ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G402327 · 1981-01-15 00:00:00 — av och förste vice talmannen om medbestämmandet vid tillsättning av chefsbefattningar Jämlikt 11 § medbestämmandelagen (MBL) föreligger primär förhandlingsskyldighet för arbetsgivaren innan denne beslutar om viktigare förändring av sin verksamhet. Genom dom har arbetsdomstolen (AD) förklarat att nämnda lagrum ägde tillämplighet på fråga om tillsättning av en redan existerande chefsbefattning. I sin dom anmärkte AD att den tvistiga frågan över huvud taget icke berörts i förarbetena till förevarande lagrum, detta trots att chefsutnämningar vore ett ytterligt vanligt förekommande förhållande. Ej heller vore det enligt AD förenligt med normalt språkbruk att i själva ordalydelsen till lagrummet (viktigare förändring av verksamheten) inrymma den företeelsen att personbyte skedde på en existerande chefsbefattning. Med stöd av-som man uttryckte det - allmänna överväganden kom AD ändock fram till det resultatet att lagrummet hade den innebörd som ovan redovisats. Rättsfallet ger upphov till två sinsemellan fristående spörsmål. Det ena spörsmålet är huruvida lagstiftaren eller sålunda verkligen åsyftat att ge 11 § MBL det materiella innehåll som AD inlagt däri. Den tolkning som onekligen rent objektivt ligger närmast till hands måste vara att med begreppet förändring av verkamheten avses yttre, faktiska ingrepp i organisationen eller arbetsformerna. Den omständigheten att de fylliga förarbetena iakttar tystnad på denna punkt talar också betydligt mera mot än för antagandet att lagrummet avsetts skola rymma även personbyte på ett visst slag av befattningar hos arbetsgivaren. Ett reellt ställningstagande till frågan borde vidare, om sådant förekommit, ha föranlett vederbörligt utskott att överväga betydelsen av de närliggande argumenten att primära förhandlingar rörande chefsbefattningar ofta skulle komma att allvarligt inkräkta på chefskandidaternas personliga integritet, att en persons karaktärsdrag icke borde kunna bli ett ämne för överläggningar samt att sådana förhandlingar från arbetstagarsidan skulle få till syfte att inverka på personvalet till befattningar där innehavaren kunde komma att fungera som denna sidas förhandlingsmotpart. Med tillämpning av sedvanliga tolkningsmetoder kan det därför hållas för visst att lagrummet - med den bestämning AD kommit att ge det - erhållit an/iaf innehåll än åsyftat varit. Bestämmelsens ordalydelse måste föjaktligen justeras. lydelsen av 12 § måste, i konsekvens härmed, justeras på motsvarande sätt. Skulle det likväl hävdas att verkligen åsyftat att 11 § skulle omfatta även personbyte på viss typ av befattning, finns fog för påståendet att fråga av detta slag bör falla utanför lagrummet. Vad anförts om justering av lagtexten blir därför tillämpligt även här. Det bör ankomma på utskottet att utarbeta erforderlig lagtext. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar att förse 11 och 12 §§ medbestämmandelagen med sådant tillägg att därav framgår att tillsättande av chefsbefattningar icke är en fråga som faller under lagrummen. () ()
mot · G402328 · 1981-01-16 00:00:00 — av m. fl. om översyn av stödområdesindelningen i I kan vi konstatera att länets samlade näringsliv karaktäriseras av en dominerande ställning för branscher som successivt minskar i betydelse för sysselsättning och ekonomisk utveckling. Nedgången i stål- och gruvindustri, liksom den följande försämringen för serviceföretagen till denna industri och för stora delar av länets verkstadsidustri, gör det till ett överlevnadsvillkor för vissa delar av länets industri att en viss strukturförändring och en omfattande modernisering kommer till stånd. Den starka dominansen av nedåtgående branscher placerar i en liten grupp av svenska län där behovet av omstrukturering är särskilt stort. Vi vill därför på nytt framhålla att länet måste bli föremål för en revision i fråga om inplacering i stödområden. Prioritet bör ges