ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G402446 · 1981-01-20 00:00:00 — av m. fl. om en samlad översyn av de konstnärliga utbildningarna I samband med beslut om högskolereformen inordnades de konstnärliga utbildningarna i och i resp. universitet där. Organisationen för de konstnärliga utbildningarna i tog statsmakterna ställning till .. Då beslöts att de befintliga läroanstalterna skulle bestå som självständiga högskoleenheter (UbU 1977/78:22, rskr 1977/78:338). uttalade då att det var angeläget att situationen för de konstnärliga utbildningarna följdes och att det inte var uteslutet att inom överskådlig tid kunde få anledning att ånyo behandla frågan om organisationen av de kostnärliga högskoleutbildningarna i . Efter högskolereformen har flera förslag lagts fram om förändring och förlängning av de konstnärliga utbildningarna. har fattat beslut, bl. a. om den högre musikutbildningen, skådespelarlinjen och utbildningen vid . I årets budgetproposition behandlas ett utredningsförslag om medielinjen vid dramatiska institutet. Föredraganden anför att förutsättningarna för en rationalisering av utbildningsutbudet vid institutet bör undersökas för att en förstärkning av utbildningen skall kunna genomföras. Vi anser att det mot bl. a. denna bakgrund finns anledning att göra en samlad översyn av de kostnärliga utbildningarna i syfte att ge en bild av hur utbildningarna skall kunna förändras och förstärkas inom oförändrade eller eventuellt krympta ramar i förhållande till vad som gäller de konstnärliga utbildningarna i deras helhet. Utredningen bör också kunna ge svar på frågan vilka rationaliseringsvinster som står att vinna genom en ökad samverkan mellan skilda högskoleenheter eller genom en förändrad institutionell organisation. Ar dimensioneringen av de olika utbildningarna väl avvägd? Vi anser med andra ord att en mera samlad bild av de konstnärliga utbildningarnas situation måste ges för att ett reformarbete för dessa utbildningar skall kunna drivas vidare. att som sin mening ger regeringen till känna behovet av en samlad översyn av de konstnärliga utbildningarna. () ()
mot · G402447 · 1981-01-21 00:00:00 — av m. fl. om skolundervisning i dans har utövats av människan på alla kulturnivåer. I dansen har man kunnat uttrycka förstämningar, framkalla vissa sinnestillstånd eller åskådliggöra händelseförlopp. Dansen har hos naturfolken ett praktiskt och religiöst syfte. I det forntida förekom både en sakral och en profan dansform. Av framgår att dansen användes som religiös rit och för att uttrycka glädje. I den grekiska kulturen utgjorde dansen en oumbärlig del i ungdomens fostran. I det kristna församlingslivet fortlevde dansen, trots alla försök att förbjuda den. Den profana sällskapsdansen utvecklades till stor del vid hoven, men en rik danstradition fanns också bland allmogen i olika folkdanser som uttryckte händelseförlopp och stämningar samt också var till glädje i samvaron. Dansat har människorna gjort i alla kulturer, om än dansmodet växlat. S. k. gammal dans med polka, hambo, schottis, vals osv. kompletterades och ersattes med latinamerikanska danser, som tango, samba m. fl. dansades mest modern dans, och flera vildare modedanser kom, såsom jitterbug, shake, twist m. fl. tröttnade många på att dansa modern dans och ville åter variera med gammal dans. Genom kursverksamhet har många utvecklat sin dansförmåga och finner glädje i sådan samvaro. Den moderna discomusiken förekommer mest på ungdomsdanser. Det har utbildats en dansform som ger mycket liten kontakt med det