mot · G4021715 · 1981-01-27 00:00:00 — om åtgärder för att förbättra rekryteringen till livsmedelsindustrin Inom flera sektorer av näringslivet har kännetecknats av en begränsad tillgång på utbildad arbetskraft. Inte minst gäller detta livsmedelsindustrin, där bristen på utbildad arbetskraft varit mycket påtaglig och av många företag angetts som det väsentligaste hindret för en ökning av produktionsvolymen. En svag och otillräcklig ungdomsrekrytering har accentuerat bristen på yrkesutbildad arbetskraft och en ogynnsam åldersfördelning inom vissa arbetstagarkategorier. Tillgänglig åldersstatistik visar t. ex. att av produktionspersonalen i bageri- och konditoribranschen, kvarnindustrin och fiskkonservindustrin är . Den för många livsmedelsföretag ytterst bekymmersamma arbetskraftssituationen har givetvis inte någon separat och principiell orsak utan torde ha åstadkommits av flera samverkande faktorer. En väsentlig faktor i sammanhanget torde emellertid vara att den livsmedelstekniska utbildningen på olika nivåer varit och är svagt utbyggd. Den livsmedelstekniska linjens gren för livsmedelsproduktion finns t. ex. inrättad endast på 10 gymnasieorter i landet. Eftersom gymnasieskolans utbildningar rekryterar mer än hälften av sina elever inom från utbildningsorten, dvs. ungdomar oftast väljer att utbilda sig på hemorten även om de därigenom inte kan få den utbildning de helst skulle velat ha, är det ovannämnda förhållandet ett svårt hinder i ungdomsrekryteringen till branschen. En utbyggd branschutbildning i gymnasieskolan så att denna kan erbjudas på ett större antal orter i landet är därför en förstahandsåtgärd för en förbättrad ungdomsrekrytering till livsmedelsbranschen. Industrialiseringen inom näringslivet har inneburit och innebär ett ökat behov av specialister men ökade krav på samverkan mellan personal i olika befattningar och förståelse för angränsande arbetsuppgifter. Härför erfordras ett bredare kunskapsfält och ett mer djupgående yrkeskunnande . Detta gäller också inom livsmedelsindustrin. Det måste dock konstateras att trots den utveckling som ägt rum på utbildningsområdet är de arbetstagare inom livsmedelsindustrin som fått del av någon mer omfattande teoretisk utbildning i anslutning till den praktiska färdighetsträningen fortfarande en minoritet. Eftersom förmän och arbetsledare så gott som uteslutande rekryteras ur arbetstagarledet, är situationen inte annorlunda inom dessa personalkategorier. Av en undersökning som genomfördes för kan också utläsas att endast en mindre del av de på detta sätt befordrade arbetstagarna inom livsmedelsindustrin fått någon speciell eller mer omfattande utbildning för sina nya arbetsuppgifter. personalen i den svenska livsmedelsindustrin gör ett utmärkt arbete, måste denna utbildningssituation vara ett handikapp för näringen - inte minst för dess framtida utveckling. har regelbundet gjort bedömningar av rekryteringsbehovet inom sina olika delbranscher. Bedömningarna baseras på åldersstrukturen hos den produktionspersonal som organiseras av . Enligt den senaste tillgängliga statistiken från sysselsätts 40 924 personer av förbundets medlemmar med produktionsarbete i livsmedelsbranscherna. Dessa fördelade sig på åldersgrupper enligt följande. I de angivna siffrorna ingår ej paketerings- och expeditionspersonal, chaufförer, reparatörer och verkstadspersonal. För att ersätta den personal som till följd av ålder och frånfälle lämnar sin yrkesverksamhet krävs med denna åldersstruktur en årlig nyrekrytering till livsmedelsbranscherna om ca 2 000 personer . Vid sidan av åldersavgång förekommer emellertid också avgång på grund av annan anledning. Storleken av denna är svår att bedöma. En försiktig uppskattning av den icke åldersberoende avgången till ökar det årliga ersättningsbehovet till ca 2 800 personer. Enligt de bedömningar av sysselsättningens utveckling inom livsmedelsbranscherna som gjorts bl. a. i SIND 1978:8 kommer antalet sysselsatta inom flertalet delbranscher att minska . Denna förväntade sysselsättningsutveckling reducerar det årliga rekryteringsbehovet med ca 600 personer. Det totala årliga rekryteringsbehovet för livsmedelsbranscherna skulle då uppgå till ca 2 200 personer. I gymnasieskolans livsmedelstekniska linjer och angränsande specialkurser fanns i andra årskursen 270 elever och i första årskursen 393 elever. Det årliga tillskottet av grundutbildad arbetskraft för livsmedelsbranscherna från gymnasieskolan motsvarar då 12,3 resp. av det beräknade