kommuner med mycket stora glesbygdsområden och svagt utvecklad industri, liksom åt tungindustrikommuner med ensidig inriktning av näringslivet. Vi finner vidare att utvecklingen av länets primära centra och regionala centra är avgörande för om en strukturförändring skall kunna komma till stånd. Det faktum att länets primära centra också har positiva inslag i utvecklingsbilden får under inga omständigheter förväxlas med ett krympande behov av insatser. Det förslag i fråga om stödområdesindelning som avgavs av länsstyrelse och landsting i anser vi bättre svarade mot de verkliga behoven än vad som blev beslut. I fråga om Horndalsområdet i kommun och hela kommun talar starka skäl för temporär inplacering i inre stödområde 6. Vi anser att stödområdesindelningen i bör ha följande lydelse: Inre stödområde, 5 dock med temporär inplacering av Horndalsområdet i inre stödområde 6 Inre stödområde, 5 dock med temporär inplacering i inre stödområde 6 Med stöd av ovanstående föreslår vi att hos regeringen anhåller om en revision av stödområdesindelningen i i enlighet med vad som anförts i motionen. () () () BO ()
mot · G402329 · 1981-01-15 00:00:00 — Motion 1980/81:329 av lokalproblem aktualiserar en utlokalisering från . En lämplig placering för verket är . Som ett komplement till verket bör också ett miljötekniskt centrum för naturresurshushållning knytas, som kan generera idéer om nya produkter, produkter som kan tillverkas och trygga jobben vid varven i och . Exempel på sådana produkter är reningsanläggningar, avfallsanläggningar etc. Produktionen avses dels för export och dels för interna behov. En förläggning av och ett miljötekniskt centrum till är fördelaktigt från många synpunkter. Regionen skulle direkt få 550 sysselsättningstillfällen. Kontakterna med kontinenten och andra länder till vilka export av vårt know-how och systemlösningar är tänkbar skulle avsevärt underlättas. 1970-talets utlokaliseringar av statliga verk har visat sig vara ekonomiskt riktiga. Emellertid har, trots utlokaliseringen, antalet anställda vid verken i ökat med 30 000. Trycket på service och bostadsmarknad är stort. En utlokalisering av skulle förbättra situationen såväl för som för . Det är angeläget att den offentliga förvaltningens många tjänster kommer ungdomar i fler regioner och fler kommuner till del. Den obalans som alltjämt råder i fördelningen av den offentliga förvaltningens tjänster och i tillväxten av den offentliga förvaltningens tjänster är inte tillfredsställande. Det är ett uttryck för en centralisering av förvaltningen, som tydligen påverkats alltför litet av strävan till en decentralisering. Här borde man gå från ord till handling. Det är vidare ett rättvisekrav att unga människor i fler landsändar kommer i åtnjutande av de tjänster som bekostas av allmänna medel. Det borde vara ett demokratiskt krav att successionen av höga tjänster och ämbeten inte enbart koncentreras till . Med hänvisning till det anförda hemställs att begär att regeringen prövar möjligheterna att flyttas till .
mot · G402331 · 1981-01-15 00:00:00 — om viss översyn av lagen om förvärv av hyresfastighet m. m. Lagen om förvärv av hyresfastighet m. m. kräver tillstånd för vissa förvärv av fast egendom, som är taxerad som annan fastighet och som vid taxeringen genom typkod betecknats som hyresfastighet. Tanken har varit att därmed på ett administrativt enkelt sätt avgränsa hyresfastigheterna från bl. a. jordbruks-, industri-, småhus- och fritidsfastigheter. I tillämpningen (Jonse redsfallet) har det visat sig att ett avsevärt antal hyreslägenheter i flerbostadshus och småhus kan finnas på fastighet som inte vid taxeringen betecknats som hyresfastighet. Vid försäljningar av sådan fastighet eller del därav kan med angiven avgränsning emellertid inte krävas tillståndsprövning. Lagens syfte kan därmed inte hävdas, vilket kan ge avsevärda olägenheter och måste uppfattas som stötande. Detta ger anledning att överväga ändringar i lagen så att tillstånd kan krävas i fall som här nämnts. Med hänvisning till angivna förhållanden föreslås att som sin mening ger regeringen till känna att överväganden bör göras om ändringar i lagen om förvärv av hyresfastighet m. m. enligt vad som anförts i motionen. PER () ()
