mot · G4021368 · 1981-01-27 00:00:00 — av m. fl. om prisstopp på jaktarrenden Om de ekonomiska intressena även i fortsättningen tillåts styra vem som skall sköta jaktvården i det här landet, kommer vanliga svenska jägare med normalinkomster att ställas helt utanför. De kommer helt enkelt inte att ha råd. Plånbokens tjocklek kommer att avgöra vem som får jaga. Detta är enligt vår mening en helt oacceptabel utveckling. Bristen på jaktmark och prisutvecklingen på jaktarrenden har med rätta sagts vara två av 1980-talets viktigaste frågor för jägarkåren. Höga arrendeavgifter innebär även en uppenbar risk för att jakttrycket blir för hårt och att viltvården eftersätts. Fri prisbildning, styrd av tillgång och efterfrågan, har i många fall medfört helt orimliga arrendepriser. I närheten av större tätorter är det inte ovanligt att markägare tar emot skyhöga belopp för jakträtt - . per ha tillhör inte ovanligheten. Även domänverkets indexreglering av priserna på jaktarrenden inverkar negativt på prisutvecklingen av jaktarrenden i allmänhet. Enligt vår mening finns det inga motiv för en indexreglering över huvud taget av jaktarrenden. En annan företeelse inom jakten, som i vissa fall utvecklats till en olustig form av köttjakt, är de s. k. korttidsupplåtelserna. Detta system tillämpas i allt större utsträckning av storskogsbolagen. Det blir också allt vanligare att framför allt skogsbolagen och domänverket säljer jaktdagar med höga jaktavgifter till penningstarka utländska köpare. Vi förutsätter att jaktoch viltvårdsberedningen närmare ser över utvecklingen av dessa jaktformer och hur de överensstämmer med jaktmarksutredningens tankegångar om skydd mot oskäliga prishöjningar. Men det är inte bara allt högre arrendepriser som jägarna skall betala. De skall också erlägga älgavgifter, att användas för bl. a. viltskadeersättningar till markägare. Även dessa avgifter har höjts kraftigt . Prisutvecklingen på jaktarrenden och de marklösa jägarnas situation uppmärksammades i direktiven till jaktmarksutredningen. Departementschefen anförde bl. Enligt uppgift har ersättningarna för jaktarrenden stigit i betydligt snabbare takt än förändringen i penningvärdet kunnat föranleda. Tillgången på arrendemarker är nämligen begränsad i stora delar av landet, som antalet personer som önskar jakträtt ökar. Följden har blivit en allt hårdare konkurrens om de tillgängliga arrendemarkerna och allt tätare byten av arrendatorer. Det sistnämnda förhållandet uppges i en del fall vara till men för jakt och viltvården. När jaktmarksutredningen lämnade sitt betänkande föreslogs att en särskild arrendenämnd skulle pröva skäligheten i arrendebeloppen. Jaktarrendena berördes även i propositionen om den samordnade älgjakten (prop. 1975:25) av dåvarande departementschefen. F. n. arbetar en särskild arbetsgrupp i den s. k. jakt- och viltvårdsberedningen med frågan om jaktarrenden och prisutvecklingen på dessa. Vi kan således konstatera att statsmakterna varit väl medvetna om problemen med de stigande priserna på jaktarrenden och de marklösa jägarnas situation. Vi tvingas dock konstatera att inga konkreta initiativ har tagits för att bryta trenden. Detta har mött en växande och berättigad kritik från jägarhåll. Enligt vår mening krävs nu omedelbara åtgärder i form av ett prisstopp på jaktarrenden i avvaktan på en mer permanent lösning. Med hänvisning till vad som ovan anförts föreslår vi att beslutar att hos regeringen hemställa om skyndsamt förslag till prisstopp på arrendepriser för all jakt. () ()