ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G402257 · 1981-01-15 00:00:00 — av m. fl. om en särskild högskoleenhet i Genom riksdagsbeslut , i anledning av proposition 1976/77:59 om utbildning och forskning inom högskolan m. m., tillskapades en högskoleorganisation med ett antal högskoleenheter, vilka var för sig innehöll ett flertal institutioner eller skolor. För högskoleregion beslöts sålunda att sammanlagt åtta olika enheter skulle ingå i . Flera av dessa utbildningsenheter är lokaliserade till . Många av dem har ett utbildningsinnehåll där ett entydigt samband med annan utbildning inom regionen ej finns. Redan vid remissbehandlingen av organisationsförslaget förordade i att en fristående högskoleenhet borde bildas i . Erfarenheterna av den nya högskoleorganisationen har visat att den mycket stora enhet som utgör inte fungerar tillfredsställande sett från lärarutbildningens synpunkt. I en framställning till utbildningsutskottet från elevkårerna och de fackliga organisationerna, /SR, TCO-S och LO, som är verksamma inom lärarutbildning och utbildningsforskning i , har den bestämda meningen framförts att en högskola för lärarutbildning förlagd till vore den bästa lösningen för att utveckla den positiva syn på lärarutbildningen som regering och riksdag gett uttryck för. I proposition 1976/77:59 förutsattes att indelning i högskoleenheter och gränsdragning mellan enheter skulle kunna omprövas för mot bakgrund av vunna erfarenheter. En sådan omprövning bör också kunna ske för andra högskoleregioner. Det finns nu starka skäl för att inom göra en uppdelning så att utbildningsenheterna i , med pedagogisk eller kulturell inriktning, sammanförs till en särskild fristående högskoleenhet med egen högskolestyrelse. En sådan uppdelning skulle ge en smidigare organisation och också medge ett ökat elevinflytande. motioner i detta ärende har behandlats av utbildningsutskottet, som då framfört att ytterligare erfarenheter bör vinnas innan en översyn av organisationen för sker. Tiden bör emellertid nu vara inne att påbörja en utvärdering av organisationen och undersöka förutsättningarna för att en fristående högskola i bildas. Mot bakgrund av ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om undersökning av förutsättningarna för särskild högskoleenhet i . () () PER STENMARCK (m)
mot · G402258 · 1981-01-15 00:00:00 — Motion 1980/81:258 av m. fl. om ett internationellt universitet för sjösäkerhetsfrågor ägde ett utbildningsseminarium rum i över ämnet sjösäkerhet och förhindrande av föroreningar till havs. Arrangörer av seminariet var IMCO och SIDA. 1 seminariet deltog representanter från 45 utvecklingsländer och 7 industriländer. Under seminariet framkom med största tydlighet behovet av ett internationellt universitet till stöd för utvecklingsländernas utbildning på ifrågavarande områden. Vid ett sådant universitet skulle främst utbildas personal från de olika utvecklingsländerna, som sedan i sina hemländer skulle kunna tjänstgöra som lärare och administratörer inom sjösäkerhetsområdet. Studietiden skulle vara ett till . skulle vara ett väsentligt bidrag till utvecklingsländerna och borde kunna stödjas av UNDP och IMCO. Från borde biståndspengar kunna komma i fråga från SIDA. Det är enligt vår mening angeläget att regeringen engagerar sig för att ett sådant universitet lokaliseras till . Vi har här i landet redan en utbildningskompetens inom området, knuten till i som under en följd av år anordnat kurser för sjöfartsadministratörer från utvecklingsländer samt tankoperativa säkerhetskurser. I finns också de lokalmässiga resurser som behövs för utbildningens genomförande genom att sjöbefälsutbildningen, till följd av beslut, där kommer att läggas ned. Vi har dessutom i en omfattande erfarenhet av u-landsarbete. Mot bakgrund av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen framförts om ett internationellt universitet för sjösäkerhetsfrågor. () () PER STENMARCK (m) ()