mot · G402332 · 1981-01-16 00:00:00 — av m. fl. om miljöaspekterna vid användning av olika energikällor En större användning av kol för uppvärmning och elproduktion i vårt land blir allt troligare, då vi måste komma ifrån eller starkt minska oljeberoendet. Andra alternativ är inhemska bränslen såsom torv och flis. All förbränning medför försämring av miljön genom luftföroreningar, försurning av sjöar och vattendrag osv. Förbränning av kol medför särskilt stora miljöproblem. Rökgaserna innehåller giftiga tungmetaller, svavel, kvävedioxid, koldioxid, cancerframkallande ämnen m. fl. Omgivningen kring ett kolkraftverk nedsmutsas av koldamm. Koldioxiden som går ut i luften med rökgaserna vid kolförbränning ökar koldioxidhalten i luften och medför klimatförändringar. En del likartade problem uppstår vid förbränning av torv, flis och ved. I vårt land har vi med rätta starka miljökrav. Befolkningen har rätt till skydd av liv och hälsa i bruket av alla energislag. I många kommuner har intresset för att byta ut oljeeldade värmeverk mot koleldade ökat starkt. Kommuner med goda torvtillgångar ser gärna en exploatering av dessa för att få sysselsättning och inkomster av dem. En sådan exploatering får inte ske till priset av en förstörd miljö. När det gäller kolet pågår forskning för bättre metoder att motverka miljörisker vid förbränning. En del metoder är kända och kan användas för att minska riskerna. Vi får inte underlåta att använda dessa i full omfattning. Ändå anser i en studie över olika regioners lämplighet för kolkondenskraftverk att dessa är olämpliga överallt. Att ta hänsyn till miljön är inte minst regeringens ansvar när den har att pröva tillstånd för byggande av kolvärmeverk och kolkraftverk. Regeringen har gett tillstånd att uppföra kolvärmeverk, vilket kommer att försämra miljön. Nya ansökningar från industri och kommuner är att vänta. I skall kolvärmeverket förses med en anläggning för avsvavling som inte skall behöva tas i bruk under en försökstid . Det är anmärkningsvärt att inte kräva att nu känd teknik tas till vara för att inte onödigtvis försämra miljön. Med hänvisning till det anförda föreslås att uttalar att regeringen i sin prövning av byggnadstillstånd för kolkondensverk och kolkraftverk samt andra liknande anläggningar, såsom flis- och torveldade värmeverk, bör ta största hänsyn till åsikter och kräva använd ning av minst nu kända reningsmetoder och utveckling av bätte metoder för att skydda en redan hårt ansträngd livsmiljö. () ()
mot · G402334 · 1981-01-15 00:00:00 — av om sänkt marginalskatt Med hänvisning till vad som anförts i motion 1980/81:333 hemställs att uttalar att marginalskatten inte skall överstiga .
mot · G402335 · 1981-01-15 00:00:00 — Motion 1980/81:335 av om införande av karensdagar i sjukförsäkringen Med hänvisning till vad som anförts i motion 1980/81:333 hemställs att hos regeringen anhåller om förslag om införande av inom sjukförsäkringen samt möjligheter att privat teckna försäkring för .
mot · G402336 · 1981-01-15 00:00:00 — om utbyggnad av vattenkraften, m. m. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1980/81:333 hemställs 1. att uttalar att vattenkraften bör byggas ut i den utsträckning som är ekonomiskt lönsamt (ca ), 2. att uttalar att hetvattnet från kärnkraften i största möjliga grad utnyttjas, 3. att uttalar att energiforskningen samordnas och att en fond inrättas för att stimulera forskning inom energiområdet.
mot · G402337 · 1981-01-15 00:00:00 — om ökade möjligheter till lärlingsutbildning och provanställning Med hänvisning till vad som anförts i motion 1980/81:333 hemställs att hos regeringen anhåller om förslag att utöka möjligheterna till lärlingsutbildning och provanställning.
