mot · G402498 · 1981-01-21 00:00:00 — av Axel m. fl. om utredning rörande rätten till Guadeloupemedlen utbetalar till konungen , den s. k. Guadelouperäntan, tillkommen genom beslut av ståndsriksdag. Bakgrunden är följande. erhöll en summa av som ersättning för den västindiska ön . Ön, som av erövrats från , hade överlåtits till som vederlag för deltagande i krigshandlingar mot . När det brittiska parlamentet behandlade den ekonomiska gottgörelsen för , som genom Parisfreden överlämnats till , framhöll premiärministern otvetydigt att ersättningsbeloppet skulle tillställas . I den traktat av som reglerar ersättningen användes gängse ordval vid dåtida transaktioner länder emellan sålunda: H Storbritanniska Majestät samtycker till att betala och H Svenska Majestät till att emottaga en summa af 24 millioner francs som fullständig och tillfredsställande ersättning för sina rättigheter enligt artikel 9 i Paristraktaten. I den brittisk-svenska traktaten finns inte någon text som kan tydas därhän att den svenske monarken eller dennes adoptivson hade någon personlig äganderätt till ersättningsbeloppet. Däremot ordas det i traktaten om de som förbinder sig att betala till . Efter en lång tidsutdräkt förmådde kronprins statsrådet att förelägga en proposition enligt vilken ön och ersättningsbeloppet var kunglig egendom, en gåva från det brittiska majestätet. och kronprins var dock villiga att med ersättningsbeloppet likvidera statsskuld om åtog sig att i all framtid utbetala en årlig ränta (då ) till och dennes manliga arvingar på tronen. godtog tacksamt propositionen. Därefter utbetalades av kronprinsen till statsrådets ledamöter betydande s. k. löneförstärkningar. Två av dem som verksamt bidragit till att övervinna de övrigas betänkligheter mot denna uppgörelse fick 70 000 resp. , förmögenheter . Rättsgrunden till Guadelouperäntan har ifrågasatts i riksdagsmotioner, utmynnande i krav på utredning. Lika har kraven avvisats av vederbörande utskott, de senaste gångerna med motiveringen att intet nytt framkommit som skulle motivera bifall. Enligt vår mening har senare tiders forskning gett belägg för uppfattningen att det brittiska parlamentet destinerade ersättningen för ön till . har emellertid ansett att ett upprivande av ståndsriksdags beslut, oavsett hur det tillkommit, inte bör komma i fråga. Vi har motsatt uppfattning. Ett beslut som man på goda grunder kan befara ha tillkommit med hjälp av bedrägligt förfarande har både ekonomiska och moraliska verkningar och får inte vara oantastligt. Den årliga summan, av konungens årliga apanage, kan i det stora sammanhanget anses vara obetydlig (dock kan i nuvarande ekonomiska läge råda delade meningar därom). Mer väsentlig är dock enligt vår uppfattning den omständigheten att landets formellt sett främste ämbetsman - personligen oskyldig - skall uppbära en ränta som tillkommit i då korruption och bestickning inte var ovanliga. I allt vidare kretsar upplevs detta som moraliskt stötande och motiverar en allsidig prövning och utredning av beslutets rättsliga grund. Med stöd av ovanstående föreslår vi att hos regeringen hemställer om en utredning som undersöker kungahusets lagliga rätt till den s. k. Guadelouperäntan. () () () () () () () ()