mot · G402263 · 1981-01-14 00:00:00 — av m. fl. Målen för trafikpolitiska beslut kan inte uppfyllas genom regeringens politik. I målsättning ingick bl. a. att trafikpolitiken skulle leda till att olyckorna begränsades samt att trafikpolitiken i övrigt skulle underlätta uppnåendet av andra samhällsmål inom närings-, regional- och sysselsättningspolitiken. Ett minimikrav är då att man åtminstone kan upprätthålla nuvarande vägstandard och att antalet trafikolyckor minskas. I har planerats omfattande nybyggnation av . Denna är länets mest olycksdrabbade riksväg. inträffade totalt 107 olyckor med personskador och tre dödsolyckor på denna väg. En ändrad sträckning av på sträckorna samt Gisshult-Rödjenäs skulle bidra till en kraftig minskning av olycksfallen. Regeringens förslag till anslagsramar leder bl. a. till att ombyggnaden av måste skjutas med ytterligare olyckor som följd. Regeringens förslag skulle dessutom få allvarliga följder på personalsidan för . 1 riskerar man att omkring 70-80 jobb dras in. Detta skulle naturligtvis leda till inte bara en omfattande neddragning på nybyggnationen utan också allvarliga eftersläpningar på vägunderhållet. Mot bakgrund av det anförda hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna att nybyggnationen av bör genomföras som tidigare planerats och att vägunderhållet ej får försämras. () () () ()
mot · G402266 · 1981-01-16 00:00:00 — om skyldighet att använda säkerhetsbälten i taxibilar Enligt preliminär statistik har antalet trafikolyckor minskat . En rad faktorer torde ha bidragit till denna gynnsamma utveckling: - bilarna har fått säkrare konstruktion - vägarna har förbättrats - hastighetsbegränsningar har sänkt farten - trafiksäkerhetsarbete i massmedia, skolor osv. har gett oss bättre förare - flera nya trafikbestämmelser har förbättrat säkerheten - ökad användning av bilbälten var ett av föregångsländerna vid införandet av bilbälten. Det torde råda allmän enighet kring det faktum att rätt utformade och rätt monterade bilbälten, när olyckan är framme, räddar många liv. Användningen av bilbälten regleras bl. a. i dens. I denna föreskrivs att passagerare i framsätet skall använda bilbälte. Vissa undantag finns dock från denna huvudregel. Ett undantag gäller personer som färdas i resp. kör taxi. rapporterade dagspressen om en dödsolycka där en taxi var inblandad. En taxi fick sladd och körde upp på en refug. Föraren fick svåra skallskador när kan slungades framåt mot rutan och instrumentdelen. Ingen av dem använde bilbälten. Det var efter kraftiga påtryckningar från som taxi undantogs från bilbälteslagen. Bakgrunden till Transports ställningstagande var bl. a. det krångel och den otymplighet som man menade att chaufförerna skulle åsamkas ifall de tvingades använda bilbälten. Utvecklingen har skapat en positivare syn på bilbältet bland de flesta trafikanter. De flesta av oss tar på bilbältet när vi sätter oss i den egna bilen. använder av bilförarna bilbältet. Men när vi åker taxi får bilbältet ofta hänga oanvänt. Det främsta skälet till detta torde vara undantaget i bilbälteslagen, vilket medger taxiresenärer att inte använda bilbältet. Det faktum att skadorna i trafiken skulle minska om bilbälten användes i taxibilar talar starkt för att det nuvarande undantaget i bilbälteslagen slopas. I första hand bör undantaget slopas för passagerare i framsätet, i andra hand för taxibilens förare. Med hänvisning till det i motionen anförda hemställs att begär att regeringen framlägger förslag med innebörden att det nuvarande undantaget i bilbälteslagen för personer i taxibilar att slippa använda bilbältet i framsätet slopas.