motsatta könet. Ljudnivån på discomusiken omöjliggör samtal med danspartnern. Barn och ungdom som växer upp har inte fått lära sig dansa på ett sätt som tillåter kommunikation mellan de dansande. Undersökningar bland skolelever om anledning till alkohol- och drogmissbruk har talat för att kunskaper i dans ökar självförtroendet och motverkar missbruk. Regelbunden dansträning tillsammans med andra former av socialt inriktade övningar är ett sätt att minska kontaktlösheten och även minska motivet för att använda alkohol och annan stimulantia bland barn och ungdom. Det finns många föräldrar, ungdomsledare, poliser, lärare m. fl. som anser att dansundervisning i , redan när barnen är små, skulle vara till stort gagn för att få barn och ungdom in i en gemenskap som inte kräver konstlade medel för att fungera. Erfarenheter från drogfria ungdomsdanser som anordnas på vissa håll i landet är goda. Likaså förekommer dansundervisning på försök i en del skolor. Vi anser att dessa försök bör få en fastare form och spridning till alla grundskolor. Med hänvisning till det anförda föreslår vi att beslutar uttala värdet av att undervisning i gammal och modern sällskapsdans införs på skolschemat i med början på låg- eller mellanstadiet och pågår t. o. m. årskurs 9. () ()
mot · G402448 · 1981-01-20 00:00:00 — av m. fl. om skolundervisningen för synskadade Handikappade skolelever befinner sig ofta i en svår situation när det gäller att erhålla stimulerande undervisningsmaterial så att de kan följa skolarbetet. För t. ex. de synskadade eleverna finns det inte tillräckligt med hjälpmedel, så de har stora svårigheter att fullfölja undervisningen i de högre klasserna. Eftersom dessa elever är mycket beroende av textval och färger, måste det ställas större krav på den grafiska framställningen av skolböcker. På lågstadiet är bokstäverna stora och tydliga, men ofta blir situationen en annan när eleverna kommer till mellan- och högstadiet, vilket gör att dessa synskadade elever inte stimuleras i samma utsträckning som andra elever. Får inte synskadade elever bättre skolmaterial finns det risk för att deras språkutveckling blir hämmad och att de ger upp och övergår till talböcker. har också synskadade elever fått vänta på det material som finns att rekvirera från centralt håll, vilket bevisar att situationen är ohållbar. Med stöd av ovanstående hemställer vi 1. att beslutar att hos regeringen begära en översyn av de synskadade elevernas situation, 2. att beslutar att hos regeringen begära att nytt material framställs som bättre kan stimulera synskadade elevers fortsatta skolgång. () () () () () () ()
mot · G402451 · 1981-01-20 00:00:00 — om ombyggnad av järnvägsstationen Inom finns - med undantag av endast en fjärrtågsstation. Stationen togs i bruk 1927 och är huvudstation inom kommunen med express- och snälltågstrafik på linjerna och , med regional tågtrafik //, med pendeltågstrafik S-Stockholm-Märsta och med lokaltågstrafik S-Gnesta och S-Södertälje C. Därutöver förekommer en relativt omfattande godsvagnsväxling vid stationen. Tågtrafiken är, som framgår av detta, omfattande och varierande. Trafikföringen är komplicerad, och trafiken på de olika linjerna måste i många fall korsa varandra i samma plan. Tågtrafiken har vidare ökat och ändrat karaktär betydligt . Den största förändringen skedde då den tidigare lokaltågstrafiken C ersattes av pendeltågen . Trafiken drivs av på uppdrag av AB enligt ett särskilt avtal, det s. k. pendeltågsavtalet, som upprättades och undertecknades av KSL och SJ. Omläggningen till