mot · G4022151 · 1981-04-21 00:00:00 — 1980/81 2151-2158 av m. fl. med anledning av proposition 1980/81:176 med förslag till lagstiftning mot viss spridning av videogram med våldsinslag m. m. Den nu framlagda propositionen med förslag till lagstiftning mot viss spridning av videogram med våldsinslag m. m. har karaktären av ett förslag som i realiteten tvingats fram. Det framskymtar i propositionen att regeringen egentligen inte ens vill lagstifta mot det allra grövsta våldet. Den allmänna opinionen har i denna fråga gjort det omöjligt för regeringen att inte vidta någon åtgärd. Regeringen väljer för sin del att föreslå minsta möjliga ingrepp genom att ange alternativet förbud av spridning av videogram med våldsinslag till barn . Detta alternativ har i remissopinionen dömts ut som verkningslöst. Vi beklagar att regeringens skydd av barn och ungdomar inte sträcker sig längre. I såväl den promemoria som tidigare remissbehandlades som i propositionen avvisas av juridiska och tekniska skäl en utvidgning av den nuvarande förhandsgranskningen av film till att också omfatta videogram. Exakt samma innehåll kan förmedlas genom de två olika valen av teknik, varför övervägandena på denna punkt inte övertygar. I själva verket framstår de som konstruerade för att slippa vidta en åtgärd som skulle parallellställa biograffilm och videogram och därmed åstadkomma den lika behandling av de två medierna som många remissinstanser efterlyser. Ställningstagandet blir än märkligare i perspektivet av att videotekniken kan utnyttjas för att helt åsidosätta förhandsgranskningen av biograffilm. Genom att överföra ett innehåll från film till video förbigås det fastställda granskningsförfarandet, och vilket innehåll som helst kan spridas. Detta kommer även att bli fallet med regeringens förslag. En begränsad åtgärd mot spridning av våld till barn införs, men denna kommer att lätt kunna kringgås genom att barn får tillgång till utbudet på annat sätt. För vuxna blir det grova våld som kännetecknar stora delar av utbudet även fortsättningsvis tillåtet på video, även om det hade blivit föremål för ingrepp genom granskningen av biograffilm. Vi kan för vår del inte acceptera att man särbehandlar biograffilm och video. Hade videotekniken varit känd då biografförordningen ursprungligen tillkom är det vår övertygelse att videotekniken också hade inbegripits i förhandsgranskningen. Genom att inte nu likställa de två medierna ger regeringen dessutom en indikation på förhand om att förhandsgranskningen av film som vänder sig till en vuxen publik skall avskaffas. Med hänsyn bl. a. till den främst pågående utvecklingen i riktning mot ett alltmer förråande innehåll i film och på video kan vi inte acceptera detta. I stället bör redan nu uttala att videogrammen skall bli föremål för samma förhandsgranskning som gäller för biograffilm. Vi beklagar att regeringen inte valt denna lösning i den föreliggande propositionen. Emellertid har vi viss förståelse för de lagtekniska problem som en sådan lösning aktualiserar, även om vi anser att regeringen överdrivit dessa. På lång sikt finns det dock ingen anledning att ha två separata system för bedömning av samma innehåll enbart av den anledningen att det i det ena fallet är fråga om fotografisk bild och i det andra elektronisk bild. Mot denna bakgrund vill vi föreslå att som sin mening uttalar att samma granskningsförfarande som gäller för biograffilm också skall gälla för videogram. bör som sin mening ge regeringen detta till känna. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs att som sin mening beslutar ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om lika behandling av biograffilm och videogram. () () () ()