mot · G402267 · 1981-01-13 00:00:00 — av m. fl. om båt- och färjetrafiken över södra Snabba och bekväma båtförbindelser mellan två av största städer har länge varit en självklarhet och borde så förbli. Förbindelserna uppfyller inte kraven på turtäthet och kapacitet. Det är en angelägen sak att åtgärder vidtas för att förbättra och förnya kontaktmöjligheterna över . Två städer som måste ha mycket att ge varandra på skilda områden, t. ex. beträffande handeln, kulturen och turistnäringen. Förbindelserna , och i övrigt är en livsnödvändighet för . Det ligger en motsägelse i att när de nordiska förbindelserna betonas mer och mer dessa förbindelser hotas rent faktiskt. Båt- och färjetrafiken är anpassningsbar. Genom variationer i turlistor och tonnage kan trafiken anpassas till aktuellt behov med tanke på säsongen. Det är av vikt att båt- och färjetrafiken över bibehålls och utvecklas inte minst med tanke på de ca 4 000 personer som arbetar inom denna sektor av rederinäringen. Företagen och de anställda i färje- och rederinäringen måste få arbetsro och framtidshopp. Möjligheter för framåtsyftande projekt och investeringar inom färjetrafiken måste tillvaratas. En oändligt utdragen diskussion om broförbindelse försvårar en allvarlig satsning på en färjetrafik som inte bara får karaktär av provisorium. Varje försök att lansera planerna på ett brobygge som inte har regeringens stöd framstår som illusoriskt. Det som är än värre är att sådana broplaner, ständigt upprepade och varierade, försvårar och rent av omintetgör en helhjärtad satsning på en färjetrafik som förtjänar namnet. Moderna och täta förbindelser med vår granne på andra sidan Sundet kan inte uppskjutas i det oändliga. Så länge man tvekar om bro- och färjeförbindelse och haltar på bägge sidor så omöjliggörs lösningar som är annat än provisoriska. Undersökningar har gett vid handen att en fast förbindelse mellan och i form av en bro - tunnel inte är att föredra. Öresundsdelegationens utredning visar att näringslivets utveckling i inte är beroende av en sådan förbindelse. Vidare medför en bro - tunnel uppenbara negativa effekter för miljön i . Behovet av stabila och pålitliga båtförbindelser är nu sådant att streck borde sättas för diskussionen om bron så att regering, riksdag, region och kommun tillsammans med motsvarande instanser i kan komma fram till ett realiserbart förslag. Vad beträffar båt- och färjetrafiken är utvecklingen så oroande att en mer genomgripande utredning bör tillsättas som får till uppgift att överväga tonnagets anpassning till dagens krav på komfort och tidtabellernas regularitet och andra problem som har med den berörda båt- och färjetrafiken att göra. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att en snabbutredning tillsätts för att framlägga förslag om båt- och färjetrafiken över södra , dels i ett kortare, dels i ett längre tidsperspektiv. () ()
mot · G402268 · 1981-01-14 00:00:00 — om minskat anslag till Posthus m. m. I har det nya bangårdspostkontoret tagits i anspråk, varigenom möjligheter till en rationellare posthantering av i första hand paket och korsbandspost skapats. bör man kanske notera, att man på postkontoret 1 friställt mycket stora lokalytor i de nedre våningarna i samband med överflyttning av aktuella verksamheter till och senast B an. Mot denna bakgrund finner jag det mycket förvånande, att postverket nu begär ytterligare 3,5 milj. kr. under /82 för en tillbyggnad för brevhanteringen. Styrande för detta krav synes vara, att postverket lär ha beställt en ny brevsorteringsanläggning. Eftersom postverket har en mycket personalintensiv verksamhet finner jag det naturligt att man genom bl. a. ökad mekanisering söker nedbringa personalbehovet. Men detta innebär å andra sidan inte, att man får negligera lokalkostnader och andra omständigheter som påverkar personalbehov och ekonomi i stort. Enligt min mening finns det stora fördelar med att kunna låta brevhanteringen stanna kvar på 1, eftersom man där har snabbare transporter till och från de postkupéer m. m., som primärt ankommer till resp. avgår från . Dessutom får man vid denna lokalisering direktkontakt med den ganska stora brevbäringsavdelningen på 1. Genom underhandskontakter på det lokala planet har jag också styrkts i min uppfattning, att man med litet god vilja bör kunna inrymma den nya brevsorteringsmaskinen på 1, även om detta givetvis kommer att kräva en hel del ombyggnader. I andra hand bör det finnas en möjlighet att inrymma maskinen inom den redan färdigställda byggnaden , eftersom man där har mycket stora reservutrymmen till förfogande. Det är ju också - inte minst från energisynpunkt - angeläget att hålla lokalkostnaderna nere genom att inte i onödan bygga nytt i dagens statsfinansiella läge. I sammanhanget kan jag inte underlåta att påtala den mycket kraftiga brevportohöjning som aviserats. Om postverket i Göteborg-och naturligtvis även på andra håll i landet - drar på sig onödiga lokalkostnader, så skärps riskerna för fortsatta portohöjningar. Något beslut om en utbyggnad av bör inte fattas, innan postverket gjort en noggrann lokalbehovsinventering med inriktningen att inrymma den beställda brevsorteringsmaskinen inom nu disponerade byggnader. I förekommande fall får postverket sedan återkomma med eventuella äskanden till höstens kompletteringsproposition. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att måtte besluta, att investeringsanslaget under G 1 i budget måtte sänkas till .
