mot · G402377 · 1981-01-21 00:00:00 — 1980/81 377-385 av om bevarande av stenvalvsbroar Beträffande gamla kvarvarande stenvalvsbroar finns en särskild plan, en gång upprättad av och dåvarande väg- och vattenbyggnadsstyrelsen . Planen omfattar ett trettiotal broar som anses kulturhistoriskt värdefulla samt förslag till dessas restaurering, vilken nu är delvis genomförd. Kostnaderna har bestritts dels av ordinarie väganslag, dels av AMS-medel. Planen omfattar bl. a. en bro över vid i län. Beträffande denna har i län meddelat att man kan stå det vattenrättsliga ansvaret för bron utan beslutat stänga den för all trafik, således även gångtrafik. Jag passerar ganska ofta över på den nya bron i , varifrån den gamla av åtta valv bestående bron är ett utomordentligt vackert blickfång. Det är inget tvivel om att sockenborna själva betraktar den här bron som ett kulturminnesmärke av första rang. Kommunen erbjöds år , som beräknat vara kostnaden för rivning av bron, mot att kommunen övertar det framtida underhållsansvaret. Det är möjligt att sådana villkor betraktas som en form av samarbete. Jag är inte övertygad om att kommunen, den berörda hembygdsföreningen och bygdens människor ser det så. Frågan är om underhållsansvaret skall övertas efter eller före restaureringen, men eftersom man i det här fallet tydligen hotar med rivning förutsätter jag att det inte varit möjligt att få fram erforderliga medel till restaurering, som av uppskattas till mellan en halv och men som av den osakkunniga ortsbefolkningen beräknas till långt blygsammare belopp. hade och vägförvaltnigen i län efter framställning från stiftelsen för en sammankomst i närvaro av bl. a. , vägdirektören, landsantikvarien m. fl. Därvid diskuterades möjligheten att åter öppna stenvalvsbron i , i varje fall för gångtrafik. Övriga kvarvarande äldre broar skulle inventeras. Vad som här anförts om över kan också gälla många andra broar runt om i vårt land. Många av våra kvarvarande stenvalvsbroar betraktas med all rätt som kulturminnesmärken. Tid efter annan går genom lokalpressen notiser om att vill låta riva sådana broar, emedan verket inte längre anser sig kunna ta det vattenrättsliga och ekonomiska ansvaret för desamma. Enda alternativet för synes vara att de kulturvårdande myndigheterna 1 1980/81. Dessa saknar för det mesta medel för dylika ändamål. Ofta framräknar vägmyndigheterna skrämmande höga iståndsättningsbelopp. Dessa fungerar som ett effektivt påtryckningsmedel för att få fram rivningsbeslut. De gamla stenvalvsbroarna används inte längre för körtrafik utan endast för gångtrafik, och en del är helt avstängda. Ofta är de med sina vackra valvbågar synliga från i närheten uppförda nya broar. Som kulturminnesmärken boede de rimligen få kvarligga, och de kräver i allmänhet relativt små återställningsåtgärder, om man inte, som synes göra, överdriver det vattenrättsliga ansvaret. Det torde vara möjligt att på ett praktiskt sätt lösa ansvarsfrågorna, varigenom rivningshotet i de flesta fall kunde undanröjas och bygderna finge behålla dessa kulturminnesmärken i högre grad än vad nu är fallet. Jag har fått ett stort antal brev från olika delar av landet där man berör frågan om bevarande av gamla stenbroar. Sannolikt ligger de flesta av de broar som jag har fått uppgift om utanför den nämnda planen, vilket inte hindrar att bevarandet av dem är mycket angeläget för den egna bygdens befolkning. Möjligheten att olika statliga myndigheter sinsemellan tar upp hithörande problem borde prövas. Att man kommit fram till så höga restaureringskostnader beror utan tvivel på att man för de gamla broarna vill tillämpa samma skadeståndsanspråk som för broar vilka befinner sig i användning. Det är inte det vi hembygdsvänner begär, utan vi är medvetna om att det i vissa fall kan bli nödvändigt att avstänga trafik under en längre eller . Å andra sidan tror jag att man skulle' kunna koma fram till överenskommelser olika statliga och kommunala myndigheter emellan beträffande ansvarstagandet. Jag anser nämligen att det i många fall är oron för eventuellt kommande skadeståndsanspråk som ger anledning till de helt orimliga restaureringskostnader som har framräknats. Relativt små återställningsåtgärder kan vara tillräckliga, om man inte överdriver bl. a. det vattenrättsliga ansvaret. Möjligheten att den här vägen uppnå vissa omvärderingar då det gäller återställningskostnaderna torde föreligga. Jag tror att man skulle kunna ordna en kollektiv ansvarsförsäkring tillfredsställande för den allmänhet som passerar sådana här broar. Man får vara klar över att inte alla broar kan bevaras. Några måste försvinna. Därför är det bra med den plan som finns. Även vissa broar utanför den ursprungliga planen bör emellertid kunna bevaras. Jag vill åstadkomma ytterligare överläggningar, i första hand centralt mellan , statens vägverk och berörda departement, kring möjligheten att få till stånd vissa lindringar i fråga om de allmänna skadeståndsrättsliga krav som kan vara förenade med att bibehålla dessa broar. Jag vill vidare att det skall bli möjligt att överväga inte enbart ett överförande i kommunernas ägo - vilket säkert är det bästa - utan också ett samarbete mellan kommun och hembygdsrörelse på orten. Den samlade hembygdsrörelsen i vårt land skall säkert gärna medverka till lösning av dessa frågor. Med hänvisning till det sålunda anförda hemställs att beslutar att hos regeringen anhålla om utredning under medverkan av , andra statliga myndigheter och den frivilliga hembygdsrörelsen 1. angående stenvalvsbroarnas kulturhistoriska värde, 2. av möjligheten att bevara ett större antal stenvalvsbroar än vad bevarandeplanen omfattar, 3. av ansvarsfrågorna, kostnadsfördelning och andra förhållanden i sammanhanget.