ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G402427 · 1981-01-21 00:00:00 — av och om vuxenutbildningsnämndernas verksamhet Timstudiestöd, dagstudiestöd och särskilt vuxenstudiestöd för studier på grundskole- och gymnasienivå samt anslag till uppsökande verksamhet på arbetsplatser handhas av vuxenutbildningsnämnderna. Det finns en vuxenutbildningsnämnd i varje län. består av ordförande och åtta andra ledamöter. Fem av ledamöterna utses av regeringen varav tre företräder fackliga organisationer med LO som huvudorganisation och två företräder fackliga organisationer med TCO som huvudorganisation. Återstående fyra ledamöter skall vara väl förtrogna med utbildningsväsendet inom länet och vara politiskt valda förtroendemän inom primär kommun eller landstingskommun. Nämnden har inga suppleanter. Kostnaderna för timstudiestöd, dagstudiestöd och särskilt vuxenstudiestöd täcks av vuxenutbildningsavgiften. Alla som är formellt behöriga kan inte få stödet. Vuxenutbildningsnämnderna gör ett urval bland de sökande och har då att ta hänsyn till bl. a. tidigare utbildning, svårigheter att bedriva studier på fritid, försörjningsbörda. Den som har störst behov av utbildning och stöd bör då ha företräde. Det bör undersökas om finansieringen av vuxenstudiestödet med en specialdestinerad vuxenutbildningsavgift försvårar beviljande av vuxenstudiestöd till grupper såsom exempelvis hemarbetande kvinnor med låg utbildning, småföretagare, invandrare - särskilt invandrarkvinnor - och handikappade som missgynnas vid beviljande av stöd. Likaså bör utredas om det finns olika praxis för beviljande av studiestöd till dessa grupper i olika län. Det kan ifrågasättas om vuxenutbildningsnämnderna har den sammansättning som bäst tillgodoser de skiftande intressen som finns inom fackliga organisationer, folkrörelser, näringsliv m. m. För att bäst spegla regionens befolkningsstruktur och utbildningsbehov bör de politiskt valda ledamöterna vara i majoritet och utses av . Suppleanter bör också utses. De fackliga företrädarna bör inkludera representanter för LRF, SFR och SHIO-Familjeföretagen. Vuxenutbildningsnämnderna är dominerade av de fackliga representanterna, och det kan finnas risk att godtyckliga avvägningar görs på grund av det snäva anslagsutrymmet, även om man har de bästa föresatser i fråga om objektivitet. Det ökande antalet ansökningar om vuxenstudiestöd gör också att det blir svårare att prioritera. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att hos regeringen begär utvärdering av vuxenutbildningsnämndernas verksamhet i vad avser praxis för beviljande av vuxenstudiestöd, 2. att beslutar att vuxenutbildningsnämndernas ordinarie ledamöter och suppleanter utses i enlighet med vad som i motionen anförs. () ()
mot · G402430 · 1981-01-20 00:00:00 — om åtgärder mot att barn vistas i häkte Det är inte sällsynt att minderåriga barn vistas i häkte längre eller . har det förekommit ett uppmärksammat fall, där en 18 månaders baby tillsammans med sin mor fick vistas i häktet i . Sammanlagt beräknar att ett hundratal barn kommit att vistas i häkte. Det är barn till häktade eller förpassningshotade föräldrar. Värst är situationen i , och . Blöjbyten, allmän hygien och spädbarnsvård kan inte upprätthållas i cellerna. Det händer också att 10-15-åriga ungdomar sitter i häkte i väntan på plats i fosterhem eller på ungdomsvårdsskola. har också påtalat att de nuvarande förhållandena med barn och ungdomar i häkte är klart otillfredsställande. Antingen borde de här barnen och ungdomarna få helt annan placering, eller också måste åtminstone några celler göras barnvänliga. Med anledning av vad ovan anförts hemställs att hos regeringen begär förslag om annan placering för barn och ungdomar, som av olika omständigheter hitintills fått vistas i häkte.
