mot · G4021976 · 1981-03-12 00:00:00 — Genom sådana riktlinjer för prövningen kan den nu planerade kolintroduktionen bli en viss stimulans till utnyttjande av nya alternativ i den kommunala energiplaneringen. Anläggningar som utnyttjar skogsavfall och flis skall tillståndsprövas av . De kommunala planerna för utnyttjande av flis och skogsavfall i värmeanläggningar måste innan tillstånd till sådana anläggningar ges prövas mot länsvisa inventeringar av tillgången på skogsråvara som inte behövs för skogsindustrin. Värmeanläggningar som förbrukar mer än skall dessutom tillståndsprövas med stöd av 136 a § i byggnadslagen. En sådan förändring av lagstiftningen innebär att fördelningen mellan bränslen kan följas mycket noggrant. Det finns därmed förutsättningar för att den ovan nämnda planen för oljeersättning skall kunna genomföras. Planer inom kommuner och industrier redovisar enligt OED att en sådan prövning skulle komma att omfatta 85-120 planerade anläggningar för eloch värmeproduktion . Den ovannämnda prövningen innebär således att anläggningsinnehavaren måste visa dels att ansträngningar har gjorts för att få fram inhemska bränslen i stället för kol, dels att det inhemska bränslet (energiskog, flis m. till anläggningen inte är en användbar råvara till skogsindustrin. bör ge regeringen detta till känna. Vi har vid tidigare riksdagsbehandling poängterat att medel från oljeersättningsfonden främst bör ställas till förfogande för investeringar i teknik som utnyttjar inhemska, förnybara alternativ. Regeringen bör presentera ett förslag om importlicenser för kol. Sådana licenser står inte i strid med internationell praxis och internationella förpliktelser. Importlicenser för olja tillämpas t. ex. av . har ett system för importlicenser för bl. a. kol. Licens för import av kol bör beviljas av det föreslagna efter samråd med bl. a. kommerskollegium. Licenser bör i första hand ges till de svenskägda företag som bl. a. genom prospektering, andelar i utländska gruvor och långtidsavtal försöker trygga en långsiktig försörjning av kol. Ett system med licenser gör det också möjligt att kontrollera bl. a. den importerade volymen, svavelhalten och ursprungslandet. Regeringen anser att import av kol från Sydafrikanska republiken inte bör komma till stånd. Vi delar den synen. Regeringens allmänt hållna uttalande är dock inte tillräckligt för att garantera att import från inte sker. Ett system med importlicenser gör det möjligt att förverkliga de allmänna deklarationerna. Vi har påtalat behovet av ett utvecklings- och upphandlingsbolag inom energiområdet. har också beslutat att detta bolag skall inrättas. Ett sådant bolag skulle väsentligt kunna påskynda utvecklingen av de förnybara energikällorna. Bränslebolag m. m. För skogsenergi finns vissa regionala bolag för handel. Dock har inte utvecklingen nått långt. För torv finns inget motsvarande bolag för en fungerande handel. Förberedande insatser har gjorts. - Oljeersättningsdelegationen skriver i rapporten för oljeersättning: Statliga engagemang i uppbyggnaden av en marknadsorganisation för inhemska bränslen kommer att erfordras med de mål som OED anger. Regeringens ambitioner för inhemska bränslen är nästan likvärdiga med OED:s. Det bör därför vara naturligt att åtgärder vidtas, så att det nödvändiga handelsledet kan skapas för skogsenergiråvaror och torv. Några sådana initiativ tas inte av regeringen, trots att behovet påtalas i propositionen. Det finns skäl att varna för den utveckling som har skett, när det gäller råvaruförsörjningen till skogsindustrin. Skogsägarna har på grund av kortsiktiga ekonomiska intressen vägrat att leverera råvara till industrin. Detta får inte också drabba energiförsörjningen. Långsiktiga avtal för leverans av inhemska bränslen måste skapas. Och dessa bränslen får inte utgöras av nödvändig råvara till skogsindustrin. Som en princip bör dock gälla att staten och kommunerna bör ha majoritet i bolag som svarar för produktion av skogsbränslen. I bolagen bör