mot · G4022193 · 1981-05-14 00:00:00 — Den innebär att storfinansens makt måste börja angripas, att planmässigheten i samhällsutvecklingen ökas och att de borgerliga försöken att öka klasskillnaderna med skärpa tillbakavisas och ersätts av en medveten politik för arbete, ekonomisk utjämning och social trygghet. Politiken måste gripa sig an ett brett spektrum av problem och områden. Dess huvudpunkt kan inte ligga på åtgärder som ger snabba och tillfälliga resultat. Så vida är de problem kapitalismen och den borgerliga ekonomiska klasspolitiken skapat att det krävs insatser som har strukturell bredd, insatser som griper in i och inleder en förändring av grunderna för samhällets ekonomiska liv. Det gäller landets framtid. En medveten politik för arbete, ekonomisk utjämning och social trygghet måste bl. a. baseras på de riktlinjer och förslag till åtgärder som anges i det följande. Denna sammanställning av politikens inriktning gör inte anspråk på fullständighet. Inom de flesta av de områden som tas upp har vi till innevarande riktat mer utförliga förslag. De delprogram som här redovisas anger den nödvändiga färdriktningen och riktar uppmärksamheten på några nödvändiga aktuella krav. De olika delprogrammen hänger inbördes ihop och betingar till stor del varandra. Vissa av kraven skulle försvara sin plats under flera rubriker eftersom deras verkan är bred. De olika delprogrammen är: Arbetslöshetens fullständiga avskaffande kräver en socialistisk planhushållning. För att redan nu kunna minska arbetslösheten måste utarmningen av industriproduktionen hejdas, den genomsnittliga förädlingsgraden höjas och en samhälleligt ägd och organiserad industrisektor byggas upp för att bli den ledande faktorn i en industriell förnyelse. En nationell marknad inom bl.a. den kollektiva trafiken, nationella förnybara energisystem, förbättrade arbetsmiljöer kan bära upp förnyelsen. Samhällsfonder skapas genom bl. a. skärpta skatter på förmögenheter. arv, reavinster, uttag av överlikviditet i företagen och medel ur till dess en genomgripande omläggning av skattepolitiken skett, såsom förordas nedan. Samhällsfonderna organiseras dels som en central riksfond, dels som länsvisa regionala fonder. Dessa fonder skapar den finansiella grunden för det nödvändiga industriella förnyelseprogrammet. De kan också användas för investeringar i löntagarägda företag. Målet för industrialiseringsprogrammet bör vara 100000 nya industriarbetsplatser före 1980-talets utgång. Förutsättningar måste skapas för en kraftig ökning av bostadsbyggandet speciellt på bristorterna. Bostadsbyggandet är importsnålt och stimulerar en bred industriell verksamhet. För ungdomens situation på arbetsmarknaden måste det utarbetas ett program för 1980-talet för att lösa ungdomens sysselsättningsproblem och inträde på arbetsmarknaden. bör lagstiftning om obligatorisk platsförmedling införas. Företag bör också göras skyldiga att ställa praktikplatser till förfogande genom lagstiftning, som yrkesintroduktionen utan lön avskaffas. Fjolårets riksdagsbeslut att inte längre ha beredskapsarbeten för de yngsta ungdomsgrupperna bör omprövas. Den nuvarande företagsinriktade gymnasieutbildningen bör slopas och i stället bölden yrkesinriktade gymnasieutbildningen ökas. De närmaste utsikterna på arbetsmarknaden är mycket dystra. Trots detta anser sig regeringen bara till en liten del kunna tillmötesgå de krav AMS ställer för att verket skall kunna möta den hotande situationen på ett rimligt sätt. Ett uppfyllande av de förslag som AMS ställt minskar andra statsutgifter: arbetslöshetsstöd, sociala utgifter, utgifter som följer av ökad utslagning. Därför är det i rådande läge viktigt att AMS får de resurser som möjliggör att verket kan möta den situation som kommer. Av sysselsättningspolitiska men också av andra centrala samhällsbyggnadsskäl är det vidare nödvändigt med: Program för planmässig utbyggnad av den offentliga sektorn Att den samlade offentliga sektorn under kommande budgetår redovisar ett underskott utgör inget argument för att minska de socialt viktiga delarna av denna sektors verksamhet. Samhällsservicen i är inte fullkomlig. Ett program bör utarbetas för en planmässig utbyggnad av sektorn. Detta tjänar som en av drivkrafterna i ett ekonomiskt uppsving. är det nödvändigt att de borgerliga attackerna på denna sektor avvisas. Det s.k. 1 %-taket för kommunala utgifter kan inte godtas. Inte heller kan de riktlinjer som den avgångna regeringen presenterat för besparingsarbetet godtas. De följer en reaktionär linje. Däremot kan lyx- och skrytverksamhet liksom onödig byråkrati inom denna sektor angripas. Program för en demokratisk skattepolitik Målsättningen med skattepolitiken är utöver att den skall ge inkomster till den offentliga sektorn att den skall vara inkomstutjämnande. Eftersom den senaste utvecklingen inneburit att progressiviteten i skattesystemet starkt försvagats och att det nu finns förslag som ytterligare kan förminska progressiviteten är det ett minimikrav