pendeltågstrafik har medfört en avsevärd ökning av antalet tåg och av antalet resenärer. Vardagar trafikeras stationen av 84 pendeltågsturer. Antalet resande per dag är ca 8 000. Trots dessa stora förändringar och denna stora utökning av antalet trafikanter är stationen och spårområdet i stort sett oförändrade. Inga genomgripande ombyggnader eller upprustningar har skett sedan stationen togs i bruk för . Detta har medfört att stationen såväl trafikmässigt som för allmänheten mycket dåligt motsvarar de krav som kan och bör ställas 1981. Problemen är många och av skiftande karaktär. Några av de viktigaste är följande. Förbindelserna mellan de tre perrongerna sker genom en enda gångtunnel. Denna är smal, och trapporna upp till perrongerna är likaså smala, branta och halkiga. Utrymmena motsvarar på inget sätt behoven. Trängseln vid tågbyten är mycket stor. Handikappade och rörelsehindrade, föräldrar med barnvagn och flera andra grupper tvingas genom avsaknaden av hiss och rulltrappa att passera spåren. Inga särskilda säkerhetsanordningar finns. Därvid föreligger en avsevärd säkerhetsrisk, och förhållandet torde utan tvekan medverka till att avskräcka dessa grupper från att utnyttja trafiken. Perrongerna är smala, och även där föreligger uppenbara säkerhetsrisker på grund av trängseln vissa tider . Spårnätet möjliggör enligt SJ ej att pendeltågen går ner till C eller ens att samtliga byten mellan pendeltåget Märsta-Stockholm-Södertälje S och lokaltåget C och S sker vid samma perrong. Däri ligger en grundläggande orsak till ovannämnda utrymmesoch säkerhetsproblem för allmänheten. Dessa problem är helt oacceptabla vid en station med en sådan omfattande trafik och ett sådant strategiskt läge i som Södra. Genomgripande ombyggnader och upprustningar är nödvändiga för såväl pendeltågstrafiken som fjärrtrafiken. att måtte besluta att hemställa hos regeringen om åtgärder för att projektera en genomgripande ombyggnad och upprustning av järnvägsstationen .
mot · G402453 · 1981-01-21 00:00:00 — 1980/81 453-461 av och i om vissa rabatter hos SJ för rörelsehindrade Regeringen uppdrog 1977 åt SJ att i samarbete med handikappinstitutet ta fram underlag för en typ av järnvägsvagn som skulle underlätta för rörelsehindrade och framför allt rullstolsbundna att resa med järnväg. SJ redovisade 1980 sitt uppdrag till regeringen. Statsrådet nämner i budgetpropositionen att de nya personvagnar som successivt tas i bruk vid SJ i hög grad är handikappanpassade. Utvärdering av hur dessa kan fungera i praktiken bör, enligt statsrådet, göras innan beslut tas om försöksverksamhet med särskilt handikappanpassade vagnar. Självfallet kommer detta att ta avsevärd tid, dels innan de nya personvagnarna kan sättas in i större utsträckning, dels en utvärdering av handikappanpassningen av desamma. Ett sätt att hjälpa åtminstone en stor del av de rörelsehindrade är att låta dem få utnyttja förstaklassvagnar utan extra tillägg. Enligt uppgift kan många inte resa i andraklassvagnar av utrymmesskäl. Förstaklassvagnarna ger däremot större möjligheter genom en rymligare utformning. Det borde vara möjligt att på ett enkelt sätt, genom t. ex. intyg att visas upp vid biljettköp, ge rörelsehindrade tillstånd att resa med första klass utan extra kostnad. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen anhåller om förslag om utformning av regler för rörelsehindrade att få utnyttja förstaklassvagnar på järnväg utan extra tillägg. () ()
mot · G402454 · 1981-01-21 00:00:00 — av m. fl. om upprustning av Västerdalsbanan Möjligheten att driva en konkurrenskraftig järnvägstrafik beror i hög grad på i vilken utsträckning järnvägen kan vidareutvecklas standardmässigt. Dagens uppdelning mellan affärsbanenätet och det ersättningsberättigade bannätet medför en standardklyfta som successivt kommer att öka mellan de båda bankategorierna. Affärsbanenätet upprustas och standarden höjs medan standardhöj ande investeringar på de ersättningsberättigade bandelarna uteblir och underhållet eftersätts. Västerdalsbanan är en av de ersättningsberättigade bandelarna som är i stort behov av investeringar och underhåll eftersom vissa delar av banan är mycket nedslitna. Resandeunderlaget har också ökat under hela 1970talet. I området råder mycket stor arbetslöshet, varför en upprustning av Västerdalsbanan till vissa delar skulle kunna utföras som beredskapsarbete. Den kraftiga satsningen på och utvecklingen av turismen inom denna del av som skett och kommer att ske var knappast förutsedd när beslutet om nedläggning av Västerdalsbanan mellan och fattades. måste den omfattande turisttrafiken trängas med virkestransporter på vägarna i området. De senaste årens kraftiga energiprishöjningar motiverar åtgärder som möjliggör för i första hand de långväga resenärerna att på ett bekvämt sätt kunna åka kollektivt. Behovet av spårbunden trafik i första hand till har sålunda ökat i takt med den kraftiga utbyggnaden av fritidsanläggningar. Trots att banvallen redan tagits i anspråk för vägomläggning på vissa avsnitt torde förutsättningar finnas att genom ändrad sträckning bygga ett nytt järnvägsspår. Åtgärder bör därför lämpligen vidtas för att anskaffa den mark som behövs för att anlägga ett nytt järnvägsspår mellan och samt utredning av de kostnader ett bygge kan medföra. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att uttalar sig för att Västerdalsbanan rustas upp till sådan standard att den kan sammanföras med affärsbanenätet. () () BO () ()
mot · G402455 · 1981-01-21 00:00:00 — av och om fraktpriserna på Under flera tiotal år har SJ gjort vinster på mellan 100 och 300 milj. kr./år på malmfrakterna i . När denna fråga behandlades blev det ständiga svaret att de statliga verken har att självständigt lösa sina ekonomiska överenskommelser. Detta har i det aktuella fallet resulterat i en fortgående brandskattning av . Åtskilliga miljarder har därigenom frånhänts Norrbottenföretaget och lagts i SJ:s allmänna kassa. Under goda år spelade den oegentliga prissättningen på malmtransporterna en mindre roll, eftersom företagets vinster gick in i statskassan, men i dagens läge med stora förluster på malmhanteringen och med risk för nedskärningar i verksamheten betyder ett par hundratal miljoner i minskat underskott en hel del. Det är även från principiell synpunkt viktigt att varje särskild statlig verksamhet bär och redovisar sina verkliga kostnader, så att rätta åtgärder kan vidtas i rätt tid och leda till konstruktiva lösningar. Att ett statligt företag genom oskälig prissättning underminerar ett annat kan inte försvaras. Däremot kan olika statliga företag inom ett län med fördel etablera en ekonomisk samverkan för att främja regionens utveckling. På goda grunder torde statliga åtgärder kunna förväntas till stöd för , men en sådan förmodan innebär varken försvar eller godkännande av det nuvarande fraktavtalet mellan SJ och . Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att beslutar att av regeringen begära åtgärder för att åstadkomma överensstämmelse mellan priset för malmtransporterna och SJ:s verkliga kostnader för denna del av sin verksamhet.