också skogsindustrin engageras. De fackliga organisationerna bör också ha ett inflytande. Därigenom skapas möjligheter för en lämplig avvägning mellan olika möjligheter att använda skogsråvara. bör ge regeringen till känna vad som anförts om bränslebolag m. m. Uran, upparbetning m. m. Regeringens proposition innebär att uranbrytning också i princip är en tillåten verksamhet i vårt land. I folkomröstningskampanjen om kärnkraften hävdade linje 2 att frågan om svensk uranbrytning inte hade ett direkt samband med frågan om de svenska kärnkraftsreaktorernas antal och framtid. Skälet är att bränsle till de tolv reaktorer som skall användas längst , då den sista reaktorn tas ur drift, kan köpas på den internationella marknaden. Svensk uranbrytning är därför inte en förutsättning för detta tidsbegränsade kärnkraftsprogram. Annorlunda uttryckt leder inte ett förbud mot svensk uranbrytning till att de svenska reaktorerna måste avbryta driften tidigare än . Regeringens proposition bekräftar i allt väsentligt denna inställning. Regeringen skriver dock: Tillgängligheten på uran kan av politiska och ekonomiska skäl snabbt komma att ändras även om tillgången är god. faktorer gör att ett alltför stort beroende av import från ett eller ett par länder från försörjningssynpunkt bör undvikas. Vidare heter det i propositionen: Jag anser det betydelsefullt att inköp av uran sprids på olika källor så att en trygg försörjning kan upprätthållas även om uranexporten skulle upphöra från något av de större producentländerna. Med tanke på regeringens uttryckta oro för störningar i uranleveranserna är det anmärkningsvärt att regeringen lyckas skriva ett tämligen utförligt avsnitt om uran utan att med ett ord nämna en principiell inställning till svensk uranbrytning. Regeringen föreslår inget förbud mot svensk uranbrytning. Ansökan om brytning skall behandlas bl. a. enligt 136 a § i byggnadslagen och därmed prövas av regeringen. Kommunen har därvid vetorätt mot brytning. Självfallet gäller att brytning endast kan ske om de krav som ställs med avseende på naturskydd och arbetsmiljö kan tillgodoses. Brytning bör endast kunna ske för att fylla det behov som det begränsade svenska kärnkraftsprogrammet skapar. Vi noterar att regeringen i propositionen konstaterar att det ännu inte finns tillräckligt underlag för att ta ställning till om hantering och slutförvaring av svenskt radioaktivt avfall bör ske med s. k. upparbetning eller inte. I samband med riksdagsbehandlingen av regeringens förslag till s. k. villkorslag hävdade vi socialdemokrater i motion 1976/77:1335 att borde behålla handlingsfriheten beträffande upparbetning och slutförvaring genom att lagra det utbrända bränslet . bör det klarare framgå vilket alternativ som är bäst - slutförvaring med upparbetning av högaktivt avfall eller slutförvaring utan upparbetning av det utbrända bränslet. Villkorslagen lade detta viktiga val i kraftföretagens händer och gav möjlighet till alltför tidiga beslut om upparbetning, med därmed förenade risker för spridning av plutonium. Regeringens formuleringar i propositionen är ett senkommet - men ändå välkommet - erkännande av det riktiga i den socialdemokratiska ståndpunkten. beslutade (NU 1979/80:70) i samband med behandlingen av proposition 1979/80:170 att bifalla socialdemokratins förslag i motion 1979/80:2056: att begära att regeringen skyndsamt fattar de övergripande beslut som erfordras för storstädernas värmeförsörjning. Utskottet skrev vidare (s. 52): Utskottet delar den uppfattning som förs fram i motionen 1979/80:2056 (s) att det är angeläget att regeringen fattar beslut om riktlinjer för storstädernas värmeförsörjning. Detta är nödvändigt då , och kommuner måste bestämma hur deras värmeförsörjning skall utformas. Utskottet är medvetet om att denna fråga är komplicerad och fordrar ingående överväganden. Därför är utskottet inte berett att nu förorda en bestämd lösning. Det är anmärkningsvärt att regeringen har nonchalerat riksdagsbeslutet om riktlinjer