mot · G402431 · 1981-01-04 00:00:00 — om statistik beträffande spontana aborter Uppmärksammade och angelägna farhågor beträffande risker i arbetsmiljön finns inte minst i vad gäller fruktan för skador på ofödda barn. Stor osäkerhet råder i vad gäller riskerna för gravida kvinnor att arbeta, t. ex. i laboratorier, kemisk industri och på anestesiavdelningar på våra sjukhus. När det gäller missbildningar och andra medfödda skador på nyfödda barn följs dessa noggrant i missbildningsregistret och i de medicinska födelsemeddelandena. Men inte minst har riskökning beträffande spontana aborter missfall - befarats. som det förefaller angeläget att vidta skyddsåtgärder, t. ex. omplacering under tidig graviditet, om misstanke på riskökning finns, är det angeläget att utreda om samband verkligen finns mellan spontana aborter och viss arbetsmiljö, detta inte minst därför att sådan risk i så fall teoretiskt sett kan finnas redan innan kvinnan uppfattar sig eller kan bevisas vara gravid. Dessutom synes det angeläget att förebygga onödig oro om riskökning inte finns. En grundläggande förutsättning för att man skall kunna utreda om ökad frekvens av missfall verkligen finns bland anställda i en viss arbetsmiljö eller i ett samhälle där miljöföroreningar påvisats är emellertid att man äger kunskap om den normala frekvensen av spontana aborter. Just frånvaron av sådan kunskap har givit anledning till kritik från vetenskapligt håll gentemot de undersökningar om missfallsfrekvens i misstänkta riskgrupper som gjorts. Sådan kritik är också svår att negligera. Trots att uppenbara svårigheter föreligger att få tillförlitlig statistik beträffande frekvensen av spontana aborter - alla föranleder inte kontakt med sjukvården, och tidiga missfall kan vara svårt att diagnostisera - bör, enligt många av arbetsmiljö och mijörisker intresserade forskare, allvarliga försök göras att få en sådan bakgrundsstatistik. Redan en rikstäckande kartläggning av den normala frekvensen spontana aborter kan, om den relateras till ålder, yrke, bostadsort m. m., ge värdefulla antydningar om i vilka yrkesgrupper eller geografiska områden anhopningar finns. Det torde också fordras material av storleksordningen hela befolkning för att kunna påvisa säkerställda skillnader beträffande t. ex. yrkesgrupper, om andra variabler skall hållas konstanta. En sådan statistik bör lämpligen läggas på samma myndighet som insamlar övrig sjukvårdsstatistik av näraliggande natur såsom födelse- och abortstatistik, f. n. . Den bör också samordnas med ovannämnda typer av rapportering om den inte skall bli alltför betungande för sjukvårdsinrättningarna. Värdet av en sådan statistik, främst för arbetsmiljöforskningen, torde dock vara mycket stor, och den bör ligga inom arbetarskyddsfondens intresseområde. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställer jag att hos regeringen anhåller att i samarbete med arbetarskyddsstyrelsen och med stöd av arbetarskyddsfonden får i uppdrag att lägga upp statistik beträffande spontana aborter.