mot · G402273 · 1981-01-15 00:00:00 — av m. fl. om småföretag i som underleverantörer Strukturomvandlingen går hårt fram över näringslivet, inte minst det skånska. De större företagen eller de s. k. krisbranscherna ägnas ofta både stor omsorg och uppmärksamhet, medan de konsekvenser som förändringarna eller nedläggningarna medför i t. ex. underleverantörskretsen ägnas föga uppmärksamhet. En utredning av småföretagens ställning i som underleverantörer m. m. som skall syfta till att bevara och utveckla dessa företag är därför befogad, inte minst mot bakgrund av den snabba omställningen av den skånska storindustrin. att hos regeringen begär en skyndsam utredning av småföretagens i ställning som underleverantörer m. m. i syfte att bevara och utveckla dessa företag. P. O. () () ()
mot · G402276 · 1981-01-15 00:00:00 — av Per m. fl. om det regionalpolitiska stödet För att fördela det regionalpolitiska stödet och i övrigt styra samhällets regionalpolitiska insatser har vissa delar av landet klassats som stödområden. Det regionalpolitiska stödet syftar till att stimulera till nyetableringar och utvidgning av företag i stödområdena på grund av behovet att där skapa ökad sysselsättning. Olika former för stöd finns. Detta kan utgå i form av lån till avskrivningar eller lokalisering, eller i form av bidrag till offerter, sysselsättning eller utbildning. Beträffande t. ex. offertstöd gäller att detta kan lämnas inom samtliga stödområden till företag för projekt inom den privata tjänste- och servicesektorn. Detsamma gäller för stöd till riksorganisationer samt till större industriföretag i fråga om deras administrativa funktioner. För annan verksamhet, bl. a. industriell eller industriliknande verksamhet, får offertstödet endast användas i stödområdena 4 till 6. Enligt vår uppfattning är det viktigt att det regionalpolitiska stödet inte får ges en sådan utformning att redan etablerad sysselsättning äventyras. Därför måste de villkor som gäller - t. ex. att verksamheten bedöms få en tillfredsställande lönsamhet, att verksamheten måste kunna tillhandahålla varor eller tjänster till konkurrenskraftiga priser, att verksamheten inte får ges en sådan inriktning att den medverkar till en överetablering inom branscher som redan har särskilda svårigheter - kompletteras i detta avseende. Med hänvisning till det ovan anförda hemställer vi att uttalar att det regionalpolitiska stödet inte får ges en sådan utformning att redan etablerad sysselsättning äventyras. P.-O. () () ()
mot · G402282 · 1981-01-14 00:00:00 — av m. fl. om förbud mot avsked vid strejk, m. m. De anställda hos företag och myndigheter måste ha rätt att avgöra på vilka villkor de vill sälja sin arbetskraft. Strejkerna uppstår ur den objektiva motsättningen mellan kapital och arbete. De kan inte lagstiftas borg, vilket inte minst arbetsplatskampen visat. kommunisterna har alltid kämpat för strejkrätten som en grundläggande demokratisk rättighet och mot alla antifackliga lagar som avser att försvåra den fackliga kampen. Även till årets riksdag föreslår vi i annan motion sådana grundläggande förändringar i arbetsrättslagstiftningen