mot · G402339 · 1981-01-15 00:00:00 — av m. fl. om driftstödet till glesbygdsbutiker Med hänvisning till vad som anförts i motion 1980/81:338 hemställs att hos regeringen begär att översynen av bestämmelserna för driftstöd till glesbygdsbutikerna utvidgas. () () () AXEL () () ()
mot · G402340 · 1981-01-16 00:00:00 — om slopande av övre åldersgräns för innehav av offentliga uppdrag Det är ett slöseri att man i samhällsarbetet inte tillräckligt drar nytta av äldre personers livserfarenhet och kunnande på grund av att man beslutat om fastställda åldersgränser. Många inser att ett samhälle med valfrihet är det bästa, men då skall denna valfrihet också gälla de äldre. De skall ha samma rätt som andra att utveckla individuella intressen och att bli individuellt behandlade. Åldrandet är en individuell process som sker successivt, varför man inte kan fastslå någon speciell åldersgräns för när man blir gammal. Detta har ju också bl. a. kommit till uttryck i att man infört en rörlig pensionsålder. Åldersgränserna uppåt för uppdrag av olika slag bör därför avskaffas. Den gräns som f. n. finns, när det gäller vissa kommunala och statliga uppdrag, t. ex. nämndeman i tingsrätt och länsrätt, ledamot i domkapitel, ledamot i taxeringsnämnd m. m. bör i enlighet därmed slopas. Det är viktigt att olika åldrar är representerade i nämnder och styrelser. Även pensionärerna bör ha rätt att vara representerade i de politiska organen. finns ca 1 250 000 personer, som är . Det är rimligt att också denna grupp skall kunna påverka landets utveckling. Motioner med samma begäran som i denna motion har tidigare väckts från sida. Utskottet har då visserligen ställt sig positivt till själva tanken på ett slopande av den övre åldersgränsen vid innehav av offentligt uppdrag men ansett att frågan ändå bör utredas innan ett beslut fattas. Enligt vår mening är det självklart att 70-årsgränsen i sig inte skall utgöra något hinder för innehav av offentliga uppdrag. bör därför utan att vänta på någon utredning uttala sig för 70-årsgränsens avskaffande. Lika väl som det är möjligt att vara statsråd eller riksdagsledamot efter fyllda skall man kunna vara nämndeman eller ledamot av taxeringsnämnd om man fyllt . Personliga kvalifikationer - inte någon godtycklig åldersgräns - måste vara avgörande. Med anledning av vad som anförts i motionen hemställs att hos regeringen begär att tillämpliga lagar och förordningar ändras så att ingen övre åldersgräns fastställs för innehav av offentliga uppdrag.
mot · G402341 · 1981-01-16 00:00:00 — av och om information rörande samhällsekonomin I motion 223 vid 1979/riksdag hemställdes om att talmanskonferensen skulle få i uppdrag att utreda och framlägga förslag om en utåtriktad ekonomisk informationsverksamhet till de stora medborgargrupperna. Som motivering för ett sådant initiativ framhölls vårt lands svåra ekonomiska läge och behov av en objektiv, övergripande och lättillgänglig faktaredovisning i dessa frågor. I motionen hänvisades som exempel till det statliga informationsorganet Ekonomisk Information, vilket var verksamt under efterkrigsåren. I KU:s betänkande över motionen (1979/80:44) framhölls: 1 likhet med motionärerna finner utskottet att det är värdefullt att allmänheten har tillgång till god information i ekonomiska frågor och rörande sysselsättningspolitik, näringsfrågor etc. Utskottet hänvisade i sitt positiva yttrande till att dessa uppgifter närmast borde hänföras till () och anförde: Nämnden kan förutsättas vara oförhindrad att ta initiativ till åtgärder rörande ekonomisk information om så bedöms lämpligt. Detta blev också motivering för sitt beslut. Sedan denna fråga behandlades av föregående år har de nämnda förutsättningarna förändrats i negativ riktning genom förslaget i årets budgetproposition att NSI skall avvecklas med utgången av 1981. Nedläggningen föreslås trots uttalade mening om hur denna informationsverksamhet borde bedrivas. En sådan nedskärning av dessa informationsmöjligheter framstår som mycket uppseendeväckande med hänvisning till ekonomiska läge som förvärrats i än högre grad. Enligt vår mening talar mycket starka skäl för att medborgarna får del av en objektiv samhällsekonomisk information. Detta behov är mycket angeläget och blir sannolikt långvarigare än motsvarande informationsbehov . Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar begära att regeringen framlägger förslag om en objektiv, utåtriktad ekonomisk informationsverksamhet till de stora medborgargrupperna.
mot · G402345 · 1981-01-19 00:00:00 — av m. fl. om fängelsestraff för ungdomar I rapport 1977:7 för brottsförebyggande rådet (BRÅ) ett utförligt resonemang om straffets betydelse för att förebygga brott. Självfallet ställer BRÅ härvid mot varandra de olika straffrättsteorier som kan sammanfattas under beteckningarna allmänprevention och individualprevention. BRÅ framhåller att en stark allmän misstro vuxit fram - med stöd av vunna forskningsresultat - mot den behandlingstanke som uppbär individualpreventionen: önskan att rehabilitera lagbrytaren. Utan att närmare ingå på en redogörelse för eller bedömning av de olika argument som brukar åberopas till förmån för de båda straffrättsteorierna nöjer vi oss här med det påpekandet att enligt BRÅ tiden nu vore mogen för en översyn av påföljdssystem i riktning mot ett tillerkännande av ökad betydelse för allmänpreventionen (s. 199). Det ligger nära till hands att påstå, att frågan om straffets ändamål härigenom kommit att bli bättre förankrad i det allmänna rättsmedvetandet och i vanliga människors värderingar än vad som gällt tidigare. I allmänpreventionen ingår uppfattningen att hotet om straff avhåller en person från att begå en straffbelagd handling. Straffet har vidare och icke minst en moralbildande verkan. En fråga som fått allt större betydelse är hur samhället skall kunna bemästra ungdomsbrottsligheten. Till grund för hittillsvarande uppfattning har legat att ungdomar - varmed avses personer - icke i princip skall dömas till frihetsstraff utan bli föremål för andra åtgärder. Så som systemet fungerat har emellertid hos många ungdomar den inställningen vunnit insteg att samhället icke med tillräckligt allvar reagerat mot brott även av allvarlig beskaffenhet. Det är ej ovanligt att ungdomar, sedan dessa blivit lagförda vid domstol, förklarar sin fortsatta brottsliga verksamhet med sådana uttryck som att det hände ju ingenting vid de tidigare brottstillfällena och att jag har inte förstått allvaret i min situation. Det finns därför anledning för samhället att på ett mera tveklöst sätt än tidigare manifestera sin inställning till brott begångna av ungdomar. En möjlighet vore härvidlag att utnyttja den i propositionen 1980/81:44 angivna möjligheten att döma till fängelsestraff . En fördel härmed vore att man kunde undvika den tröskel som utgörs av att ungdomar fyller . Möjligheten bör självfallet användas med varsamhet - men den skulle likväl få en ej obetydlig allmänpreventiv verkan. I enlighet härmed bör 26 kap. 4 § ändras så att begreppet synnerliga skäl utbyts mot särskilda skäl. Motsvarande justeringar får göras i andra lagrum. Med hänvisning härtill hemställer vi att beslutar att 26 kap. 4 § första stycket i skall erhålla följande ändrade lydelse: Den som är må ej dömas till fängelse, med mindre särskilda skäl äro därtill. () ()
mot · G402347 · 1981-01-16 00:00:00 — om ändrade regler för inställelse till brottmålsförhandling Ett betydande antal av de planerade brottmålsrättegångarna måste av olika skäl uppskjutas. Det förekommer t. o. m. att hela rättegångsdagar måste inställas trots att flera mål utsatts till avgörande. Anledningen till att förhandlingen inställs är vanligen att den misstänkte uteblir eller inställer sig så onykter att en förhandling ej kan genomföras med honom. inträffar det att målsägande eller något vittne uteblir. Detta orsakar samhället kostnader i form av dels ersättning till vittnen, målsägande, sakkunniga, advokater och nämndemän som inställt sig, dels ock minskad effektivitet och produktionsbortfall för domare, notarier, kanslipersonal och åklagare. De sistnämnda och advokaterna har dessutom ägnat en ofta inte obetydlig tid till att förbereda målen. Till detta kommer att alltför många inställda förhandlingar undergräver domstolens anseende. Det är därför angeläget att sådana regler skapas för inställelse till huvudförhandling att inte alltför mycket av rättsmaskineriets verksamhet saboteras. De misstänkta som inte inställer sig har vanligen förut varit åtalade. Ofta har de inte brytt