mot · G4021286 · 1981-01-27 00:00:00 — av m. fl. om de små högskolornas inriktning Högskolor och universitet är av hävd teoretiskt inriktade med undantag för vissa specialhögskolor som lantbruks- och skogshögskolan. Landets tekniska högskolor sysslar med i huvudsak storskaliga industrier. Forsknings- och utvecklingskunnande kommer alltför långsamt till praktisk användning ute i landet. Det är viktigare att få i gång försörjningsmöjligheter i glesbygder och i s. k. försummade regioner än att starta fler stora anläggningar med avancerad teknik. Glesbygderna behöver fungerande enkla system och metoder, varifrån utvecklingen mot mer avancerade system kan starta. Detta är särskilt viktigt eftersom det ofta i dessa regioner saknas forsknings- och utvecklings- liksom industritraditioner. Då de små högskolorna inrättades fick glesbygdsregioner tillgång till högre undervisning och visst blygsamt utvecklings- och forskningsarbete. Högskolereformen gav dock de små högskolorna en inriktning som dåligt svarar mot regionens behov och utvecklingsmöjligheter. De är ofta alltför teoretiskt inriktade utan att därför ha tillräckliga resurser för denna typ av forskning. står landet i en brytningstid, där övergången till egna försörjningsmöjligheter ter sig alltmer nödvändig. Utlandsberoendet måste minska. Det är särskilt angeläget eftersom landet förfogar över stora inhemska resurser vad gäller energi och råvaror, som kan ersätta större delen av, för att inte säga hela, utlandsberoendet. De små högskolorna bryter dessa nya vägar genom undervisning om de egna resursernas betydelse för landets energi- och råvaruförsörjning. Det saknas kännedom om hur man praktiskt tillvaratar och utnyttjar regionernas tillgångar. Utvecklingen går också fort. Många tillgångar som i går avfärdades som orealistiska är lönsamma. De små högskolorna är drivkrafter i regionernas utveckling, om de omfattar praktisk undervisning, forskning och utveckling kring regionernas tillgångar och möjligheter. De små högskolorna sammanställer teoretiska kunskaper, så att de kan omsättas i praktisk handling. Också gamla kulturarv i form av olika arbetssätt och metoder måste tillvaratas. De är resultaten av långa tiders erfarenheter och sökande efter bästa möjliga lösningar. Det innebär högsta möjliga effektivitet i utnyttjande av tillgångar och resurser. Dessa praktiska metoder måste samlas och överföras till nya generationer. De måste också smältas samman med vår tids teoretiska landvinningar och forskningsrön till nya försörjningssystem för vår tid. De små högskolornas verksamhet inriktas på och anpassas till regionens förutsättningar och tillgångar. Det betyder att såväl naturvetare (främst praktiska ekologer), tekniker, ekonomer och jurister liksom samhällsvetare måste ingå i allsidigt sammansatta arbetslag vid högskolorna. Deras viktigaste arbetsuppgifter är utveckling kring praktiska problem och möjligheter. Forskningsrön och utvecklingsresultat från de stora universitetens institutioner förs därmed ut och omsätts i praktisk handling. Små högskolor fungerar på detta sätt som kunskapsbanker och sökarsystem för praktikerna genom sina lärare, tillika praktiska forskare och utvecklare, sina bibliotek och arkiv och tillgången på databaserad information om forskningsresultat runt om i världen. Arbetslag med olika ämnesföreträdare och praktiker ger kunskaper om regionens helhet, som dels medför utveckling av ett dynamiskt, till tiden anpassat näringsliv, dels hindrar en alltför långtgående och därmed förödande exploatering av ekosystemen. För- och nackdelar måste vägas samman så att alla möjligheter och födkrokar blir belysta. Olika regioner har olika behov och förutsättningar. De små högskolornas arbetslag sätts samman efter regionens förutsättningar, så att helhetssynen befrämjas. Bygdens människor delges erfarenheterna genom seminarier, föreläsningsserier, kurser och sammankomster liksom från praktiskt utvecklingsarbete i olika projekt. Bygdens människor blir genom undervisning medvetna om regionens tillgångar, får lära sig nya metoder att utnyttja dem och får kontakter med personer och företag. De kan genom kunskapen ta egna initiativ, få tro på regionen och starta verksamheter i olika former. Regionen får på så sätt bestående livskraft inifrån. Utvecklingsfonderna kan här stödja utvecklingen genom att de ges möjlighet att stödja teoretiskpraktisk undervisning om nya sätt att utnyttja regionens möjligheter. Beslut bör fattas om ändring av de små högskolornas inriktning så att den ägnas regionens tillgångar och möjligheter. De måste främja ett samspel mellan samhället - naturtillgångarna - naturtillgångarnas utnyttjande. De bör med kraft driva innovations- och utvecklingsarbete, så att alla verksamhetens sidor belyses. Detta är ekologiskt arbete - arbete med hela ekosystem, där människan ingår som en väsentlig faktor. De små högskolorna måste ges resurser att driva detta praktiska helhetsarbete, så att särskilt de rika regionerna, dagens glesbygdsregioner (! ), återfår sin vitalitet och livskraft. De små högskolorna engagerar bygdens folk genom att gamla kunskaper gjuts samman med nya till vitala utvecklingsmöjligheter för regionen. De små högskolorna är en resurs i samhällsarbetet som måste användas effektivt. De bör vara praktiskt inriktade och utgöra ett komplement till de stora universitetens verksamhet. De små högskolorna tjänar då landets framtid genom vitaliteten i förmedlandet av kunskaper till och utvecklandet av regionen. Med stöd av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts om inriktningen av de små högskolorna. () ()