mot · G402432 · 1981-01-21 00:00:00 — av m. fl. om prisdeklaration på läkemedelsförpackningar Genom prisnedsättningen på läkemedel betalar den enskilde aldrig mer än högst . vid varje inköpstillfälle. Den del av läkemedelskostnaderna som samhället svarar för via sjukförsäkringen har kommit att bli av betydande storlek. mer än fyrfaldigades samhällets kostnader för prisnedsatta och kostnadsfria läkemedel. beräknas den totala kostnaden till 2 295 milj. kr. Genom läkemedelsrabatten blir den enskilde individen inte informerad om de verkliga kostnaderna för sina läkemedel. Många ofta tämligen vanliga läkemedel kostar mångdubbelt mer än vad den enskilde betalar. Genom det högkostnadsskydd för läkemedel som träder i kraft från riskerar kostnadsmedvetandet bli ännu mindre. Enligt vår mening kan det uppkomma negativa effekter av den kraftiga prisnedsättningen på läkemedel. Överförskrivning och läkemedelsmissbruk utgör stora problem. Därför föreslår vi att en prisdeklaration på läkemedelsförpackningarna införs. För den enskilde konsumenten kan det vara av värde att få information om de verkliga kostnaderna för förskriven medicin och den subvention som samhället svarar för. Eftersom det redan krävs en innehållsdeklaration på läkemedelsförpackningen torde merarbete för att införa en obligatorisk kostnadsdeklaration som anger den verkliga kostnaden vara av ringa omfattning. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om prisdeklaration på läkemedelsförpackningar. MAJ () ()
mot · G402433 · 1981-01-20 00:00:00 — av m. fl. om avfattningen av läkarintyg m. m. Då man läser frågorna till tidningarnas läkarspalter finner man att de ofta handlar om vad texten betyder på exempelvis dödsattester, remisser och utlåtanden av olika slag. Det är säkert rationellt att läkarna använder sig av latinet och facktermer för undvikande av missförstånd sig emellan. Speciellt är det säkert viktigt när vi har så många utländska läkare, som inte alltid kan vara så säkra i svenska språket. Emellertid är det klart otillfredsställande att patienterna själva och deras anhöriga inte kan förstå vad som skrivits rörande dem själva och deras sjukdom. Det ger anledning till onödig oro, eftersom dels osäkerheten i sig är oroande, dels feltolkningar kan ställa till stor vånda. Det finns även andra tillfällen då detta läkarspråk bör översättas. Ett enda sådant exempel kan vara länsrätterna, där nämndemännen har att ta ställning till vårdfall, antingen det gäller omhändertagande av barn för samhällsvård eller då det gäller tvångsintagning för alkoholistvård. De läkarintyg som då skall vara vägledande för nämndemännen är ofta svårtydda, just för att de är skrivna på ett fackspråk som gemene man inte behärskar. (Det är inte bara latin det gäller, utan också rena facktermer.) Detta språk säger givetvis klart, läkare emellan, vad det gäller, men sådana intyg är ju inte skrivna för att i första hand läsas av andra läkare, utan just av lekmän. Självfallet måste läkare i många fall avfatta sina skrivelser på fackspråk, av skäl som tidigare nämnts. Men texten måste då också obligatoriskt översättas till svenska. Med hänvisning till ovanstående föreslår vi att beslutar uttala sig för att läkare i sin yrkesutövning åläggs att översätta dödsattester, intyg och liknande skrivelser från fackspråk till enkelt svenskt klarspråk. () () () () () i Kumla
mot · G402437 · 1981-01-20 00:00:00 — av m. fl. om avfattande av sjukjournaler m. m. på svenska Inom sjukvården finns det många spärrar som onödigtvis försvårar kontakterna mellan personal och patienter. En av dem är språket. Ofta används främmande ord och benämningar på såväl hälsotillstånd och mediciner som sjukdomar. Patienter känner sig ofta bortkomna och osäkra i sjukhusmiljöer och vill inte besvära med att få dessa främmande ord översatta. Många blir därför mer oroade över sin situation än vad som skulle behövas. publiceras i våra veckotidningar förfrågningar från oroliga människor, som vill ha förklaringar på sjukdomar som drabbat dem själva eller någon anhörig och som de hört det latinska namnet på. För många blir detta en plågsam situation. Den nu beskrivna situationen har dokumenterats i flera undersökningar på arbetsplatser i sjukhusmiljöer. Den största delen av personalen har vid förfrågningar om att övergå från främmande språk till svenska varit mycket positiv. Varje förslag som kan vidga kontakterna mellan patienter och sjukvårdspersonal är värt att stimulera. Under åberopande av ovanstående hemställer vi 1. att beslutar att i princip uttala sig för att sjuk journaler, diagnoser och sjukintyg skrivs på svenska, 2. att begär att regeringen vidtar erforderliga åtgärder härför. () () () () () () 1980/81 437-443