för storstädernas värmeförsörjning, trots att föredraganden själv skriver i propositionen: Storstädernas värmeförsörjning bör därför enligt min mening betraktas inte bara som en lokal och regional utan även som en nationell angelägenhet. Värmeavtappning från kärnkraftverken innebär att en enhet elkraft måste uppoffras för produktion av tre till fyra enheter värme. Frågorna har därmed betydelse för den nationella elbalansen. Enligt oljeersättningsdelegationen (OED) är också ca en femtedel av den sammanlagt tänkbara fastbränsleanvändningen i vårt land hänförlig till storstädernas fjärrvärmeförsörjning. Om värmeavtappning från kärnkraftverken kommer till stånd innebär detta att användningen av fasta bränslen - i storstäderna främst kol - kommer att reduceras. Också detta är en nationell fråga. Om regeringen hade haft avsikten att uppfylla beslut skulle den givetvis ha engagerat sig i utredningsarbetet m. m., så att ett tillfredsställande underlag hade kunnat presenteras för i samband med propositionen. har den inte gjort detta. Skälet är välkänt. Den inbördes oenigheten har gjort att man inte ens har gjort några försök att uppfylla riksdagsbeslutet om riktlinjer för storstädernas värmeförsörjning. I stället har regeringen låtit kraftföretagen och de berörda kommunerna sköta utredningsarbetet helt på egen hand. Inga direktiv för arbetet har getts. I praktiken har regeringen därmed givit upp sin roll i energipolitiken. Detta är principiellt felaktigt. Med hänvisning till på detta sätt gjorda utredningar och den kommunala självstyrelsen avsvär sig nu regeringen alla bestämda uppfattningar om hur frågan om storstädernas värmeförsörjning bör lösas. Frågan om värmeavtappning från och avfärdas i mycket allmänna ordalag av regeringen utan att erforderligt beslutsunderlag presenteras, inte ens i den digra bilagan. Frågan om värmeförsörjning lämnar regeringen öppen. Man överlåter därmed dessa för landet viktiga energibeslut helt till kommunerna och kraftföretagen. Möjligheterna att utnyttja hetvattenavtappning från kärnkraftverken måste ses i sitt vidare samhällsekonomiska sammanhang. En central politisk fråga är hur balans i utrikeshandeln skall skapas. Att enbart lita till en snabb ökning av exporten - med dess ofta stora innehåll av importerade insatsvaror - räcker inte. Väsentliga ansträngningar måste också göras för att minska importen. I diskussionerna om att ersätta olja med kol förbises ofta att också kol är ett importerat bränsle. Att utnyttja kärnkraftsreaktorernas hetvatten för uppvärmningsändamål innebär däremot en importminskning av mycket stor samhällsekonomisk betydelse, även om en viss import av t. ex. kol till kraftvärmeverk måste göras för att kompensera den elproduktion som då inte kan komma till stånd vid kärnkraftverken. Det måste därför vara angeläget att denna i allt väsentligt inhemska energikälla verkligen utnyttjas. Av dessa skäl kan heller aldrig frågan om hetvattenutnyttjande få bli enbart en företagsekonomisk eller kommunalekonomisk fråga. Regeringen beskriver tre alternativ för värmeförsörjning: Värmeöverföring från kärnkraftverket i Forsmark enligt det förslag som presenterats i STOSEBS och utredning Fjärrvärme från Forsmark () Stora värmepumpar som svarar för den huvudsakliga värmeförsörjningen. Vi vill framhålla följande om de olika alternativen: Värmeöverföring från Forsmark kan vara ett alternativ för kommuner. bör därför ge sitt stöd att den s. k. etapp 2 med projektering, förfrågningshandlingar och projekt värdering kan påbörjas. Regeringen vill på grund av inbördes motsättningar inte ens ge detta stöd. Riksdag och regering bör dessutom påverka projektets framtid. Detta omöjliggörs om regeringens passivitet och förslag att helt överlåta besluten till kraftföretagen och kommunerna vinner godkännande. Regeringen bör därför ge direktiv till för det fortsatta arbetet. Dessa direktiv bör bl. a. behandla dessa önskvärda förändringar av projektet: Projektet bygger på alltför låg ambition för