mot · G4021811 · 1981-01-27 00:00:00 — av m. fl. om målsättningen för regionalpolitiken En proposition om regionalpolitiken för 1980-talet är aviserad . Den är angelägen då obalanserna mellan olika områden i riket, länen och kommunerna är mycket stora. Regionalpolitiken är övergripande till mycket i vårt samhälle. Det viktigaste i detta läge är att få till stånd en målsättningsdebatt rörande den regionala utvecklingen i landet och därmed för regionalpolitiken. Inriktningen av regionalpolitiken i vid mening gäller inget mindre än arbetet för utveckling av det framtida . Mål och medel måste stämma överens. Gör de inte det är de regionalpolitiska satsningarna meningslösa. Vi har i hög grad kunnat öka vår materiella standard . Det har skett genom effektiviseringar i näringslivet. Till stor del har emellertid detta skett genom exploatering av egna och andra länders naturresurser av engångskaraktär. Detta är inte möjligt i längden. Inte minst har vi och andra i-länder exploaterat lågt betalda arbetskraft. Vi kan inte stå till svars för att fortsätta på detta sätt. som detta skett har vi avbördat oss industrisamhällets negativa verkningar utan tillbörlig hänsyn till miljö och ekologiska sammanhang. Tillbörlig hänsyn har heller inte tagits till kulturella och sociala förhållanden. Rotlösheten för människorna har blivit alltmer påtaglig. Det är inte ansvarigt att fortsätta på detta sätt. I flera avseenden står heller inte möjligheterna till buds för att fortsätta som förut. Landets ekonomiska situation och konkurrensförhållandena gentemot utlandet medger inte det. Mål - sedan medel Vi finner det angeläget att bättre formulera målen för den regionala utvecklingen och därmed regionalpolitiken. Först sedan detta är gjort är det möjligt att utforma medlen. Därvid är det helt otillräckligt att nöja sig med de regionalpolitiska medlen i snäv bemärkelse. Det gäller att få samstämmighet mellan politiska åtgärder på alla områden. Olika politiska åtgärder måste sträva åt samma håll. Detta gäller geografiskt - alltså inom riket, inom länen och inom kommunerna. som vi betonar regional balans måste vi betona vikten av inomregional och inomkommunal balans. Det krävs också samstämmighet mellan de regionalpolitiska målen och socialpolitiken, utbildningspolitiken, kommunikationspolitiken, resurs-, miljö- och rekreationspolitiken, jordbruks- och skogspolitiken och inte minst den ekonomiska politiken och arbetsmarknadspolitiken. Det är angeläget att uttalar sig för att dessa samband klargörs och beaktas så att bättre resultat erhålls inom ramen för möjliga insatser. De mål som gällt för regionalpolitiken och som senast diskuterats i proposition 1978/79:112 har avsett att ge alla tillgång till arbete, service och en god miljö var de än bor i landet (s. 9). Det är en målsättning som vi anser behöver kompletteras och utvidgas. Arbete kan erhållas även vid koncentration av näringsliv och befolkning. Service följer automatiskt med sådan koncentration. I övrigt kan det nödtorftigt upprätthållas genom extra insatser där befolkningsunderlaget är otillräckligt för service på naturlig väg. Punktvis kan även miljökraven tillgodoses vid en sådan utveckling. Men det får ske med insats av avsevärda resurser och på konstlat sätt. Kraven på hushållning med resurser och miljö kan emellertid inte tillgodoses vid en sådan utveckling. Behövlig hänsyn kan heller inte tas till ekologiska, sociala och kulturella förhållanden. Näringslivets och befolkningens fördelning i landet har betydelse för resurshushållningen, för möjligheterna att ge goda boende- och rekreationsförhållanden och för möjligheterna att minska de sociala problemen. En bättre sådan fördelning ger förutsättningar för en rikare kultur med regionala schatteringar. Vi får med den ett från krissynpunkt mindre sårbart samhälle och som helhet ett stabilare och jämlikare samhälle. All planering gäller framtiden. Oförutsedda händelser av stor räckvidd kan inträffa. Debatt och händelser och då inte minst den s. k. oljekrisen har gett oss möjligheter att bättre överblicka en avsevärd framtid om än inte i detalj så dock i stora drag. Vi torde få räkna med ökande konkurrens om världsmarknadens råvaror och därmed om naturgivna resurser. Vi kan förutse ökande konkurrens på utlandsmarknaden allteftersom förutvarande tar upp denna konkurrens. Vi bör i framtidsbilden ta med ökade krav som ställs på hushållning med miljön. Vi bör också observera det nya som är ökande tveksamhet till tillväxtsamhället i konventionell bemärkelse. Inte minst detta gör det mindre möjligt att tillväxa oss ur och exportera oss ur våra ekonomiska svårigheter. Av dessa skäl måste vi bättre se om vårt hus. Inte minst måste vi med en kraftfullare regionalpolitik få en utveckling som innebär bättre hushållning med resurser och miljö och bättre sociala förhållanden. Glesbygden som både till areal och råvaruproduktion är den helt dominerande delen av vårt land får med den utveckling som kan förutses en starkt ökad betydelse. Detta bör redan nu beaktas i planering och åtgärder. Utvecklingen i glesbygden kommer att ha den största betydelse för förverkligandet av ekologiska och sociala mål. Det gäller att länka in utvecklingen i andra banor. Resurssnål produktion och återanvändning måste främjas. Inhemsk självförsörjning måste eftersträvas i ökad utsträckning. Kollektiva och energisnåla kommunikationer måste tillskapas. Arbets- och bostadsmiljöerna måste utformas så att de ger en socialt god utveckling. Med bättre bostadsmiljöer blir det resurskrävande dubbelboendet mindre behövligt. Behovet av service måste upprätthållas på mera jämlika villkor i olika landsdelar, orter och bygder. Hela näringslivet måste inrättas så att sårbarheten vid kriser av olika slag blir minsta möjliga. En omstrukturering i denna riktning tar självfallet . Investeringar i t. ex. bostadsbyggande låser oss . Så mycket viktigare är det därför att nya satsningar leder åt rätt håll. Sker inte det kommer vi bata längre från målet som är ett socialt hållbarare, miljö- och resurshushållande och för människan mera jämlikt . Befolkningsmålen för län och kommuner är en av de preciseringar vi har i gällande regionalpolitik. Sådana bör vi ha även i fortsättningen då de är ett uttryck som något så när anger samhällets avsikter. Dessa befolkningsmål bör formuleras utifrån önskad utveckling och inte utifrån prognoser. Prognoser om t. ex. sysselsättnings- och befolkningsutveckling är i den mån de avviker från målen endast till ledning för att ange hur kraftfulla styrmedel som behövs. Vi förutsätter att befolkningsmål för 1980-talet och i viss mån även kommer att föreslås i den proposition som är aviserad. Detta underlättas i hög grad om redan nu uttalar sig för utvecklingen i landet i stora drag. Endast en förhållandevis ringa befolkningsökning kan påräknas i landet. För en bättre regional balans måste denna ökning i sin helhet tillföras de regioner, kommuner och kommundelar som bäst är i behov av ökat befolkningsunderlag så att nämnda målsättningar skall kunna tillgodoses. Detta förutsätter att den ökning i sysselsättningen som vi kan påräkna eller skapa i princip måste tillföras dessa orter och bygder. I praktiken måste det ske genom omfördelningar av olika slag. Sådana orter och bygder måste t. o. m. tillföras mer av sysselsättning än som motsvarar befolkningstillskottet då det här är fråga om områden som har lägre förvärvsfrekvenser, större öppen arbetslöshet och betydande undersysselsättning jämfört med gynnade regioner och orter. Denna omfördelning måste gälla även samhällets verksamheter och inte endast den varuproducerande industrin och den privata servicesektorn. Det skall särskilt understrykas att de affärsdrivande verken för post, tele och andra kommunikationer tvärtemot vad som är fallet måste vara föregångare i den utveckling vi ser som nödvändig. Då landets befolkningstillväxt är liten kan vi aven med den fördelning vi förordar nå bättre balans i endast långsam takt. Den önskade utvecklingen förutsätter en stagnerad befolkningsutveckling i de stora orterna. Detta innebär också att dessa orter får förutsättningar för bättre boende- och rekreationsmiljöer. Den geräven mindre trängsel i trafiken, mindre köer och allmänt bättre miljö. Den ger vidare möjlighet till bättre markhushållning och ökade förutsättningar för att behärska de sociala problemen. Inte minst viktigt är att vi med en sådan fördelning av utkomstmöjligheterna tillgodoser de enskilda människornas och familjernas önskemål om bosättningsort och boendemiljö. Redan nu har vi såsom nämnts en viss utveckling i den riktning som synes oss önskvärd. Det är då att märka att den huvudsakligen kommit till stånd genom spontana reaktioner. Sådana reaktioner kommer även till uttryck när människor vägrar att låta sig förflyttas till andra orter och landsdelar såsom skedde under främst . Även från samhällsekonomisk synpunkt blir sålunda en bättre fördelning av näringsliv och sysselsättning allt viktigare. Sammanfattningsvis finner vi det viktigt att regionalpolitiken baseras på en helhetssyn på samhällsutvecklingen från social, samhällsekonomisk och ekologisk synpunkt, sådan som vi har skisserat här. Det innebär att regionalpolitiken inte får ses som en avskild sektor. Tvärtom måste de regionalpolitiska målen vara övergripande för all samhällelig verksamhet. Det kan t. ex. innebära följande: Utveckling av samhällsservice av olika slag används som ett regionalpolitiskt medel. Samhälleliga beställningar av olika slag styrs i högre grad av regionalpolitiska bedömningar. Fördelningen av statens, landstingens och kommunernas arbetsplatser sker med regionalpolitiska utgångspunkter. Samhällsorganen åläggs att göra en regionalpolitisk bedömning av varje mer betydelsefullt beslut. Samhällets skatte- och avgiftssystem används i högre grad som regionalpolitisk! Med stöd av ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om målsättningen för regionalpolitiken. () () () () () . ()