mot · G402457 · 1981-01-20 00:00:00 — av och om barns placering i personbilar Vid verksamheten på daghemmen förekommer det ej så sällan utflykter av olika slag med personalens egna bilar. Barnen placeras då i baksätet på ett otillfredsställande sätt, och eftersom antalet bilar är begränsat kan inte alla barnen få sittplats utan de är då tvingade att stå eller sitta på golvet. Dessa bilfärder utsätter barnen för stora risker, och det kan väl inte vara samhällets mening att forsla barnen på ett så oskyddat sätt. När barnet står eller sitter i baksätet förvandlas det till en projektil vid en häftig inbromsning. Det är viktigt med utflykter av olika slag, men det får inte ske på bekostnad av barnens säkerhet. Vägtrafikförordningens betänkande säger bara att personen inte får placeras så att förarens sikt eller möjligheter till manövrering hindras. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en översyn av gällande trafiksäkerhetsbestämmelser. () ()
mot · G402459 · 1981-01-21 00:00:00 — av och om bemanningen av Vinga lotsplats I budgetpropositionens bilaga för föreslås bl. a. att lotsningen i farleden till och från och skall samordnas under under det att hamn skall svara för en successivt utbyggd trafikledningscentral vid Majnabbe. Åtgärderna i fråga är avsedda att träda i kraft med början och baseras på en träffad överenskommelse mellan och hamn . Trots att kommunikationsministern över huvud taget inte yttrar sig om förhållandena på Vinga har i en rad tidningsartiklar hävdats att nyssnämnda åtgärder skulle medföra en avbemanning ute på Vinga. Enligt vår uppfattning är det därför angeläget att redan nu klart hävdar att en sådan åtgärd är oacceptabel från såväl sjösäkerhets- som miljösynpunkt, eftersom vi just i detta område har svårnavigerade farvatten om vilket talrika grundstötningar bär vittne och dessutom en mycket stor trafik, där färjor, handels-, örlogs- och fiskefartyg liksom fritidsbåtar blandas med och korsar varandra speciellt under de varmare årstiderna. Såvitt vi har oss bekant är det redan fastslaget att lotsutkiken på Vinga skall vara kvar, även om trafikledningscentralen förläggs till Majnabbe i innerhamnen. Vad som därutöver krävs är att denna lotsutkik alltid har tillgång till ett båtlag som kan rycka ut om det skulle hända något. räddades en fiskare i sjönöd just tack vare uppmärksamhet hos lotsutkiken och förekomsten av ett båtlag vid Vinga. Kostnaderna för en bemanning av detta slag blir ju också ganska måttliga, eftersom lotsningarna in i farleden börjar utanför Vinga och det ofta inte går att arrangera så att utgående lotsning kan kombineras med ingående lotsning. Det är alltså närmast en fråga om att lägga upp personalens tjänstgöring m. m. på ett sådant sätt att minst ett båtlag alltid finns ute vid Vinga i stället för vid Majnabbe. Under hänvisning till vad ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande bemanningen av Vinga i samband med utbyggnaden av en trafikledningscentral vid Majnabbe i innerhamn.
mot · G402464 · 1981-01-21 00:00:00 — av m. fl. om hastighetsbegränsning för snöskotrar En explosionsartad ökning av antalet snöskotrar har skett i . Från omkring 30 000 registrerade fordon har antalet nu ökat till 70 000; således mer än en fördubbling . Ett flertal legitima användningsområden har bidragit till denna ökning. Fjällbygdsbefolkningen har stor hjälp av detta fordon för bl. a. transport av material och som fortskaffningsmedel. Som användningsområden kan särskilt nämnas skogsbruks-, televerks- och kraftverksarbeten, fjällräddningstjänst samt arbete inom rennäring och vilttaxering. Men den största ökningen beror framför allt på den starkt ökade användningen av skotern under fritid. har de miljömässiga problemen med detta fordon ökat markant. Buller, nedskräpning, skador på växtlighet, störningar för vilda djur och renar, olaga jakt och fiske etc. har blivit allt vanligare. Därför är det mycket angeläget att en översyn av reglerna sker, så att dessa olägenheter elimineras. Enbart bullret skulle kunna reduceras betydligt vid en begränsning av motoreffekten. Även antalet olyckor med snöskoter har ökat kraftigt. I skadades vintersäsongen 1979/80 140 personer. Man har beräknat att i hela riket skadades ca 600 personer i snöskoterolyckor denna säsong. Kombinationen av alkoholförtäring och omdömeslös körning, ofta med hög hastighet, har i de flesta fall