energihushållningen i , jämfört med den nivå som i energihushållningsprogram m. m. beräknas för riket som helhet. Projektet bör utformas så att introduktionen av förnybara energikällor stimuleras. Det är väsentligt att man i det fortsatta arbetet överväger både projektets storlek och utformning bl. a. i fråga om vattentemperatur i systemet, så att bl. a. tillskott av solvärme i de kommunala fjärrvärmesystemen kan komma till stånd . Regeringen bör således ta initiativ så att tillstånd för tunnelbygget och avtal om värmeavtappning m. m. förenas med krav på en betydande satsning också på förnybara energikällor i . Möjligheterna till en förläggning av större anläggningar för kraftvärmeproduktion som ersättning för , när denna reaktor skall börja leverera elkraft eller avvecklas, bör ytterligare undersökas. Frågor om hamnförhållanderi m. m. måste få sitt svar. Det är också angeläget att regeringen presenterar en samlad syn på den långsiktiga elpolitiken och 1990-talets elkraftsbehov. Detta sker inte i propositionen men har avgörande betydelse för möjligheter. Sådana riktlinjer påverkar bl. a. den tid reaktorn skall användas för värmeproduktion. Vi har angett vår syn på elpolitiken i det föregående. Det bör också klarläggas i vilken utsträckning andra alternativ kan bli verklighet tillsammans med och den under punkt B parallella satsningen på förnybara energikällor. Det gäller t. ex. det s. k. . (Se vidare nedan.) Definitivt beslut örn värme från Forsmark bör fattas först när dessa frågor grundligt har belysts. Eftersom nyttan med projektet i hög grad beror på hur snabbt det kan komma till stånd, bör det fortsatta arbetet bedrivas - och erforderliga beslut fattas - mycket skyndsamt. Närförlagda koleldade kraftvärmeverk kan också vara ett alternativ för värmeförsörjning. Man måste då givetvis noggrant beakta miljöaspekterna. Även denna lösning bör kombineras med satsning på förnybara energikällor. I detta sammanhang är det väsentligt att också det s. k. får en seriös behandling. har i en skrivelse till regeringen presenterat ett projekt som har utarbetats av en arbetsgrupp med representanter från Nynäs, , och . Projektet beräknas kunna starta . Det avser en anläggning för kombinerad produktion av metanol, bränslegas och hetvatten, avsett för värmeförsörjning. Råvarorna är kol och restoljor. Projektet avfärdas på åtta rader i propositionen. Vi kan inte acceptera att regeringen avfärdat projektet utan erforderlig redovisning av beslutsunderlaget inför . Regeringen tar upp motoralkoholer 1990 utan att närmare utveckla hur och var dessa mängder skall produceras. Spillvärme- och gasleveranserna från detta projekt har en sådan omfattning att det också kan ses som ett fjärde alternativ, som kan kombineras både med närförlagda kraftvärmeverk och stora värmepumpar. bör ge sitt stöd till att också detta projekt förs vidare, innan beslut fattas. Regeringen bör därför vidta åtgärder så att projektet får en allsidig belysning. En skyndsam utredning om Nynäshamnsområdets möjligheter att bidra till värmeförsörjning bör därvid göras. a. genom sitt läge och sina goda hamnförhållanden speciella fördelar. I detta utredningsarbete bör bl. a. dessa frågeställningar uppmärksammas: Det s. k. förutsätter en stor marknad för metanol och . Regeringen bör redovisa vilka åtgärder som behövs för att skapa denna marknad. Projektet byggs på användningen av kol och restoljor för metanolproduktionen. Det är väsentligt att poängtera att också dessa produkter är importerade. Möjligheterna att basera metanolproduktion på inhemska bränslen bör redovisas. Troligen kommer denna teknik inte att kunna göras kommersiell förrän efter 1990. Ett alternativ eller komplement till det s. k. kan vara en större kolkraftvärmeanläggning med miljöskyddsåtgärder. Också en s. k. GCC-anläggning bör allvarligt prövas (Gasification Combined Cycle). I en sådan anläggning förgasas tunga restoljor från oljeraffinaderier. Gasen förbränns sedan i ett s. k. kombikraftverk. Ett sådant kraftverk