mot · G402438 · 1981-01-21 00:00:00 — om lokalisering till av uppbördsorganisation för TVavgifter avlämnade ett delbetänkande om TV-avgifter: inkassering, kontroll och avgiftsskolk. I detta föreslogs bl. a. en separat uppbördsorganisation för TV-avgifter. Det förslag utredningen lagt fram innebär att verksamhet med TV-avgifter i större eller mindre utsträckning kan förläggas utanför . Arbetsmarknadssituationen på , med ensidig näringsstruktur, betydande arbetskraftsöverskott och negativa prognoser för näringslivs- och befolkningsutvecklingen, kräver särskilda åtgärder från statsmakternas sida. Åtgärder som förstärker den offentliga sektorn bör, enligt vår mening, därvid också komma i fråga. Det kan nämnas att , bortsett från omlokaliseringen av det statliga bolaget , inte fått någon del av utflyttningen av statliga myndigheter m. m. som beslutades . på har på uppdrag av regeringen (Industridep. beslut , dnr 1337/78) utarbetat ett näringspolitiskt handlingsprogram för länet. I detta program ingår som en viktig del att verka för att offentlig verksamhet av lämpligt slag skall kunna bredda sysselsättningsbasen på . Som en bland flera tänkbara åtgärder föreslås i programmet att den nämnda uppbördsorganisationen för TV-avgifter borde kunna förläggas till - detta oavsett den slutliga organisatoriska utformningen. skulle detta innebära en betydelsefull regionalpolitisk åtgärd för del. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om lokalisering av en planerad uppbördsorganisation för TV-avgifter till .
mot · G402441 · 1981-01-21 00:00:00 — av m. fl. om statsbidrag till lokal kulturell verksamhet i bostadsområden Under trycket av en besvärande bostadsbrist genomfördes ett mycket omfattande bostadsbyggnadsprogram. byggdes mer än en miljon nya bostäder. Under denna rekordstora bostadsproduktion fick tyvärr inte den totala miljön i och kring boendet den uppmärksamhet som hade varit önskvärd. I många bostadsområden finns en stor brist på inslag i boendemiljön som för människor samman till gemensamma aktiviteter. En ökad kulturverksamhet i bostadsområdena, som är direkt förankrad hos de boende och hos deras egna organisationer, bör på ett verkningsfullt sätt kunna bidra till att förändra och förbättra boendemiljöerna. I de riktlinjer till statlig kulturpolitik som angavs proposition förutsattes att människorna skulle få ökade möjligheter till en egen skapande aktivitet, som skulle främja gemenskapen mellan människor. Vi anser inte att förutsättningarna har infriats. Däremot konstaterar vi att det saknas en genomtänkt och utprövad form för hur riktlinjer för kulturpolitiken skall kunna realiseras i exempelvis boendemiljön. Enligt vår mening bör det därför vara angeläget att stöd lämnas från samhällets sida, så att de boende och organisationerna inom bostadsområden i samverkan kan finna former för en lokal kulturverksamhet som syftar till att o skapa reella förutsättningar för de boendes yttrandefrihet, o ge människor möjligheter att skapa egna aktiviteter och att främja gemenskapen i boendemiljön, o den skall kunna erbjuda alternativ till den kommersiella kulturen och därmed motverka kommersialismens negativa verkningar, o den skall främja en decentralisering av verksamhet och beslutsfunktioner inom kulturområdet, o den skall bidra till kulturell förnyelse, o den skall medverka i strävandena att ta till vara och levandegöra äldre tiders kultur. Medel måste därför anvisas till försöksprojekt att genomföras inom de stora riksomfattande bostadsorganisationerna (HSB, , Hyresgäströrelsen). Försöksverksamheten bör kunna ha samma karaktär som statens kulturråds projekt tillsammans med löntagarorganisationerna Kul tur i arbetslivet, för vilket tidigare beviljat medel. HSB, och Hyresgäströrelsen omfattar ca en miljon hushåll och har därför gynnsamma förutsättningar att genomföra ett försöksprojekt. De förfogar över en stabil och väl fungerande organisation, och de har direkt kontakt med de människor som verksamheten skall vända sig till. Organisationerna har också lång erfarenhet av studie- och fritidsverksamhet i bostadsområden och kan i viss utsträckning ställa lämpliga lokaler och annan utrustning till förfogande. Med hänvisning till vad som ovan framförts hemställer vi att hos regeringen begär att försöksverksamhet med kultur i bostadsområden inleds i enlighet med vad som ovan sagts. () () () () ()
mot · G402443 · 1981-01-19 00:00:00 — av m. fl. om lagstiftning rörande folkbiblioteken Det är en fundamental brist inom kulturområdet att det saknas en av fastställd bibliotekspolitik. Folkbiblioteken har specifika funktioner - avgiftsfri litteratur- och informationsförmedling - som ingen annan samhällelig instans kan överta. Dessa funktioner måste definieras och erkännas som en del av det ansvar som samhället har för medborgarnas lika rättigheter till utbildning och studier, till fri åsikts- och opinionsbildning, till att genom tillgång till en omfattande informationsresurs delta i demokratins utveckling. Detta kan endast åstadkommas genom en lagstiftning om folkbibliotekens verksamhet, en lag kopplad till statsbidrag av en sådan omfattning att folkbiblioteken får reella möjligheter att förverkliga sin målsättning. I det rådande kärva kommunalekonomiska läget och med statsbidrag som är klart otillräckliga tvingas folkbiblioteken på allt fler håll till reträtt, och utvecklingen förbyts i en tillbakagång. Å andra sidan visar utvecklingen i - där en lag utgör ryggraden i folkbiblioteksväsendet - att det endast är tack vare bibliotekslagen som biblioteken under en för landet svår ekonomisk och social kris kan bibehålla sin styrka och möta medborgarnas ökade krav. Redan litteraturutredningen pekade på de mycket stora standardskillnaderna kommunerna emellan i bibliotekshänseende. Dessa ojämnheter finns inte bara kvar utan är större än . Detta framgår bl. a av den utvärdering av de hittillsvarande statsbidragen som gjort. Man kan säga att om folkbiblioteken tidigare kunde delas in i ett A-lag och ett B-lag, så har det nu tillkommit ett C-lag. Utvärderingen visar också att de nuvarande statsbidragen har sådana brister att de i praktiken bidrar till att öka standardklyftorna. Den arbetande statliga utredningen om folkbiblioteken kommer i enlighet med sina direktiv i huvudsak att företa en nulägesbeskrivning. Frågan om bibliotekslag får över huvud taget inte tas upp. Detta är i det rådande läget djupt allvarligt, inte minst med tanke på den allt starkare opinionen för och den mycket livliga debatten om en bibliotekslag. Utredningen bör därför ges tilläggsdirektiv, som gör det möjligt för den att grundligt belysa frågan om en lagstiftning rörande folkbiblioteken. Med stöd av det anförda föreslås 1. att uttalar sig för en lagstiftning på folkbiblioteksområdet. 2. att hos regeringen hemställer att utredningen om folkbibliotek får tilläggsdirektiv att behandla frågan om bibliotekslag. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk)
mot · G402444 · 1981-01-21 00:00:00 — 1980/81 444452 av m. fl. om utbildning av tolkar för döva m. fl. Utbildning av teckenspråkstolkar har bedrivits . t. o. m. 1978 deltog 340 personer i utbildningen. Kurser för dövblindtolkar har anordnats av (). Fr. o. .m. /80 utgår ur anslaget Bidrag till studieförbund medel för av SÖ anordnad utbildning av tolkar för döva, dövblinda samt tolkutbildare. Dövas språk är teckenspråket. Tillsammans med andra teckenspråkstalande är den döve inte handikappad. Men i ett samhälle där de flesta inte kan teckenspråk och där tillgången på tolkar är minimal innebär dövhet ofta ett liv i isolering och utan stimulans. Brist på tolkar drabbar för övrigt inte bara döva utan även dövblinda och andra som använder teckenspråk