att antar ett principuttalande att skattesystemet bör vara progressivt. En omläggning av skattesystemet till produktionsskatt är en nödvändighet. Denna innebär att den direkta skatten kan slopas på alla vanliga löntagarinkomster. Produktionsskatten bör emellertid kompletteras med en progressiv skatt på högre inkomster. Denna liksom hela det återstående skatteuttaget till fullständig produktionsbeskattning tas ut i form av statskommunal enhetsskatt. De lättnader i beskattningen som kan komma i fråga måste i första hand gälla den indirekta beskattningen och kommunalskatten, vilken hårdast belastar de stora löntagargrupperna och alla dem med små inkomster. Mervärdeskatten bör differentieras främst genom ett slopande av momsen på livsmedel. Kommunerna bör få ökade statliga bidrag till sina utgifter. Beskattningen av stora förmögenheter, spekulations- och realisationsvinster bör kraftigt skärpas. Underskottsavdragen bör helt slopas och ränteavdragen begränsas. En omsättningsskatt, av samma storlek som det faktiska uttaget av mervärdeskatt från konsumenterna, bör införas på handeln med aktier och värdepapper. Indexregleringen måste avskaffas och ersättas med årliga revisioner av skatteskalorna så länge inflationen tillåts härja och förändra förutsättningarna för skattesystemet. Kampen mot skattefusk och skatteflykt måste föras med kraft och komma till uttryck i omedelbara konkreta åtgärder för att stoppa nolltaxerare och andra skattesvindlare. Program mot spekulation och ekonomisk brottslighet Ett sådant program bör inbegripa åtgärder riktade mot valutasvindlerier, kreditspekulation och uppskörtning av konsumenter genom vissa former av kredithandel. Det måste innefatta åtgärder mot mark- och fastighetsspekulation, t. ex. förbud mot hyreshusförvärv av spekulativa skäl. Det måste innefatta skärpt kontroll över handeln med ädla metaller och andra värdeföremål. Valutaregleringen måste tillämpas med skärpt restriktivitet mot kapitalexporten och stopp måste sättas för industriutflyttning. Kreditväsendet: de privata affärsbankerna, försäkringsbolagen, finansbolagen bör förstatligas. Tendenser till inflation kommer att finnas under hela monopolkapitalismens existens. Kapitalister kommer att slåss för en så stor andel som möjligt av produktionen och kommer därvid bl. a. att använda sig av prisuppskörtning och inflation, riktad i första hand mot de lönarbetande, men också mot andra kapital. Antiinflationspolitikens huvuduppgift är att kringskära kapitalisternas möjligheter att öka sina tillgångar och förmögenheter på de arbetandes bekostnad med hjälp av uppdrivande av prisnivån. Flera av de programpunkter som redovisats under tidigare delprogram tjänar detta syfte. Härtill vill vi tillägga: Ingrepp måste göras mot monopolistisk prissättning och monopollagstiftningen skärpas. Den kommersiella reklamen bör begränsas. Åtgärder måste vidtas mot den grå kreditmarknaden. de transnationella bolagens prissättningspolitik och internhandel utsättas för kontroll. bör prisstopp införas på alla nödvändighetsvaror. En kraftig diskontosänkning bör genomföras som inledning till övergång till lågräntepolitik (detta kombineras med skärpt valutakontroll). Med hänvisning till ovanstående föreslås 1. att avslå förslaget i proposition 1980/81: 150 om godkännande av de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som där förordas och godkänna de riktlinjer för den ekonomiska politiken som förordas i motionen, 2. att avslå propositionens förslag till ändrad utbetalning av kommunalskatt, m. m., 3. att avslå propositionens förslag till allmänna riktlinjer för budgetregleringen och godkänna vad som därom förordas i motionen, 4. att avslå propositionens förslag till riktlinjer för den kommunala ekonomin, 5. att uttala sitt ogillande av vad som anförs i propositionen om inriktningen av myndigheternas långsiktiga besparingsarbete och att uttala sig för vad som anförs därom i motionen, 6. att uttala att AMS bör tillföras de medel verket begärt för att kunna möta den stundande arbetsmarknadssituationen och att ett regeringsförslag härom bör underställas , 7. att uttala sig för vad som anförs i motionen om ett samhälleligt industrialiseringsprogram med målsättningen att skapa 100000 nya industriarbeten och att nödvändiga regeringsinitiativ i enlighet därmed vidtas, 8. att uttala att skattesystemet skall vara progressivt och inkomstutjämnande, 9. att uttala sig för den inriktning av skattepolitiken som anges i motionen, 1980/81: 2193 10. att uttala att prisregleringslagen skall tillämpas så att prisstopp införs på alla nödvändighetsvaror, 11. att uttala att diskontot bör sänkas, 12. att uttala att valutalagstiftningen bör tillämpas med skärpt restriktivitet, 13. att godkänna vad som i motionen anförs om att långtidsutredning icke kan ligga till grund för den framtida ekonomiska politiken, 14. att uttala sig för vad som i motionen anförs om långtidsutredningens framtida organisation. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk)