mot · G402982 · 1981-01-26 00:00:00 — om åtgärder mot fartyg under s. k. bekvämlighetsflagg Sjöfarten intar en ställning som en av våra absolut viktigaste näringsgrenar. Existensen av en svensk handelsflotta är av avgörande betydelse för vår försörjning. av de inrikes transporterna sker på fartyg och mycket av de utrikes transporterna äger rum sjövägen. Trots att värdet av sjöfartens utrikes intjänade medel klart överstiger t. ex. malmexportens värde är sjöfarten en näringsgren som man inte visar något intresse. Detta gäller såväl kommunala, landstings- som riksdagsorgan. Samma är förhållandet då det gäller övriga institutioner i samhället. Sjöfartens problem beaktas sällan då man fattar beslut eller genomför utredningsarbete eller forskning. Det svåraste problemet som drabbat sjöfarten är utflaggningsproblematiken. Detta innebär att redare i de traditionella sjöfartsländerna placerar hela eller delar av sin flotta under s. k. fiffelflagg för att därigenom erhålla ett antal fördelar jämfört med om man har fartygen under hemlandets flagga. , , och är de länder som vanligen tillhandahåller sådan bekvämlighetsflagg men ett antal andra länder förekommer på ITF:s (Internationella ) lista över sådana länder. Orsaken till detta agerande är självfallet att man vill erhålla ökade vinster. Detta låter sig göras på flera sätt. Eftersom företaget inte är skrivet i hemlandet finns heller inte någon anledning att ta hem vinsterna, utan man kan låta överskottet stanna kvar i ett land utan vinstbeskattning. Man kan också laborera med olika former av charteravtal med målsättningen att föra ut ett överskott som skulle ha uppstått om man arbetat under hemlandets flagga. Man kan nedbringa de direkta driftkostnaderna genom att personalen på dessa fartyg slipper betala skatt på sina inkomster eller betalar helt obetydlig skatt. Vidare behöver inte redaren betala sociala avgifter, pensioner etc. Personal som anställs på dessa fartyg har inga möjligheter att driva några fackliga krav. I flera av dessa länder är strejk helt förbjudet. De saknar också möjligheter att påverka sin arbetssituation. Besättningarna utgörs i allmänhet av befäl från de traditionella sjöfartsländerna och manskap från låglöneländerna t. ex. , , eller . Detta gör att redaren kan välja en besättning som är garanterat samarbetsvillig och inte ställer några krav på löner, arbetsförhållanden, säkerhet etc. Säkerheten efterlevs på olika sätt. Till att börja med är dessa fartyg inte underkastade någon besvärande nationell fartygsinspektion. De olika ländernas behörighetshandlingar är mycket lätta att få ut, även om det finns ett antal formellt hårda krav. I många fall tvingas besättningarna att överträda gällande bestämmelser för att redarna skall kunna maximera sina profiter. Detta gäller t. ex. lastning, trafikseparationer, väjningsregler, spilloljehantering m. m. - åtgärder som ofta utförs i strid med vad man anser som gott sjömanskap. Inga av dessa länder har en egen sjömans- eller sjöbefälsutbildning enligt de normer som råder i de traditionella sjöfartsländerna. Det är givetvis inte någon slump att just detta tonnage tillhör det mest olycksdrabbade. Det har lett till att en del länder, t. ex. , har föreslagit åtgärder för att stoppa de värsta exemplaren från att trafikera sina farvatten. Det stora antal bekvämlighetsfartyg som är inblandade i olyckor kan exemplifieras med två fall som varit mycket omskrivna i pressen. Ett exempel är den försvunna norska Liberiaflaggade malmtankern . Ett annat är Baltic , under Panamaflagg, vars öden och äventyr utförligt skildrats av svensk press. Den som vill ytterligare fördjupa sig i ämnet kan studera försäkringsbolagens statistik och därigenom övertyga sig om förhållandena. Det finns som synes åtskilliga skäl till att gå till kamp mot fiffelflaggarna. Miljön i och är ett. Solidaritet med världens sjöfolk ett annat. Kamp mot skattefiffel och valutaflykt ett tredje. ITF bedriver en hård kamp mot flaggfifflet men saknar tyvärr stöd från myndigheterna. Man har lyckats sluta kollektivavtal med en del fartyg, ofta efter hårda aktioner. Från svensk sida kan man bidra till att stävja trafiken med bekvärplighetsflaggade fartyg dels genom att förhindra dem att anlita svensk hamn, dels genom att statliga och kommunala myndigheter och bolag inte använder sig av dessa fartyg för något slag av transporter. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att hos regeringen hemställer om förslag som innebär att fartyg som för flagg som av ITF listats som bekvämlighetsflagg ej skall tillåtas anlöpa svensk hamn, såvida inte fartyget har slutit avtal med ITF eller av ITF godkänt nationellt förbund och i övrigt uppfyller de krav som ställs på utrustning, bemanning, etc. för att få föra skandinavisk eller annan etablerad flagg, 2. att uttalar att statliga och kommunala myndigheter och bolag ej bör anlita bekvämlighetsflaggade fartyg för transporter. HANS (vpk) i (vpk) (vpk) (vpk)