eller handalfabet. På regeringens uppdrag har SÖ utarbetat ett förslag till utbildning av tolkar för döva och dövblinda, taltolkar samt tolkutbildare. Förslaget, som överlämnades till regeringen , avser en uppbyggnadsperiod av . Enligt SÖ finns i ca 5 000 barndomsdöva vuxna och ca 500 dövblinda. Antalet personer som har blivit döva i vuxen ålder brukar anses vara minst lika stort som antalet barndomsdöva. Samtliga döva är i behov av tolktjänst i någon form. En utbyggd tolktjänst som utnyttjas av samtliga döva i olika situationer kräver enligt SÖ en kraftig ökning av antalet tolkar. Det totala behovet av tolkkurser för de grupper som berörs av förslaget uppgår enligt SÖ . Till detta kommer utbildning av fortbildare och teckenspråksundervisare samt handledarkonferenser. Tolkutbildningen skall enligt förslaget förläggas till folkhögskola. Kostnaden för utbildningen avses täckas med medel dels från anslaget Bidrag till driften av folkhögskolor m. m., dels från anslaget Bidrag till driften av studieförbund. Vid utbildningsutskottets behandling av vår motion om bifall till för denna utbildning uttalade utskottet att en utbyggnad av utbildningen var så angelägen att den borde påbörjas /81 (UbU 1979/ biföll sålunda det socialdemokratiska kravet att den av SÖ föreslagna utbildningen skulle komma till stånd och anvisade för innevarande budgetår 1,5 milj. kr. på anslaget Bidrag till ändamål. SÖ har i anslagsframställning för /82 angett att det är angeläget med en uppräkning av anslagsposten till utbildning av tolkar för döva m. m. så att uppbyggnaden av utbildningen kan fortsätta enligt det ursprungliga förslaget. Vi socialdemokrater anser det synnerligen angeläget att uppbyggnaden kommer till stånd och föreslår att anslaget Bidrag till studieförbund i detta syfte tillförs 1 milj. kr. utöver regeringens förslag. Med hänvisning till vad som anförts i motionen samt i den socialdemokratiska partimotionen 1980/81:436 om insatser för de handikappade hemställs 1. att till anslaget Bidrag till studieförbund (E5, ) för /82 beslutar anvisa ett i förhållande till regeringens förslag med . förhöjt förslagsanslag av . för utbildning av tolkar för döva, dövblinda, taltolkar samt tolkutbildare, 2. att medger att förhandsbesked om statsbidrag till produktion av läromedel i form av garantibelopp får lämnas i enlighet med vad som anförts i motion 1980/81:436. () () () () () () () () () () () () () ()
mot · G402445 · 1981-01-21 00:00:00 — av om kristendomsundervisning i skolan En ökad materiell levnadsstandard har blivit en ledstjärna i många människors liv. Detta har i många fall fört med sig att andra livskvaliteter kommit i skymundan. Men man kan i samhällsdebatten i etiska och ideologiska frågor spåra en gryende nyandlighet. Ett betydande antal människor - särskilt ungdomar - som känner sig andligt vilsekomna söker efter mening i tillvaron genom att engagera sig i kvasireligiösa eller mystiska läror, ofta av orientaliskt ursprung. En orsak härtill torde bl. a. vara att kristendomsundervisningen i skolan försummats eller uteslutits till förmån för studier i andra religioner. Det finns därför anledning att påminna om att huvuddelen av de allmänt accepterade reglerna för mänsklig samlevnad i vårt land bygger på den kristna rätts- och kulturtraditionen. Religionsundervisningen i skolan bör därför utgå från detta faktum och betona den kristna religionens särställning i de västerländska kultursamhällena. kom kristendomsämnet att förlora sin ställning som självständigt skolämne. Det sögs upp av och kom att blandas samman med det betydligt mer omfattande ämnet religion. Detta har bl. a. fört med sig att undervisningen i livsåskådningsfrågor kan ske utan att kristendomen över huvud taget behandlas. En åtgärd för att komma till rätta med detta missförhållande och garantera kristendomen dess självklara plats i religionsundervisningen skulle kunna vara att ämnet benämns Kristendom och andra religioner. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att begär att regeringen vidtager åtgärder i syfte att garantera kristendomen dess självklara plats i skolans religionsundervisning. 1* 1980/81.