mot · G502122 · 1981-11-20 00:00:00 — av förste vice talmannen m. fl. med anledning av proposition 1981/82:25 med förslag till tilläggsbudget I till statsbudgeten för /82 I motionen föreslås att medelsramen för i vidgas till att möjliggöra den verksamhet vid sjukhuset som de olika sjukvårdshuvudmännen i beslutat och anslagit medel för. Alternativet är en nedskärning av vårdplatserna med (i stället för ) i förhållande till samt en minskning av antalet specialiserade öppenvårdsbesök med drygt 35 000. Till detta skulle komma en ytterligare nedskärning motsvarande 60-80 läkartjänster under innevarande budgetår med risk för ytterligare, ej planeringsbara nedskärningar av vårdmöjligheterna för länets och regionens gravt vårdbehövande innevånare. Kostnaden för statsverket skulle ej bli högre genom den föreslagna ramvidgningen. I jämförelse med förra budgetåret innebär det t. o. m. en minskning av statens kostnader med drygt 23 milj. kr. I regeringens proposition 1981/82:25 föreslås en ny totalram för i under /82 för andra löner än läkarlöner samt omkostnader till 531,3 milj. kr. Inom denna ram bör sjukhuset få göra omdispositioner mellan lönekostnader och omkostnader. Lönekostnaderna beräknas dock till 418 milj. kr. Med hänsyn till att stor del av ifrågavarande budgetår hunnit förflyta innan beslut i denna fråga kan fattas har regeringen genom beslut föreskrivit att denna nya totalram på 531,3 milj. kr. skall gälla i avvaktan på regeringens slutliga beslut sedan godkännande inhämtats. har regeringen föreskrivit att läkarlöneanslaget för /82 inte får belastas med högre belopp än 128,5 milj. kr. Beloppet är 5 milj. kr. lägre än vad som anvisats under anslaget. Akademiska sjukhusets direktion har föreslagit att kostnaderna för den barn- och ungdomspsykiatriska kliniken övergångsvis får läggas utanför den fastställda totalramen för vissa löner och omkostnader i avvaktan på att denna verksamhet kan överföras till läns landsting. I propositionen föreslås att bemyndigar regeringen att om så erfordras medge ett överskridande om högst 7 milj. kr. utöver den föreslagna ramen för detta ändamål. Föreslagen ram är otillräcklig företogs vid omfattande rationaliseringsåtgärder samt vissa inskränkningar av sjukvården för att söka anpassa kostnaderna till då gällande budgetramar. Direktionen anser att för övriga löner än läkarlöner samt omkostnader kommer att behövas 568 milj. kr. under /82 om verksamheten härutöver skall kunna behållas i stort sett oförändrad. Omräknat i löneläget torde direktionens förslag motsvara 562,3 milj. kr. Vid jämförelse härmed innebär propositionens totalram en minskning med 31 milj. kr. jämfört med direktionens förslag vad avser lönekostnader för annan personal än läkare samt omkostnader. Läkarlöneanslaget har av regeringen fastställts till 128,5 milj. kr. Ifrågavarande kostnader har enligt bokslut för /81 uppgått till 140,5 milj. kr. Regeringens beslut innebär en minskning av läkarlöneanslaget med 10 milj. kr. vid omräkning i jämförbart löneläge. Sammanlagt är således den föreslagna ramen ca 40 milj. kr. för låg för att medge i stort sett oförändrad verksamhet. Det förtjänar att redan här understrykas att kravet på ramökning inte innebär ökat krav på statliga bidrag. Regeringens beslut medför drastiska nedskärningar av verksamheten vid . I den budget som fastställdes av direktionen har hänsyn tagits till beslutade verksamhetsnedskärningar. Beräkningarna utgår huvudsakligen från effekterna av minskningarna av anslagen för löner till övrig personal samt omkostnader. Vad gäller läkarlöneminskningen har denna endast delvis kunnat beaktas i budgeten då det är oklart på vilket sätt en budgetanpassning här kan ske, främst beroende på läkarnas oklara anställningsförhållanden. En fullständig anpassning av lönekostnaderna för läkare till av regeringen beslutad ram får avsevärt mera långtgående följder för sjukhusets verksamhet än vad som avspeglats i den nu beslutade budgeten. 10 milj. kr. motsvarar ca 40 helårsförordnanden för läkare. Då verksamhetsminskningarna inte av praktiska och rättsliga skäl kan beräknas få effekt på läkarlönekostnaderna eller sannolikt av budgetåret, leder anslagsminskningen till ett bortfall motsvarande 60-80 läkartjänster utöver vad redan verkställd neddragning av verksamheten medför. Sjukhuset har sammanlagt 500 läkartjänster. Enligt den fastställda budgeten /82 uppgår sjukhusets vårdplatser till 1 298. Antalet vårdplatser uppgick i föregående års budget till 1 434, således en minskning med 136 vårdplatser eller . Antalet vårddagar har minskat med 17 900 och antalet läkarbesök i öppen värd med 35 503 besök. C-landstinget drabbas hårt - trots statsrådsuttalande I interpellationsdebatten anförde statsrådet att det finns all möjlighet att ta hand om alla patienter som bor i län. Detta blir ingalunda fallet. Den beslutade verksamhetsminskningen vid sjukhuset drabbar främst sjukvården i län med en minskning av . Den kontrakterade regionvården harberetts en ökning av medan den s. k. utomlänsvården, dvs. vård på ickeregionspecialitet från regionslänen och vård från län utanför regionen, har minskats med . Det är således en stor andel () av minskningen av den slutna vården som läns landsting får vidkännas. En stängning av 136 vårdplatser vid skall sättas i relation till att länsdelssjukhuset i för sluten akutvård disponerar 125 vårdplatser totalt. Inom länet finns endast två länsdelssjukhus, varför effekten för länsinnevånarna blir betydande. läns innevånare drabbas också av en minskning inom den öppna vården av 35 500 läkarbesök. Detta antal motsvarar exakt antalet besök i öppen vård vid sedan långvårdskliniken undantagits. Befolkningen i län har berättigad anledning att hysa oro för sin sjukvård. Inom distriktsvården i län var 1979 antalet läkarbesök 170 800 (Statistisk årsbok för landsting. En överföring av 35 500 läkarbesök skulle motsvara en ökning . En momental utökning av den s. k. primärvården av denna storleksordning ingår inte i sjukvårdsplanering och har ej heller tillstyrkts av . Det skulle innebära att ca 12 distriktsläkartjänster inrättades och besattes. ökade antalet läkarbesök i allmänläkarvården i med 69 400 (Statistisk årsbok för landsting, 1981). läns landsting skulle nu svara för motsvarande av denna ökning som gällde hela riket, och den öppenvård det här gäller är huvudsakligen kvalificerad specialistvård. Reducerad läkarlöneram slår blint Den föreslagna nya läkarlöneramen kommer som tidigare framhållits att leda till ytterligare verksamhetsminskning vid sjukhuset. Beslutade vårdplatsminskningar medför minskat behov av läkararbete som endast motsvarar av neddragningen av läkarlöneramen. Resterande del har bedömts kunna skäras ned genom viss förändring av jourorganisationen men framför allt genom att jourkompensationsledigheter ej vikariebesätts och genom att särskild arbetstid för läkare minskas. Den särskilda arbetstiden är ren sjukvårdsproduktion, vartill kommer att gällande avtal om arbetstidens längd inte kan sägas upp ensidigt. Dessa åtgärder leder till en direkt och omedelbar minskning av sjukvården utöver den som ovan beskrivits och slår helt planlöst. Jourtyngda specialiteter drabbas i särskilt hög grad. på sådana är narkos, neurokirurgi, thoraxkirurgi, allmänkirurgi och ortopedi. Region- och utomlänsvård kommer att drabbas hårt och det rör sig då i första hand om högkvalificerad specialistvård. Närmare 7 000 människor står 1 kö för att få specialisthjälp vid . Neddragningen av regionvården drabbar främst cancervård, plastikkirurgi, hjärn- och hjärtoperationer. Huvuddelen av utomlänsvården är sådan sjukvård som endast kan bedrivas vid ett fåtal högspecialiserade kliniker i landet. Hit räknas brännskadevård, komplicerade hjärtoperationer, övriga komplicerade, ovanliga kirurgiska ingrepp liksom vård av sällsynta cancerformer, leukemi och andra ovanliga blodsjukdomar hos barn och vuxna. Inom län har den ortopedkirurgiska verksamheten varit hårt belastad i vad avser såväl sluten som öppen vård. I den beslutade budgeten /82 har antalet läkarbesök vid ortopedkirurgiska mottagningar vid minskats med En vidare anpassning av läkarlöneanslaget enligt här angivna metoder kan för den ortopedkirurgiska klinikens del beräknas innebära ytterligare minskning av ca 10 000 läkarbesök eller en motsvarande reduktion av den slutna vården. Sådana effekter skulle hårt drabba äldre och handikappade med utslitna och deformerade leder som kräver kirurgisk behandling. Inom denna gren av sjukvården är köerna redan oacceptabelt långa. Vart skall utomlänspatienterna ta vägen? I propositionen framhåller statsrådet att "i den mån den s. k. länssjukvården härigenom i rimlig omfattning begränsas har jag intet att erinra". Med s. k. länssjukvård har statsrådet tidigare avsett den s. k. utomlänsvården. Som ovan framhållits är huvuddelen av utomlänsvården sådan sjukvård som endast kan bedrivas vid ett fåtal högspecialiserade kliniker i landet - även om den inte formellt omfattas av regionsjukvårdsavtalen. som skrevs och utifrån den tidens behandlingsmöjligheter. En del av utomlänsvården vid gäller hjärtkirurgi för patienter från hela övre , eftersom i inte har den specialiteten. En kraftig neddragning av vårdmöjligheterna för utomlänspatienterna (vars landsting betalar hela kostnaden för vården vid ) skulle