att fackförening ges strejkrätt och andra demokratiska rättigheter. Förbud mot avsked vid strejk klasslagar med strejkförbud sätter en kraftig hämsko på den fackliga kampen. har strejkförbudet skärpts ytterligare. i svensk lagstiftning har införts anvisningar om att deltagande i strejk kan utgöra saklig grund för avskedanden. Sådana anvisningar finns i lagen om anställningsskydd som antogs 1973 och i medbestämmandelagen (MBL) som beslutades . En kämpande fackföreningsrörelse och arbetarrörelse kan aldrig godkänna inskränkningar i strejkrätten eller att strejkande skall kunna avskedas. Orsakerna till strejkerna finns i huvudsak hos oresonliga arbetsköpare. Rättmätiga krav från de arbetande motarbetas och gör situationen ohållbar, vilket utmynnar i strejk. Oresonliga arbetsköpare kan provocera fram en konflikt och sedan med stöd av lagen avskeda de strejkande. Senaste exemplet är cementarbetarna i , en konflikt som har en klar låglönekaraktär och som en oresonlig arbetsköpare vägrar att lösa. Lagen och anvisningarna i lagen om anställningsskydd och medbestämmandelagen måste förändras. kommunisterna kräver att deltagande i strejk aldrig får utgöra saklig grund för avsked. Rätt för fackligt förtroendevalda att solidarisera sig med strejkande Fackligt förtroendevalda känner det som en tung börda att behöva gå emot sina egna medlemmar, när dessa tvingas ta till strejkvapnet för att ge uttryck för berättigade krav. Lagen måste ge möjligheter för fackligt förtroendevalda att kunna solidarisera sig med medlemmarna, när dessa tvingas till konflikt. kommunisterna kräver att bestämmelser med sådan innebörd skall införas i lagstiftningen. Med hänvisning till det anförda föreslås att hemställer hos regeringen om lagförslag innebärande 1. att deltagande i strejk aldrig får utgöra saklig grund för avskedande, 2. att facklig organisation och dess förtroendevalda skall ha rätt att solidarisera sig med strejkande, utan påföljder eller hinder i lagstiftningen. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · G402283 · 1981-01-15 00:00:00 — om organisationen av räddningstjänsten Organisationen för våra utryckningsfordon borde samordnas bättre. Överallt i vårt land finner vi på samma orter två parallella larmstyrkor, brandkår och ambulans. Därutöver förekommer ofta också sjöräddning och militär räddningstjänst. har kommunen som huvudman och ambulansen oftast . Endast själva larmtjänsten ligger på en hand hos de nya larmcentralerna. Betydande rationaliseringar torde kunna åstadkommas om också andra delar av räddningstjänsten samordnades. Administrationen är ett sådant område. På personalsidan finns också betydande samordningseffekter, eftersom de båda utryckningsstyrkorna till allt större del måste ha samma utbildning och träning. är andra sektorer där en organisatorisk samordning skulle spara resurser. Mot bakgrund av det anförda hemställs att hos regeringen begär att kommittén för utredning av frågan om ersättning på grund av naturkatastrofer m. m. (Kn 1979:01) genom tilläggsdirektiv får i uppdrag att pröva om inte all räddningstjänst bör överföras till landstingen.
