mot · G4021183 · 1981-01-27 00:00:00 — Eftersom det dock är föräldrarna som har det fulla ansvaret för barnet, bör de beredas möjlighet att så snabbt som möjligt komma till barnets hjälp. Det borde därför vara en angelägen uppgift för skolpersonalen att redan då missförhållanden yppas kunna inrikta sitt arbete på att få barnets medverkan till att föräldrarna kontaktas och att barnet, föräldrarna och skolan därefter i samråd vidtar de åtgärder som kan vara behövliga. I de allra flesta fall skulle en sådan samverkan leda till bättre resultat än om föräldrarna medvetet utesluts från medverkan. Det är en vanlig förhoppning att man genom fritidsverksamhet kan förebygga brott hos ungdomar. Resultaten av viss intensivförsöksverksamhet manar till försiktiga bedömningar, när man tror sig kunna minska ungdomskriminaliteten genom fritidsengagemang. Man kan lyckas nå ungdomar som är i riskzonen för brott, men verksamheten leder sannolikt inte till någon nämnvärd minskning av pågående brottslighet i området. Fritidsverksamhet har dock positiva resultat hos unga deltagare, hos ungdomar som deltar mycket och i grupper med en mindre andel problemungdomar. Även om de genomförda undersökningarna tyder på att fritidsverksamhet direkt endast marginellt påverkar ungdomskriminaliteten anser vi att en breddad och engagerad ungdomsverksamhet som brottsförebyggande moment på lång sikt har förutsättningar att hålla ungdomskriminaliteten nere. Det är viktigt att ta till vara ungdomars verksamhetslust. Det måste finnas möjligheter för dem att engagera sig i idrottsliga, humanitära, politiska, kulturella och andra ideella verksamheter. De ideella organisationerna spelar härvid en betydelsefull roll. som den kommunala verksamheten kan bibehållas, måste man framför allt stödja och underlätta arbetet för de ideella organisationerna. Tyngdpunkten bör läggas på lokaltillgång och hjälp till ledarutbildning. Vi anser att även fritidsaktiviteter skall fostra till ansvar och hänsynstagande. Det finns exempel på hur tonåringar på ungdomsgårdar ofta inte behöver ta följderna ens för de enklaste handlingar. Går något sönder ersätts det med något nytt. En sådan låt-gå-mentalitet motverkar i längden allt det som vi försöker bygga upp i samhället. Sådant som ungdomar förstör eller har sönder skall de inom rimliga gränser återställa eller återbetala, i sista hand genom att föräldrarna åläggs betalningsskyldighet. Konsekvenserna av arbetslöshet kan leda till skilda reaktionssätt. En är ilska, andra kan vara undandragande, isolering och en tilltagande passivitet. Vid långvariga arbetslöshetsperioder förlorar den arbetslöse tidskänslan. Isoleringen och passiviteten blir dominerande ju längre arbetslösheten varar. Det är främst reaktioner av det senare slaget som finns rapporterade när det gäller arbetslösa ungdomar. De har få vänner kvar från skolan och de tycks inte lyckas skaffa sig nya. Kontakten arbetslösa ungdomar emellan förefaller vara mer slumpartad som resultat av att ungdomar händelsevis träffas. En förklaring till tendensen till isolering från jämnåriga kamrater kan vara att de arbetslösa ungdomarna saknar de ekonomiska resurser som krävs för att vara medlem i den rådande ungdomskulturen. Ungdomarna är för övrigt sällan arbetslöshetsförsäkrade. Passiviteten är nära kopplad till den känsla av maktlöshet och meningslöshet som de arbetslösa ungdomarna känner mot arbetsgivare och mot arbetsförmedlare. En vanlig uppfattning är att det inte är någon mening med att gå till förmedlingen. Osäkerheten är det mest karaktäristiska draget i de första försöken med att ta sig in i arbetslivet. Ett annat uttryck för osäkeheten är oviljan mot att byta bostadsort. Bland arbetslösa ungdomar i storstäderna finns också en ovilja mot att flytta från stadsdelen. Det är endast i den invanda miljön som dessa ungdomar känner sig säkra. Att varken höra hemma i skolan eller i arbetslivet, kan leda till en meningslös tillvaro, där all tid blir fritid. Den vanligaste sysselsättningen för arbetslösa ungdomar tycks vara att sova bort den tid då deras kamrater är i skolan eller arbetar. Sökfrekvensen efter jobb sjunker stadigt med långvarigheten på arbetslösheten. Isoleringen och passiviteten leder också till vantrivsel. I det tomrum som uppstår kring den arbetslöse unge framkallas också därmed känslor av mindervärde. Självförtroendet rubbas och därmed ökas risken för att ambitions- och aspirationsnivån på både arbete och livet som helhet sänks. Hur relationerna mellan arbetslöshet och kriminalitet hos ungdom ser ut vet man inte. Någon studie som mer bestämt kan visa hur detta samband ser ut har ännu inte gjorts. Att det föreligger ett samband mellan arbetslöshet och kriminalitet antas dock av flera orsaker. Ett sådant samband