kan även byggas som kraftvärmeverk för samtidig produktion av el och värme till . Regeringen anser att ett tredje alternativ med stora värmepumpar skulle kunna svara för den huvudsakliga värmeförsörjningen i . Vi anser att värmepumpar och andra metoder att utnyttja lågvärdig energi i luft, mark och vatten bör utnyttjas i det svenska energisystemet. Vi har tidigare i skilda sammanhang redovisat hur en utveckling av denna teknik kan påskyndas, bl. a. genom ett samhällsägt utvecklings- och upphandlingsbolag, där bl. a. landets kommuner får stöd av expertis vid en samordnad upphandling. Det kan inte uteslutas att regeringens alternativ med stora eldrivna värmepumpar i kräver att en ny 400 kV-ledning måste byggas för att tillräcklig kapacitet skall finnas. Stora värmepumpar är troligen ett alternativ som bör användas i kombination med andra lösningar i . I propositionens avsnitt om värmepumpar anser regeringen att det genom en insats av drivenergi skall vara möjligt att erhålla värme från små och medelstora värmepumpar . Detta överensstämmeer med oljeersättningsdelegationens solvärmegrupps bedömningar. Användningen motsvarar en oljebesparing om ca olja i pannor för enskilda fastighetsägare och s. k. blockcentraler. Regeringen skriver dessutom: Skulle stora eldrivna värmepumpar komma att utnyttjas i fjärrvärmesystem skulle ytterligare kvantiteter olja kunna ersättas genom användning av värmepumpar. Vi delar uppfattningen att eldrivna värmepumpar om möjligt också bör utnyttjas i de kommunala fjärrvärmesystemen. Den goda tillgång på elkraft som finns kan med denna teknik väsentligt bidra till att vårt oljeberoende minskar. Det är tyvärr omöjligt att finna regeringens totala bedömning av värmepumparnas möjligheter i energibalanserna. Där konstaterades endast att solvärmen skall kunna ge . I en fotnot till solvärme sägs: Därutöver utnyttjas värmepumpar i kombination med naturligt lagrad solenergi. Om vi har tolkat propositionen rätt menar regeringen att värme kan erhållas från värmepumpar . Dessutom menar regeringen att den huvudsakliga värmeförsörjningen i skulle kunna baseras på värmepumpstekniken. Detta skulle innebära att regeringen räknar med ytterligare ca som möjligt energitillskott från värmepumpar i vårt land. Men regeringen nämner också värmepumpar som alternativ i och . Ytterligare några TWh kan därmed läggas till regeringens beräkningar över värmepumparnas möjligheter. Totalt är därmed regeringens siffror över möjligt bidrag från värmepumpar . Såvitt vi förstår finns också samma möjligheter i andra större städer. Det totala bidraget från värmepumpar skulle därmed närma sig med regeringens beräkningar. Inför dessa regeringsberäkningar är det rimligt att bl. a. ställa följande frågor: Vilket underlag har regeringen för beräkningen av värmepumparnas mycket stora möjligheter? Oljeersättningsdelegationens s. k. solvärmegrupp beräknade i rapporten för ökad användning av solvärme i att det sammanlagda bidraget från värmepumpar skulle kunna uppgå till ca . Av vilket skäl redovisas inte det totala bidraget från värmepumpar i regeringens balanser? Det är anmärkningsvärt att bidrag på kanske inte redovisas i regeringens energibalanser. Denna siffra motsvarar nästan hela kolintroduktionen till 1990 i regeringens lägsta alternativ (). Vår syn på storstädernas värmeförsörjning kan sammanfattas på följande sätt: Regeringen har misslyckats med att presentera ett beslutsunderlag för med förslag till riktlinjer för storstädernas värmeförsörjning i enlighet med beslut . Detta är olyckligt för landet och berörda kommuner. Då det är angeläget med skyndsamma beslut i dessa frågor bör följande åtgärder vidtas: bör uttala att värmeavtappning från ej skall komma till stånd, eftersom läge uppenbarligen gör det minst lämpat för sådan. Detta bör ges regeringen till känna. bör hemställa att regeringen upptar förhandlingar med ägare för att diskutera förutsättningarna för värmeavtappning från detta verk. Rikdagen bör uttala sitt stöd för