innebära att många av dessa patienter nödgades avstå från erforderlig vård eller att /regionen i fråga själv tvingades bygga upp parallella resurser. Detta skulle innebära avsevärt högre kostnader och sämre kvalitet på vården, därför att underlaget ofta är för litet för att ge vårdpersonalen erforderlig erfarenhet. Regeringens inställning till utomlänsvården vid är därför ur både humanitär och ekonomisk synvinkel svårförståelig. Patienterna behöver vård som inte kan ges vid sjukhus i det egna eller regionen, som berörda landsting är villiga att betala erforderliga kostnader. Ökat vårdbehov kräver betydande rationalisering I propositionen framhålls också att medelvårdtiden minskat - inte minst vid - och att allt fler sjukdomsfall kan behandlas i öppen vård utan intagning på en vårdplats. Skall rationaliseringsvinsten som ligger i denna utveckling kunna tas till vara bör antalet vårdplatser i motsvarande mån kunna minskas och resurser härigenom frigöras för andra vårdformer. Det är riktigt att medelvårdtiden minskat och att betydligt fler patienter kunnat tas emot på samma vårdplatser. Detta har också varit helt nödvändigt för att man med oförändrat antal akutsjukvårdsplatser skall kunna klara av det starkt ökade vårdtryck som följer av den mycket kraftiga förskjutningen av befolkningen mot högre och mer vårdbehövande åldrar. i (Ds S 1978:1) visade att det skulle behövas ca 3 000 nya långvårdsplatser i landet samt motsvarande utbyggnad av hem- och dagsjukvård om antalet platser inom akutsjukvården skulle kunna behållas i stort sett oförändrat - trots den mycket kraftiga ökningen av de äldre. planer har legat och ligger alltjämt betydligt lägre än så. De ofta långa köerna vid sjukhusets kliniker tyder inte på att rationaliseringen i form av kortare vårdtider ännu lett till ett så starkt minskat behov av akutsjukvårdsplatser, som propositionens medelsramar skulle framtvinga. Medelsramar infördes på grund av läns landstings då uttalade oro över kostnadsutvecklingen vid . Avsikten var att direktionen inte skulle kunna fatta beslut som senare bara hade att betala. Dagens situation är en helt annan. Ett enigt landsting har begärt en höjning av ramen så att verksamheten skall kunna hållas i stort sett oförändrad. Medel har också anslagits för ändamålet. Med hänsyn till vad som framförts yrkas att ramen för lönekostnader för annan personal än läkare och omkostnader vid för /82 fastställs till 562,3 milj. kr. enligt direktionens förslag, räknat i löneläget . Detta innebär att ramen vidgas med 31 milj. kr. i jämförelse med förslaget i propositionen. Vidare yrkas att regeringens beslut om ram för läkarlöner ändras till 136 milj. kr. räknat i löneläget samt att dessa båda budgetramar sammanslås till en totalram inom vilken direktionen fritt får disponera medlen. Detta beslut skulle möjliggöra en verksamhet vid som motsvarar den omfattning som de olika sjukvårdshuvudmännen i beslutat och respekterar landstingens rätt att själva besluta om sjukvårdens omfattning och innehåll inom den samhällsekonomiskt givna ramen också inom . För dessa landstingskommuner bör på samma sätt som gäller övriga landsting i landet statens styrning av sjukvården begränsas till läkarfördelningsprogrammet. Ej dyrare för staten Statens kostnader enligt regeringens beslut omfattar 3,59 milj. kr. för övriga löner än läkarlöner samt omkostnader. Till detta kommer läkarlöneanslaget på 128,5 milj. kr., dvs. tillsammans 132,1 milj. kr. Vårt förslag, som sammanfaller med direktionens och läns landstings förslag, innebär att staten enligt gällande avtal med läns landsting och regionslänen skulle få tillbaka 3,73 milj. kr. Detta skall frånräknas läkarlöneramen som enligt vårt förslag skulle uppgå till 136 milj. kr., dvs. innebära en kostnad på tillsammans 132,2 milj. kr. Statens kostnader för blir således i stort sett desamma med vårt förslag som med propositionens. (Detta kan f. ö. jämföras med statens kostnader för /81 som kommer att uppgå till 155,5 milj. kr., dvs. drygt 23 milj. kr. mer än 1981/82.) Till detta kommer att förhandlingsarbetet mellan staten och läns landsting om ett överförande av huvudmannaskapet för sjukhuset torde underlättas om det gäller att överta ett intakt sjukhus och inte ett sjukhus som i viktiga avseenden skurits ned och där väl sammansvetsade vårdlag skingrats. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs 1. att beslutar att medelsramen för för /82 fastställdes till 562,3 milj. kr. räknat i löneläget , 2. att beslutar att motsvarande ram för läkarlöner ändras till 136 milj. kr. i samma löneläge, 3. att beslutar att dessa båda ramar sammanslås till en totalram. () () PER () ()