet. När regeringen blir beroende av stöd från olika håll för sin politik öka'- riskerna för inkonsekvens och planlöshet i politiken. Erfarenheterna bekräftar denna traditionella statsvetenskapliga föreställning. Folkets inflytande över politiken minskar genom att ranierna i valet inte kan presentera en politik som de sedan kan lova att genomföra. De kan bara i förhandlingar med andra partier verka för sitt program. Väljarna lämnas som 1976 och 1979 fram till valdagen i okunnighet om hur regeringsprogrammet kan komma att bli sammansatt av olika delar ur flera separata, delvis motstridiga program. Att detta kan leda till bristande förtroende från medborgarnas 1980/81: 1511 sida och till direkta svek av partierna gentemot sina väljargrupper har vi också färska erfarenheter av. Det är inte för mycket sagt att den svenska parlamentarismen, sedan den 19681970 äntligen blivit grundlagsfäst, kommit in i en kris. av cn närmast majoritetsparlamentarisk situation har präglats av regeringar utan egen majoritet i eller regeringar som på grund av inre splittring i praktiken fungerar som minoritetsregeringar. Vad som utmärker det sena 1970-talets politiska utveckling är regeringsmaktens förfall. Och med denna Fälldinparlamentarism har följt en bristande beredskap och förmåga från regeringens sida att angripa de problem som måste lösas. Att situationen blivit så krisartad i landet både ekonomiskt och parlamentariskt har flera orsaker. En betydande del i ansvaret har den blockuppdelning som präglar politiken och de relativa styrkeförhållandena mellan socialdemokratin och det splittrade borgerliga blocket. En majoritetsregering bestående av tre partier som endast har ett mandats övervikt i kammaren kan bli lyckosam endast om de tre partierna har en nära samsyn i väsentliga frågor. Och därtill är skillnaderna mellan dagens regeringspartier alltför stora. En annan del av ansvaret för utvecklingen ligger hos valsystemet. Ett parlamentariskt statsskick fungerar i teknisk mening bäst i kombination med ett tvåpartisystem, dvs. Med proportionella val blir svårigheterna större och med den millimeterrättvisa som präglar vårt nuvarande valsystem i har grundlagsstiftarna egentligen gjort allt för att maximera svårigheterna för parlamentarismen. Med ett valsystem som uppmuntrar till många partier skapas problem för majoritetsbildningen i . Mot den här bakgrunden har vi i flera omgångar motionerat om att studier bör genomföras angående ett majoritetsvalsystem i . Professor har i en tidningsartikel konstaterat att ett proportionellt valsystem inte kan förändras i annan riktning än mot ökad proportionalitet annat än i sådana lägen då parlamentarismen gjort bankrutt. Enligt vår mening är krisen i vårt politiska liv nu så djup och allvarlig att en översyn av valsystemet måste kunna övervägas. Det fanns i vårt land ett intresse hos ledande politiker som och liksom för majoritetsvalen. börjar tiden bli mogen för att på allvar ta upp denna tanke igen. En översyn av valsystemet behöver emellertid inte göras så genompripande som en övergång till majoritetsval. Redan en begränsad förskjutning i riktning bort från den proportionella sjukan kan leda till förbättrade möjligheter att bilda regeringar med tillräcklig handlingskraft. En sådan förskjutning kan ske på olika sätt. Det är möjligt att se 1980/81: 1511 över mandatfördelningsmctodcn, t. ex. all slopa utjämningsmandaten och övergå till dHondts metod. En annan lösning som framstår som särskilt intressant är att överväga mindre valkretsar med bibehållande av mandatfördelningsmctoden. Med en sådan ändring vinnes också alt avståndet mellan väljarna och de i valet uppställda kandidaterna minskar. Därigenom åstadkommes ett ökat inslag av personval i valsystemet. Ett förslag till en sådan valkretsindelning har utarbetats av pcrsonvalsoch valkretsutredningen. Utredningens betänkande Personval och valkretsindelning (SOU 1977: 94) har remissbehandlats, men regeringen har inte redovisat resultatet av denna. Mot bakgrund av det anförda anser vi att en parlamentarisk utredning bör tillsättas för att överarbeta personvals- och valkretsutredningens förslag till ny valkretsindelning och överväga ett valsystem som bättre än dagens riksproportionella motsvarar de krav som måste ställas på valsystemet för att både parlamentarismen och folksuveränitetens principer skall prägla författningslivet inte bara formellt enligt regeringsformens paragrafer utan också i den praktiska tillämpningen. att begär hos regeringen att en parlamentarisk utredning skall tillsättas för att se över valsystemet till i enlighet med vad som anförs i motionen. () ()