mot · G402284 · 1981-01-15 00:00:00 — av m. fl. om föreskrifter om klämfria dörrar Flera tusen barn (förmodligen minst 7 000-8 000) skadas av dörrar. En del olyckor får katastrofala följder när barn får fingrarna i kläm mellan dörrens gångjärnssida och dörrkarmen. Olyckor som krossade fingrar med amputation som följd inträffar och medför men för livet. Vid nybyggnation betraktas som naturligt att installera petsäkra elektriska uttag. Det borde vara lika självklart att bostaden utrustas med klämfria dörrar. Det borde också vara självklart och väl motiverat att nybyggda daghem, förskolor och skolor är utrustade med klämfria dörrar. Eftersom - enligt uppgift - handeln tillhandahåller klämfria dörrar endast på beställning blir dessa betydligt dyrare än vanliga dörrar och motivet till fördyringen är alltför korta serier. Därför borde byggnormerna utformas så att nybyggda lägenheter utrustas med klämfria dörrar och med ett då åtföljande förbilligande som resultat av långa serier vid tillverkningen. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen hemställer om att svensk byggnorm utformas så att föreskrifter om klämfria dörrar införs. () () () () () BO () () ()
mot · G402286 · 1981-01-12 00:00:00 — av om direktverkande elvärme Alla är vi överens om att vi måste minska vårt stora oljeberoende och snabbt finna alternativa energikällor. För bostadsuppvärmning är från miljösynpunkt fjärrvärme och elvärme utan tvivel de mest lämpliga. Enligt undersökningar kräver emellertid fjärrvärmda småhus mer energi för uppvärmning av varmvatten än motsvarande eluppvärmda. Från energisparsynpunkt är alltså elvärme att föredra för denna typ av bebyggelse. Dessutom är det uteslutet att all framtida nybebyggelse av småhus skall kunna anslutas till ett fjärrvärmenät, varför eluppvärmning även kommer att ha sin givna plats. Av flera skäl är direktuppvärmd el att föredra framför vattenburen: För en normalvilla är driftkostnaderna enligt elanvändningskommittén . lägre för direktuppvärmning. Anläggningskostnaderna är 10 000 till . dyrare för ett vattenburet system, vilket med nuvarande ränteläge medför en årlig kostnadsökning på 1 300 till . Den direktverkande elvärmen ökar möjligheterna till snabb individuell temperaturreglering i bostadens olika rum. Den direktverkande elvärmen fungerar helt utan övervakning. Den enda påvisbara nackdelen torde vara om man skall gå över från elvärme till exempelvis flis- eller torveldad fjärrvärme. Då blir det enligt elanvändningskommittén ca . dyrare att bygga om värmesystemet i en villa med direktverkande el jämfört med vattenburen. Mot bakgrund av vad som här anförts är det svårförståeligt att elanvändningskommittén föreslagit förbud för direktverkande el i nyproducerade småhus, och bör uttala att något sådant förbud inte bör komma till stånd. Med hänvisning till det anförda hemställs att uttalar att något förbud mot direktverkande elvärme i nyproducerade småhus inte införs.
mot · G402287 · 1981-01-12 00:00:00 — om omprövning av den kommunala vetorätten Det svenska välståndet har till stor del grund i våra stora naturtillgångar malmen, skogen och vattenkraften. Skogen och järnmalmen är inte lika konkurrenskraftiga, och den billiga vattenkraften vill vi av naturvårdsskäl inte nämnvärt bygga ut. har oljepriserna stigit så kraftigt att vår ekonomi satts i gungning. 1 detta bekymmersamma läge har vi haft turen att i vårt land finna en ny mycketrikenergikälla-uranmalmen. Denna beräknas utgöra av totala fyndigheter och av världens. I takt med oljeprishöjningarna blir uranmalmen också mer brytvärd. Mot bakgrunden av dessa omständigheter förefaller det vara synnerligen motiverat att ompröva den kommunala vetorätten som innebär att en enskild kommun kan stoppa brytningen av en för landets ekonomi och välfärd mycket betydelsefull råvara. I allmänhetens ögon måste det te sig egendomligt att en kommun inte kan hindra staten att förbjuda byggandet av exempelvis tio villor, medan kommunen däremot har vetorätt när det gäller exploatering av värdefulla naturtillgångar. Den kommunala självstyrelsen i all ära, men när det gäller stora avgörande frågor för landets ekonomi bör regering och riksdag i sista hand ha den avgörande beslutsrätten. Man kan göra det tankeexperimentet att det i upptäcktes en stor mycket oljehaltig och brytningsvärd skifferfyndighet som avsevärt skulle kunna minska vårt oljeberoende. Skulle i det läget allmänna opinionen acceptera att en fullmäktigeförsamling i kraft av det kommunala vetot kunde stoppa exploateringen av en sådan naturtillgång? Det kan f. ö. tilläggas att linje 3 inför folkomröstningen krävde att torvbrytning skulle jämföras med grustäkt och sålunda ej underkastas den kommunala vetorätten. 1 1980/81. Med stöd av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av att ompröva den kommunala vetorätten i vissa fall.