sig om att skicka tillbaka det till dem i lösbrev översända delgivningsbeviset. Då bevis saknas om att de delgivits kallelsen till förhandlingen kan de inte heller hämtas till denna genom polisens försorg. Om de däremot undertecknat och återsänt delgivningsbeviset kan hämtning ifrågakomma. Alltför ofta misslyckas dylika hämtningsförsök, vilket i sin tur även det orsakar samhället onödiga kostnader. Vid en inventering av vad som kan göras för att förbättra närvaron vid domstolarna kan man notera följande: Då en förundersökning anses färdig skall den jämlikt 23 kap. 18 § delges den misstänkte. Den misstänkte skulle kunna delges kallelse till en huvudförhandling, om åklagaren tagit del av utredningen och förklarat att han kommer att stämma i målet. Alternativt skulle den misstänkte kunna åläggas att inhämta besked vid en viss angiven tidpunkt, vid vilken kallelsen skall vara klar. Domstolen skulle regelmässigt kunna kalla i samband med att den misstänkte delges stämningsansökan. Kallelse skulle kunna sändas med mottagningsbevis vid minsta tecken på att kallelsen kanske inte kommer att kvitteras. Vitessanktionen skulle kunna skärpas så att den t. ex. motsvarar kostnaden för den inställda förhandlingen eller så att till och med frihetsberövande kan komma i fråga i särskilt allvarliga fall. Fler tänkbara lösningar finns säkert. Med stöd av vad ovan anförts hemställs att hos regeringen begär förslag till sådana regler för inställelse till huvudförhandling inför domstol att förseningar i görligaste mån undviks.
mot · G402348 · 1981-01-16 00:00:00 — om permissioner för narkotikamissbrukare som intagits på kriminalvårdsanstalt Genom ändring i lagen om kriminalvård i anstalt har de dömda kommit att beviljas permission efter väsentligt kortare kvalifikationstid och i större omfattning . Emellertid medförde reformen att även narkotikamissbrukare med ett pågående missbruk kom att beviljas permission i större omfattning . Dessa har emellertid utomordentligt svårt att klara en permission utan att begå nya brott. Ett aktuellt narkotikamissbruk är därför ett synnerligen starkt skäl att förvägra dem permission på egen hand. En begränsning av permissionsmöjligheterna för de på anstalterna intagna som har ett pågående eller aktuellt missbruk torde f. ö. också göra narkotikan mindre begärlig för de intagna. En sådan effekt skulle också ge bättre effekt åt kriminalvårdens kurativa åtgärder. En permittents insmuggling av narkotika på en anstalt måste i konsekvens härmed betraktas som ett sällsynt allvarligt permissionsmissbruk. Med stöd av vad ovan anförts hemställs att hos regeringen begär förslag till sådan ändring i lagen om kriminalvård i anstalt att dels obevakade permissioner ej meddelas intagna med aktuellt eller pågående narkotikamissbruk, dels permittenters insmuggling av narkotika på anstalt resulterar i kännbara inskränkningar i deras permissioner.
mot · G402349 · 1981-01-16 00:00:00 — 9. att - med avslag på propositionen i denna del beslutar bemyndiga regeringen justera utgiftsramen /82 på grund av över- eller underutnyttjande av utgiftsramen för /81 i den utsträckning som godkändes vid försvarsbeslut, 10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om begränsning av priskompensationen /82 för militärt försvar och civilförsvar, 11. att beslutar uttala sig för att dagersättningen höjs med . 12. att beslutar uttala sig för att förplägnadsersättningen höjs med . 13. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utveckling av de värnpliktigas inflytande, 14. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om försvarets personal vårdsnämnd, 15. att beslutar att en försöksverksamhet med lekmannainflytande på lokal nivå skall inledas i enlighet med vad som förordas i motionen, 16. att till Vissa nämnder m. m. (försvarsdepartementet) för /82 anvisar ett i förhållande till regeringen med . ökat förslagsanslag av , 17. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om medel till de frivilliga försvarsorganisationerna. () AXEL () () () () () () () () () () ()