mot · G4021725 · 1981-01-27 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder för att minska cykelolyckor bland barn förslag har följts upp i ett försöksprojekt i kommun. Resultatet har blivit en klar minskning av antalet barnolyckor som krävt läkar- eller tandvård. Den enskilda olycksrisk som klart dominerar är cykelolyckor. Det visade sig också att under den tvååriga försöksperioden kunde man sänka olycksfrekvensen i stort sett inom alla olyckskategorier utom när det gällde cykelolyckor bland de yngsta barnen. Projektledarens slutsats i en tidningsintervju () var att vi måste verkligen fråga oss om inte barnen får cykel för . Det är vi vuxna som är den största risken. Omkring 1 000 förskolebarn skadades eller dödades - många invalidiserades - när de cyklade i trafiken . Närmare 6 000 barn i åldrarna skadades eller dödades när de cyklade i trafiken under samma årtionde. Trafikforskarna är enstämmiga i sina slutsatser att barn inte bör tillåtas cykla ensamma på körbanor som används av bilar. Det är förvånande att trafiksäkerhetsverket nöjt sig med att angripa dessa problem enbart med en viss informationsverksamhet. I motion 1975/76:1536 begärde vi initiativ i syfte att minska barns cykelåkande på vägar med blandad trafik. Den ledde till att tillkännagivande till regeringen att initiativ bör tas i det av motionärerna angivna syftet att minska barns cykelåkande på vägar med blandad trafik (/77:3, rskr 1976/77:10). Detta uttalande har trafikutskott senare upprepat två gånger i utlåtanden utan att något initiativ tagits av de ansvariga myndigheterna. I motion 1977/78:1206 begärde vi att vägtrafikkungörelsen ändras så att barn skall ha uppnått innan de utan vuxens uppsikt tillåts cykla i blandad trafik inom tätort. trafikutskott hänvisade i sitt betänkande till trafiksäkerhetsutredning (/79:4). Sedan har ingenting hänt i saken. Vi har alltså inte föreslagit att barn inte skall få cykla, utan bara att när de är ensamma bör de cykla på säkra vägar där inga bilar kör. Vi inser att cykeln kan vara ett bra trafikredskap för barn utanför våra tätorter. Det är inget orimligt krav att inom tätorter barn inte på egen hand skall tillåtas cykla på körbanor som domineras av bilarna. I finns en sådan lag sedan mycket . Där har man satt åldersgränsen vid . Den fungerar bra och har räddat många barn från döden eller livslång invaliditet. Den utgör dessutom ett bra stöd för föräldrarna när det gäller att fördröja barnens cykeldebut . I har man ingen precis åldersgräns utan en allmän bestämmelse om att personer som på grund av bristande kroppslig eller själslig mognad kan utgöra en trafikfara inte utan uppsikt får köra något fordon. Det inbegriper således även cyklande barn som till följd av sin bristande mognad inte får cykla i trafiken utan vuxens uppsikt. De som hävdar att en bestämmelse som den vi föreslagit inte skulle fungera i vårt land bör då förklara varför motsvarande bestämmelser fungerar bra i och . Möjligen finns liknande regler även i andra länder. Det finns en samstämmig forskaropinion i denna fråga. Professor har sökt få gehör för sina forskningsresultat, som entydigt visar att det är först vid som barn kan klara sig själva i blandad trafik. Yngre barn saknar helt enkelt förmågan att bedöma den totala trafiksituation de befinner sig i. De felbedömer avstånd, hastigheter, bromssträckor och de har inte överblick i trafiken. 1978 kom en rapport, nr 149, från statens väg- och trafikinstitut, Förskolebarns och skolbarns förmåga att manövrera sina cyklar, av . Deras forskningar visade att barnens ålder var mest avgörande för hur de kunde klara av sina cyklar. De skriver: Barn hade mycket dåliga resultat i de flesta prov och det kan ifrågasättas om de över huvud taget bör få cykla i blandad trafik. De flesta barn börjar cykla , men trots att de oftast cyklar är det först som de klarar alla trafiksäkerhetsprov med bra resultat, enligt dessa forskare. Forskaren . har i flera undersökningar visat att barn ofta drabbas av svåra huvud- och kroppsskador när de cyklar