att den s. k. etapp 2 i skall påbörjas. Detta bör ges regeringen till känna. bör också hemställa att regeringen utfärdar direktiv för det fortsatta arbetet med värmeavtappning från Forsmark enligt de riktlinjer som angivits i motionen. bör också uttala att, om tillstånd senare ges till ett modifierat Forsmarksprojekt, skall detta förenas med krav på en betydande satsning också på förnybara energikällor i . Detta bör ges regeringen till känna. bör också uttala sitt stöd för att det s. k. studeras ytterligare och hemställa att regeringen till skyndsamt lämnar ett erforderligt beslutsunderlag så att kan ta ställning till projektet. I detta underlag bör också ges en redovisning i Nynäshamnsområdets övriga möjligheter att utgöra basen i värmeförsörjning i enlighet med de riktlinjer som angivits i motionen. bör slutligen hos regeringen begära en skyndsam redovisning av regeringens syn på värmepumparnas möjligheter i landet och speciellt storstädernas energiförsörjning. Vattenkraften är en ren, inhemsk och förnybar energikälla, som i stor utsträckning kan utnyttjas till låga kostnader. I propositionen sägs: Det finns således från energipolitisk synpunkt flera starka skäl för att utnyttja vattenkraften så mycket som möjligt. - Vi delar denna syn. Men den fortsatta vattenkraftsutbyggnaden måste också ta hänsyn till att outbyggda vattendrag representerar viktiga miljövärden. Det förefaller inte nu möjligt att uppnå riksdagsbeslutet om en utbyggnad av sammanlagt . Ett skäl till att beslut försenas är regeringens oförmåga att presentera en plan för hur denna utbyggnad skall uppnås. Denna försening innebär bl. a. att kapacitet och kompetens försämras. Detsamma gäller t. ex. turbinindustrin och annan industri med anknytning till vattenkraften. Inte heller i denna proposition redovisas någon detaljerad plan för utbyggnaden. Vi socialdemokrater hävdar att någon enstaka större utbyggnad är att föredra framför ett stort antal ingrepp i mindre vattendrag. Riksdagsmajoriteten har dock avvisat detta förslag. Vi finner det därför rimligt att majoriteten redovisar sitt alternativ för hur en utbyggnad till skall åstadkommas, även om den inte helt kan uppnås till 1990. Regeringen bör därför presentera en plan med riktlinjer för hur riksdagsbeslutet om vattenkraftens utbyggnad till skall kunna uppnås. bör ge regeringen detta till känna. Självfallet bör alla möjligheter att effektivisera de nuvarande anläggningarna tas till vara. På grund av relativt riklig tillgång på billig elkraft blir driftavbrott i samband med effektiviseringen ej så dyrbara som . Detta bör utnyttjas av vattenkraftsföretagen. En viss utbyggnad av s. k. minikraftverk är också angelägen. Älvräddarnas samorganisation har också presenterat en plan för hur utbyggd vattenkraft skall kunna uppnås på läng sikt. Denna plan förutsätter att den utbyggda och lovgivna vattenkraften är . Man föreslår effektiviseringar (1,), minikraftverk (1,) och en utbyggnad av s. k. okontroversiella projekt (0,). Det är väsentligt att regeringen också överväger detta alternativ, när planen för den fortsatta utbyggnaden presenteras. Med tanke på riksdagsbeslutet om att den utbyggda vattenkraften bör uppgå till är det väsentligt att beräkningar över den utbyggda och lovgivna vattenkraften är korrekta. Regeringen skriver i propositionen: Utbyggd och lovgiven vattenkraft uppgår till . Det är önskvärt att denna siffra preciseras. I motion 1979/80:2056 krävde vi socialdemokrater att regeringen skyndsamt borde lämna förslag om särskild beskattning av övervinster i vattenkraftsproduktionen, i enlighet med texten på valsedeln från linje 2. Dessa s. k. övervinster - miljardbelopp som ökar - uppkommer hos ägarna till äldre anläggningar genom att det s. k. råkraftspriset baseras på produktionen i nyare anläggningar med höga anläggningskostnader. Vid riksdagsbehandlingen hänvisade utskottet (NU 1979/80:70, s. 56) till den tillsatta utredningen om beskattning av energi m. m. (B 1979:06) och regeringens proposition.