mot · G402403 · 1981-01-20 00:00:00 — om förbud mot offentlig pornografisk föreställning Prostitutionen, könshandeln, är en förnedrande hantering som samhället inte lyckats stävja. Ett flertal utredningar har haft anledning att granska skilda sidor av verksamheten. De förslag som därvid framkommit och genomförts har varit kompromisser som inte nämnvärt påverkat läget. Endast den aningslöse och den som själv har en solkig trasa med i byken kan se något pittoreskt i världens äldsta yrke. Det är helt ovärdigt ett kulturland att låta unga flickor gå under inför öppen ridå i samhällets mitt. Representanter för sextiotalets socialliberalism gycklade gärna med förbudsivrarna och framhöll att svenskan och svensken var vuxna att som fria människor botanisera i den pornografiska och leva sexliv efter eget skön. Det var ett ytligt skrivbordstänkande, som många nu beklagar. Flickorna som prostituerar sig, vare sig det sker på gatan, sexklubben eller annorstädes, gör som regel inte något fritt val. De har vuxit upp i gruppen barn som far illa. Rotlösa och hemlösa hamnar de i narkotikakretsar och i de brottsliga sammanhang som har prostitutionen som bas. Deras ohyggliga nödsituation utnyttjar hallickar och torskär i prostitutionen. Däri ligger det djupt inhumana som samhället i stor utsträckning tillåter. Dystert är också att politikerna bara låter utredningsmaskineriet mala i långsam, statlig takt trots att så många unga liv står på spel. Fältarbetare från socialvård och polis har, trots bristfälliga ekonomiska och legala resurser, men med stort mått av idealitet, gjort förbluffande goda insatser. Detta om något borde animera politiker att satsa på deras idéer. Trots att den pågående prostitutionsutredningen ännu inte lagt fram något slutbetänkande, torde så stor enighet råda beträffande den del av problemet som gäller sexklubbarnas verksamhet att temporära åtgärder här skulle kunna vidtas. Alla som närmare studerat problemet vet att utöver prostitution mycken kriminell verksamhet florerar mer eller mindre öppet i och i anslutning till sexklubbarna. Från tiden för införandet av tillståndsförfarandet, , till har landets polismyndigheter belägg för att prostitution förekommit vid minst 50 klubbar. förekom prostitution av stor omfattning vid nio av landets sexklubbar. Därtill har åtskillig annan kriminalitet kunnat konstateras, såsom narkotikabrott, misshandel, häleri, skattebrott och annan ekonomisk brottslighet. Till allt detta kommer att sexklubbarna också är veritabla plantskolor för prostitutionens hårda hantering. Hit kommer unga flickor, som får en enklare serviceuppgift, träffar äldre prostituerade, får lära sig marknadsföringen, får kontakt med hallickar och sedan börjar den förnedrande verksamheten. Det torde vara svårt att finna några rationella motiv för sexklubbsverksamhet av detta slag. fann i sitt betänkande Ju 1973:5 att det var väl styrkt att sexklubbarnas verksamhet utgjorde eller kunde utgöra en grogrund för brottslighet och s. k. social missanpassning. Koppleri, främjande av otukt, narkotikalangning och häleri var några av de brott som avslöjats i samband med sexklubbsverksamheten. Trots att brottskommissionen kunnat påvisa allt detta ville den likväl inte föreslå ett allmänt förbud mot verksamheten. Kommissionen ansåg att det kunde räcka med att kräva tillstånd av den lokala polismyndigheten och menade att den enskilde i vidaste möjliga utsträckning skulle bestämma vilka föreställningar han eller hon vill ta del av. Regeringen anslöt sig i proposition 1973:115 till den tanke som låg bakom brottskommissionens avvisande av ett förbud mot sexklubbsverksamhet. I har polisen stängt samtliga sexklubbar. Efter ett ingående och krävande arbete har man kunnat uppdaga den brottsliga verksamheten och skrida till verket. I samtliga fall fanns det alltså förutsättningar för ingripande. Efter denna insats har polis och socialfolk haft helt andra möjligheter att krympa den resterande prostitutionen i staden. Det är nu hög tid att tänka om och på allvar söka häva den inhumana verksamhet som pågår i samhällets mitt. Här kan med fog talas om fara i dröjsmål. Ett förbud är tveklöst en tillgång när det skyddar utsatt liv. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär skyndsamma åtgärder syftande till att de s. k. sexklubbarna t. v. stängs.