omkull. mot barnolycksfall, där bl. a. , och Skola, Cykel- och mopedfrämjandet, , Barnpsykologiska forskningsgruppen vid och många andra organisationer ingår, skriver i en broschyr om barnens farliga värld bl. a. följande: Små barn bör inte släppas ut ensamma på trafikerad gata eller väg. Nästan hälften av de svåra skadorna händer just förskolebarnen. För cykling finns ingen fastställd ålder men anses inte barn mogna för cykling i tättrafikerat område. har inte tagit några handfasta initiativ i den här frågan. Visst är det bra med upplysningsverksamhet av typen i trafiken, men när siffran över trafikdödade förskolebarn ökar året efter kampanjen kanske man bör överväga också andra åtgärder än information. Det enda korrekta som trafiksäkerhetsverket orkat med är en rekommendation som refererades i en del tidningar . Föräldrarna uppmanas vara återhållsamma med att låta barn som är cykla i trafiken. TSV rekommenderar dessutom hjälm för cyklande barn. Man måste naturligtvis använda sig av flera metoder för att minska antalet svåra olyckor med cyklande barn. varningar till bilisterna att se upp med småbarnen i trafiken är naturligtvis i och för sig bra. Vid det stora flertalet svåra olyckor där cyklande barn är inblandade kan man inte beskylla bilförarna för ovarsamhet. Det är helt enkelt barnens oförmåga att behärska trafiksituationen som orsakar olyckorna. Men den bilförare, som kör ihjäl eller invalidiserar ett litet barn, drabbas naturligtvis mycket hårt, även om han eller hon objektivt sett inte orsakat olyckan. Det borde därför vara ett samstämmigt krav från alla motororganisationer att barn inte skall få cykla i tätort utan vuxens uppsikt på körbanor som utnyttjas för biltrafik. Det mest effektiva sättet att skydda cyklande barn är naturligtvis att separera cykeltrafiken från biltrafiken. I bostadsområden där cyklarna framförs skilda från bilarna är antalet svåra cykelolyckor mycket lägre. Byggandet av cykelvägar bör därför ytterligare stimuleras. En annan metod att minska antalet cykelolyckor bland barn är att söka få en senare cykeldebut. Här kan troligen en intensiv upplysningsverksamhet ha en viss effekt. Via barnavårdscentralerna, förskolorna, barnorganisationerna och på andra vägar bör föräldrarna tidigt upplysas om vilken farlig leksak en tvåhjuling kan vara. Tyvärr kolliderar här samhällsintresset med starka kommersiella krafter. Cykelfabrikanterna och cykelhandlarna förtjänar stora pengar på att sälja barncyklar till 4-5-åringarnas föräldrar. På en del platser har cykelfabrikanterna inrättat cykelskolor för förskolebarn. Ambitionen att sälja barncyklar överskuggar troligen det föregivna syftet att lära ut trafikregler. Den fjärde metoden att minska de ohyggliga olyckssiffrorna för cyklande småbarn är lagstiftning. En bestämmelse i vägtrafikkungörelsen skulle naturligtvis inte i ett slag avlägsna alla ensamcyklande småbarn från körbanor som utnyttjas av bilar. Men sådana regler skulle fungera som ett effektivt stöd för föräldrar, förskollärare, lågstadielärare och andra som har ansvar för barnens trafikbeteende. Dessutom skulle den lagstiftning vi föreslår troligen fördröja cykeldebuten genom att göra föräldrarna mer uppmärksamma på tvåhjulingens trafikfarlighet och öka deras eget ansvar för var deras barn cyklar. Trafiksäkerhetsfrågor brukar inte vara partiskiljande. Vi kan därför med instämmande citera vad förre kommunikationsministern skrev : När man sysslar med trafiksäkerhetsfrågor kommer man lätt i konflikt med grundinställningen till den individuella friheten. Men man kan inte i frihetens namn stillatigande konstatera att ett tusental människor dör och tiotusentals skadas i trafiken. Vettiga, enkla och billiga reformer måste genomföras för att så långt möjligt rädda ungdomar och andra trafikanter från döden eller ett liv i rullstol. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs att hos regeringen begär att vägtrafikkungörelsen ändras så att barn skall ha uppnått innan de utan vuxens uppsikt tillåts cykla i blandad trafik inom tätort. () ()