orsakat dessa olyckor. Det finns snöskotrar med hastigheter . En särskild riskgrupp, särskilt vad beträffar de mycket svåra olyckorna, är män i åldern , vilka under en vårvinterhelg i alkoholpåverkat tillstånd framfört sin skoter i alltför hög hastighet i förhållande till terrängen. För att nedbringa olycksfallsfrekvensen i samband med skotertrafik bör, förutom en förbättring av nykterheten, också en generell hastighetsbegränsning införas. En maximihastighet mellan måste vara fullt tillräckligt. Även detta bör lämpligen kunna ske genom en begränsning av motoreffekten eller på annat tillförlitligt sätt, så att manipulationer med hastigheten förhindras. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att hos regeringen begär att åtgärder vidtas för införande av hastighetsbegränsning på snöskotrar, 2. att som sin menig ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om en översyn av reglerna vid körning med snöskoter. () ()
mot · G402466 · 1981-01-21 00:00:00 — om skördeskadeskydd för åkerbönsodling Under den extremt våta vegetationsperiod som inte minst de sydligaste delarna av landet upplevde sistlidna år åstadkoms som bekant stora skador på grödor av skilda slag. Vissa grödor tillhör den grupp som är skördeskadeskyddad, andra gör det inte. I vissa fall utbetalas katastrofhjälp. Trots detta kvarstår grödor som f. n. inte ryms vare sig inom skördeskade- eller katastrofskydd. I utredningen skördeskadeskydd (SOU 1979:53) sägs bl. a.: o Om nya grödor skall tas in i skyddet bör inte endast beaktas de tekniska möjligheterna att inordna dem och kostnaden härför, utan även vad dessa grödor betyder för de enskilda odlarna. Grödans betydelse totalt sett i landet bör man däremot fästa mindre avseende vid. o För de grödor som har väsentlig betydelse för de enskilda odlarna är det angeläget att skapa ett skördeskadeskydd i någon form. Om det från teknisk synpunkt är möjligt att inordna dem i det allmänna skördeskadeskyddet, bör så ske. Skulle det inte visa sig möjligt bör det i angelägna fall undersökas om särlösningar kan åstadkommas. Bland de grödor som f. n. inte omfattas av skördeskadeskyddet diskuterar utredningen kokärter, bruna bönor och konservärter och tänkbara åtgärder när det gäller dessa. Vad som däremot inte diskuteras är huruvida det nya skyddet skall omfatta också åkerbönor. Detta är något anmärkningsvärt, eftersom åkerbönorna väl fyller kravet att ha stor betydelse för den enskilde odlaren. Det är dessutom ur proteinsynpunkt en mycket värdefull gröda, som odlats att normalutfall och andra för bedömningen viktiga omständigheter är väl kända. Med hänvisning till vad som i motionen anförts hemställs att beslutar som sin mening ge regeringen till känna att åkerbönor skall ingå i skördeskadeskyddet.
mot · G402467 · 1981-01-20 00:00:00 — Motion 1980/81:467 av om förbud mot engångsförpackningar av aluminium När det gäller förpackning av öl och läsk har utvecklingen gått mot ökad engångsförbrukning. Denna utveckling kommer säkerligen att fortsätta. Ur såväl miljö- som energisynpunkt är returflaskan det bästa alternativet, och alla åtgärder som kan ske för att öka användningen av returflaskor är givetvis önskvärda. Även om utvecklingen går att vända kommer säkerligen burkförpackningar att finnas kvar. Av denna anledning spelar det stor roll vilka sorters burkar som används. De burkar av aluminium som i ökad utsträckning används är sämre än plåtburkarna. Tillverkningen av aluminiumburkar är mycket energikrävande. Ute i naturen är dessa oförstörbara och är således ett ännu sämre alternativ än plåtburken. För att återanvändas måste insamling och skrotbehandling av burkar ske. Erfarenhet från visar att återanvändning på detta sätt går dåligt, och de försök som gjorts i vårt land har gett samma resultat. Det finns således många skäl varför tillverkningen av burkar bör begränsas till stålplåtburkar. Nackdelarna med aluminiumburkar är så stora att ju snabbare ett sådant beslut fattas, desto bättre. Från PLM som svarar för tillverkningen har man förklarat att man med kort varsel kan gå över till produktion av stålburkar. Ett direkt förbud måste vara en bättre metod än att besluta om avgifter så stora att produktionen av aluminiumburkar av den anledningen läggs ner. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att ett förslag till förbud för aluminiumburkar som emballage för öl och läsk utarbetas.