mot · G402373 · 1981-01-19 00:00:00 — om lagregleringen av ytj ord värmeanläggningar, m. m. Ytjordssystemen kommer att bli vanliga . Det är viktigt att systemen får en utformning som förebygger allvarliga skador vid olyckstillbud. Även lagstiftning och försäkringsväsende måste anpassas till den kommande utvecklingen. Ett ytjordssystem skadas, miljöfarlig vätska läcker ut i marken. Vem är ansvarig för skadan? Innehåller lagen regler som förebygger skaderisker? Vilka skyldigheter har markupplåtaren? Hur ser försäkringsskyddet ut? Kan husägaren gardera sig? Gällande författningar är skrivna utan tanke på ytjordssystem och andra liknande arrangemang för att tillvarata energi. Byggnadslov - behövs det? Ett ytjordssystem med slangar i egen eller annans mark kräver inte byggnadslov eftersom det enligt byggnadsstadgan inte är att betrakta som en ledning för vattenförsörjning eller avlopp. Ett ytjordssystem kan inte heller betraktas som en nybyggnad. Ej heller kan systemet tänkas falla under definitionen industriell och liknande verksamhet, som är av väsentlig betydelse för hushållningen med energi eller med landets samlade mark- och vattentillgångar. Detta gäller så länge ytjordssystemet ansluts till befintliga byggnader. Om däremot ledningssystemet ingår som en del i nybyggnad kommer viss granskning att ske vid byggnadslovsprövningen eftersom fastigheten skall ha en tillfredsställande uppvärmning. Om ledningssystemet läggs ut i vatten anses det vara byggande i vatten. Trots det kräver anläggningen inte vattendom, såvida det inte föreligger sannolika skäl att anläggningen orsakar någon störning. Ett ytjordssystem är slutet och förorenar därför inte direkt vatten och är ej heller störande för omgivningen. Ytjordssystem som inte orsakar någon störning utanför det egna området faller utanför begreppet miljöfarlig verksamhet. Därmed föreligger varken skyldighet eller möjlighet att erhålla tillstånd från koncessionsnämnden. Anläggande av ett ytjordssystem är knappast att betrakta som byggnadsarbete enligt lagen om byggnadstillstånd. Så länge arbetet är begränsat till själva ytjordssystemet kan arbetet därför ske utan igångsättningstillstånd. Sammanfattningsvis kan vi konstatera att så länge man lägger ned systemet på egen mark, har man inga direkta normer eller förordningar som styr arbetet. Om man nyttjar annans mark så är det möjligt att ingå avtal med markägaren om användning av dennes mark för nedläggning av ytjordssystem. Bland kraven i lagen för att giltigt servitut skall anses föreligga kan nämnas att anläggningen skall vara av stadigvarande betydelse. Upplåtelsen kan dock tidsbegränsas. Det finns inte några lagliga hinder att erhålla servitut för ytjordssystem i allmän mark. Kommunen har dock ingen skyldighet att upplåta sin mark för ytjordssystem. Upplåtelse kan ske på andra sätt än genom servitut. Det kan faktiskt räcka med ett muntligt tillstånd. Fördelen för ytjordssystemets nyttjare är dock att genom att teckna servitut, som inskrivs i fastighetsboken hos den lokala tingsrätten, erhålls en säkerhet för fortsatt användning så länge avtalet gäller, även om marken där ytjordssystemet ligger byter ägare. Skada till följd av ytjordssystem är reglerad enligt de allmänna skadeståndsrättsliga principer som finns i miljöskyddslagen, jordabalken och skadeståndslagen. Den som orsakar olägenhet genom en miljöfarlig verksamhet blir ersättningsskyldig, och storleken skall bestämmas enligt allmänna skadeståndsrättsliga regler. Verksamhet som medför olägenhet i form av uppvärmning eller nedkylning av annans mark, som därigenom orsakar exempelvis försenad tjällossning, anses vara miljöfarlig och faller under miljöskyddslagens bestämmelser. När det gäller ledningssystem som innehåller en eller annan form av frostskyddsmedel som kan vara skadligt för omgivningen måste man räkna med att det föreligger strikt ansvar för nyttjaren av ledningssystemet. Jag har gått igenom de aktuella utredningarna angående framtida markanvändning: o revision av vattenlagen, o hushållning med mark och vatten (fysisk riksplanering), o ny plan- och bygglag, o miljöskyddsutredningen. Redan från början kan konstateras att dessa utredningar inte går in på energilagring i mark. Sammanfattningsvis skall sägas att förslaget till ny vattenlag endast vid en stark tänjning av reglerna kan innebära någon ytterligare reglering och kontroll som berör energilagringssystem. I förslaget till plan- och bygglag (PBL) finns bestämmelser som kan få betydelse. Man inför en allmän paragraf som gäller för planläggning och tillståndsprövning. Därvid skall markområdets lämplighet för bebyggelse prövas, och särskilt skall undersökas om det är lämpat för sitt ändamål från sundhetssynpunkt samt med hänsyn till grundförhållandena och möjligheterna att ta hand om avfall och ordna trafik, service samt energi- och vattenförsörjning på ett sätt som förebygger vatten- och luftföroreningar och bullerstörningar. Vidare tas upp frågor om risker för förorening av grundeller ytvatten och hur detta skall förebyggas. Någon direkt betydelse för energilagring i eller energiuttag från mark finns ej. Sammanfattningsvis gäller samma sak som för den befintliga lagstiftningen att de inte är skrivna med hänsyn till ytjordssystem. Den nya tekniken för ytjordssystem har inte legat till grund för befintlig och närmast framtida lagstiftning. Förprövning, kontroll och uppsikt ligger i nyttjarens intresse så till vida att han själv bär ansvaret för konsekvenserna om systemet inte fungerar och medför skada. Problemen har olika karaktär beroende av om systemen används i glesbygd eller tätbebyggelse. Enligt min uppfattning borde det ske en ökad medvetenhet om de risker som är förbundna med systemet. Jag tänker då närmast på ytjordssystem med frostskyddsmedel. Systemen bör enligt min uppfattning göras säkrare så att risken för utsläpp av miljöfarliga ämnen reduceras. Det kan inte vara rimligt att tillåta att ett system kontinuerligt kan pumpa ut mediet i marklagren efter att brott inträffat på ledningarna. Det torde vara en absolut förutsättning att systemet förses med en automatisk avstängningsanordning som förhindrar utpumpning vid läckage. Man borde även pröva nödvändigheten av alternativa tillsatser för att förhindra frysning. Det förhärskande systemet med glykol är diskutabelt då glykolen både är giftig och förbrukar syre i stor omfattning när den kommer ut i marklagren eller vattenlagren. En annan fråga som bör undersökas närmare är försäkringsskyddet för det fall att skada inträffar. Det är otillfredsställande att sanering på egen mark ej täcks av försäkring. Det är också tveksamt om immissionsskadorna på annans mark är täckta. Nuvarande försäkringsvillkor har som förutsättning att skadan skall ha skett genom en olyckshändelse. Om skadan sker successivt till följd av läckage föreligger normalt ej försäkringsskydd. Vidare är det oklart hur försäkringsskyddet fungerar om ledningssystemet ligger på annans mark. Större ytjordssystem ägs ofta av gemensamhetsanläggningar med begränsade ekonomiska resurser, och försäkring mot möjliga skador borde därför vara ett krav. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer jag att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om ytjordssystem och en översyn av gällande författningar, m. m. P. O. ()