är arbetslöshet-alkohol-narkotika. Många ungdomar som börjar med tung narkotika som heroin och amfetamin dras in i detta genom att de är arbetslösa. Under långa arbetslöshetsperioder kommer de in i ett dagdrivarliv tillsammans med kamrater i samma situation. Knarket och gemenskapen kring det blir avbrott i tristessen. Efter hand blir för en del ungdomar avvikartillvaron alltmer dominerande och de får allt svårare att komma i gång med arbete även om de skulle få ett jobb. Ungdomsarbetslösheten måste angripas på flera sätt. Avgörande ur brottsbekämpningssynpunkt är dock att ungdomar efter måste tillförsäkras ordnad fortsatt sysselsättning antingen genom studier eller genom arbete. Ett arbetslöshetstillstånd efter synes vara mest allvarligt. Utvecklingen på arbetsmarknaden och de sociala effekterna av speciellt ungdomsarbetslösheten är ett centralt samhällsproblem. Även om 1979 inneburit en ekonomisk återhämtning inom näringslivet, har ingången av inneburit att ungdomarna fortfarande har betydande svårigheter att få arbete på öppna marknaden. Den s. k. ungdomsgarantin har inneburit att åtgärder och ansträngingar sätts in för att tillförsäkra samtliga ungdomar arbete, praktik eller utbildning. Arbetsmarknadsmyndigheterna fortsätter sina ansträngningar. Arbetsförmedlingen byggs ut och verksamheten intensifieras särskilt för ungdomsgrupperna. Beredskapsarbete tas fram på olika sätt, och man söker intressera ungdomarna för olika former av utbildning. Många är emellertid skoltrötta och har lämnat med i vissa fall svaga betyg. För att kunna föreslå och inte minst kunna vidta effektiva åtgärder erfordras en långtgående kännedom om ungdomsarbetslöshetens orsaker. Det är inte bara nivån på utbudet av lediga platser det handlar om. Det finns en rad faktorer av betydelse i sammanhanget: O betydelsen av att minderårigas löner och lönesatser ökats proportionellt mer än de äldres ; O samspelet mellan arbete och utbildning/praktik; O snedvridande effekter av parallella utbildningssystem och nivåerna för studiestöd i olika system jämfört med lönenivåerna; O arbetsgivarnas attityder, t. ex. kostnadsaspekter; O arbetssökandes attityder, t. ex. invändningar mot arbetsmiljön; O arbetsförmedlingens arbetssituation; O åldersgräns ur arbetarskyddssynpunkt; O ekonomiska skyddsnät; O stödet till lärlingsutbildningen i relation till annan utbildning och beredskapsarbete för ungdom; O debatten om en betygsfri skola; O krav och ekonomiska bindningar som trygghetslagarna lägger på arbetsgivarna; O samhällets ungdomspolitik. Omsorgs- och uppfostringsproblem. Flera undersökningar visar att fler personer skulle ha varit anställda om inte Åmanlagarna hade fått nuvarande utformning. De höga minimilönerna för privatanställda är också ett problem. Spännvidden till yrkesarbetare är alltför liten. Allt detta gör att arbetgivarna ställer sig tvekande till nyanställningar. Ungdomsarbetslöshet kan också orsakas av motsatta problem. som företag drar ner på takten, avskedar, inför anställningsstopp eller håller i gång med hjälp av statliga bidrag så finns det faktiskt företag som gärna vill nyrekrytera. Men trots stora ansträngningar kan de inte få den personal som behövs. har dylika händelser också refererats i massmedia. Brister i utbildningen är den allvarligaste orsaken till den besvärliga situationen för många ungdomar. För att i görligaste mån undvika att ungdomar drabbas av sysselsättningsproblem skall insatserna sättas in . Väsentliga inslag härvidlag måste vara att öka praktikmöjligheterna samt att göra praktiken mer meningsfylld och av någorlunda varaktighet. Behovet av insatser för ungdom med sysselsättningsproblem kommer med stor sannolikhet att bestå, även om arbetsmarknads- och utbildningsinsatserna intensifieras. Huvudmålet måste emellertid alltid vara att kunna erbjuda nyutbildade ungdomar liksom andra arbetssökande möjlighet till fast anställning på den öppna arbetsmarknaden. Den viktigaste åtgärden är därför att få fart på aktiviteten inom svensk ekonomi genom en allmän sysselsättningsskapande politik. Regeringens ekonomiska politik visar att ambitionen är mycket hög i detta syfte. En motion som i hög grad är diskuterande och ibland frågande till sin karaktär och spänner över ett brett problemområde passar illa in i sätt att arbeta. Det är tveksamt vilket utskott som främst bör känna ansvar för dess behandling. Det belyser hur svårt det är att närma sig samhällets ungdomsproblem när de också i behandlas av olika utskott. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att begär att regeringen tillsätter en arbetsgrupp med brett forskningsdeltagande, som med beaktande av vad som anförs i motionen utarbetar underlag för ett åtgärdsprogram mot ungdomsbrottslighetsproblemen. () ()