behovet. Detta förhållande är klart otillfredsställande. Den livsmedelstekniska utbildningen i gymnasieskolan kommer givetvis aldrig att kunna organiseras och dimensioneras så, att den helt täcker livsmedelsbranschernas behov av grundutbildad arbetskraft. De för många livsmedelsföretag akuta problemen beträffande rekrytering och utbildning av arbetskraft har fått lösas och kommer även framgent att få lösas genom intern utbildning. Bristen på lämpliga läromedel är därvid en försvårande och hämmande faktor. För den interna utbildningen krävs läromedel användbara för enskilda korrespondensstudier och för studier i mindre Läromedel av detta slag och i de upplagestorlekar som kan förekomma är emellertid synnerligen kostsamma att framställa och ganska ointressanta för läromedelsförlagen. har därför tvingats till att med egna medel och insatser framställa läromedel för branschutbildningen. har lämnar ekonomiskt stöd till denna läromedelsproduktion. Det ekonomiska stödet har emellertid varit blygsamt och inte nämnvärt kunnat minska produktionskostnaderna. Ett förbättrat stöd til läromedelsproduktion för den livsmedelstekniska utbildningen är därför högst angeläget. Ungdomars val av utbildningsväg och yrkesverksamhet föregås säkert i de flesta fall av en mängd olika överväganden. Egna förutsättningar, arbetets innehåll, tryggheten i sysselsättningen, förtjänstmöjligheterna och utvecklingsmöjligheterna är med största sannolikhet faktorer som därvid tas i beaktande. Vilken betydelse dessa eller andra faktorer tillmäts vid valet av utbildning och anställning varierar säkert från individ till individ. I många fall torde dock utvecklingsmöjligheterna, dvs. möjligheterna till vidareutbildning och mer kvalificerade arbetsuppgifter, ha en inte obetydlig inverkan. Det förhållandet att vidareutbildningsmöjligheterna för anställda i livsmedelsindustrin varit ganska begränsade har säkert bidragit till att många valt annan utbildningsväg eller lämnat branschen. Två ettåriga högre specialkurser för konditorer i och , en ettårig allmän livsmedelsteknisk kurs vid för vuxna samt livsmedelsindustrilinjen vid med 30 elevplatser är de enda vidareutbildningsmöjligheter som erbjuds livsmedelsbranschernas ca 70 000 anställda i samhällets institutioner. Behovet är givetvis betydligt större. Om enskilda kommuner skall kunna intresseras för att etablera livsmedelsteknisk viareutbildning, där flertalet elever ofta rekryteras från andra kommuner, torde det emellertid vara nödvändigt att ge de kommuner som är villiga att anordna lågfrekventa vidareutbildningar en bättre täckning för sina kostnader än vad nu är fallet. Förmän och arbetsledare inom livsmedelsbranscherna rekryteras så gott som uteslutande ur de kollektivanställdas led. Endast en mindre del av de på detta sätt befordrade arbetstagarna har fått och får någon speciell eller mer omfattande utbildning för sina nya arbetsuppgifter. Detta är i högsta grad otillfredsställande, inte minst mot bakgrunden att den tekniska och sociala utvecklingen i grund förändrat arbetsledarrollen och kommer att kontinuerligt förändra denna. Det krävs och kommer i ökad utsträckning att krävas mer än goda yrkesfärdigheter och sunt förnuft av den som skall utöva ledarskap. har därför i samarbete med statens skola för vuxna i etablerat en grundutbildning för arbetsledande befattningar inom livsmedelsbranscherna. har två kurser med vardera 25 arbetsledare och blivande arbetsledare kunnat genomföras. Åldersfördelningen inom arbetsledarkåren i livsmedelsbranscherna och utvecklingen inom branscherna är dock sådan att arbetsledarutbildningen måste utökas väsentligt. Genom beslut om inskränkning av antalet undervisningstimmar vid statens skola för vuxna i /81 saknas möjligheter att tillgodose branschens behov också på detta område. Livsmedelsindustrins utveckling och effektivisering är i allra högsta grad beroende av att utbildningsmöjligheter tillskapas; dess omfattning och inte minst den betydelse en effektiv livsmedelsproduktion har för den enskilda människan och för landet, motiverar att resurser tas i anspråk för en ökning av utbildningskapaciteten för denna sektor på olika nivåer i samhällets institutioner. Med hänvisning till ovanstående samt med åberopande av vad vi anfört i motion 1980/81:471 om åtgärder för att öka exporten av livsmedel hemställs att hos regeringen begär ett samlat åtgärdsprogram för att förbättra rekryteringen till livsmedelsindustrin med beaktande av vad som anförts i motionen.