mot · G402349 · 1981-01-16 00:00:00 — av m. fl. om säkerhets- och försvarspolitiken Säkerhetspolitiken m. m. Vi har i olika motioner redovisat socialdemokratins syn på säkerhets- och försvarspolitiken (senast i motion 1979/80:482). Den allvarliga bild vi tecknat kvarstår: en ständigt växande kapprustning, ökande klyftor mellan och inom länderna, behovet av insatser för fred och nedrustning. Kriserna i och i liksom situationen i har påmint oss både om säkerhetspolitikens skilda dimensioner och om alla länders beroende sinsemellan. De har också åskådliggjort risken av att en utomeuropeisk konflikt får återverkningar i , den del av världen där supermakterna samlat enorma militära resurser i människor och förstörelsevapen. Kriget mellan och understryker även behovet av en effektiv oljepolitik i vårt land, innefattande bl. a. en snabb utbyggnad av oljelagren. har även ställts i centrum genom den sovjetiska uppbyggnaden med de medeltunga, kärnvapenbärande SS 20-robotorna och NATObeslutet om en modernisering av sina kärnvapensystem samt beslut om anskaffning av kryssningsrobotar. Socialdemokratin har med skärpa vänt sig mot att på detta sätt höja den nuvarande redan katastrofalt höga kärnvapennivån i . Det är angeläget att söka förutsättningar för att komma fram till ett kärnvapenfritt . Det är ett arbete som måste ske . Ett steg på vägen kan därvid vara att, som förutsatts av FN:s extra session om nedrustning 1978, skapa kärnvapenfria zoner. För nordisk del har därvid ett uppmärksammat uttalande gjorts av den norska regeringen. Socialdemokraterna i utrikesutskottet kommer i en särskild motion att behandla vissa nedrustningsfrågor. Vi hänvisar till denna. Kapprustningens centrum ligger i . Här står 10 000 kärnvapen mot varandra. Både Warszawa- och NATO-pakterna har beslutat att drastiskt öka sina kärnvapenarsenaler i . Härmed ökar riskerna för en ytterligare upptrappning av en vanvettig kapprustning. Rustningsspiralen kan aldrig leda till säkerhet. I stället ökas riskerna för ett kärnvapenkrig i , som får konsekvenser för alla folk och stater på vår kontinent. I denna situation har socialdemokratin uppmanat kärnvapenmakterna att inleda förhandlingar som möjliggör en sänkt kärnvapennivå och minskade rustningar i stället för den farliga upptrappning som pågår. Avspänningsprocessen måste fortsätta och fördjupas. Målet måste vara en 1 1980/81. verklig nedrustning som leder till varaktig fred. I detta arbete krävs också ett ökat folkligt engagemang. Ökade konflikter mellan supermakterna innebär ett militärt hot som berör hela mänskligheten. En fortsatt kapprustning som kan spridas långt utöver supermakternas krets skulle vidare innebära ett nytt bakslag i kampen mot fattigdom och svält och skulle dra bort resurser som är helt nödvändiga för att skapa drägligare levnadsvillkor för folkflertalet i världen. har den s. k. lagt fram sin slutrapport, North-South: a programme for survival. Enligt denna krävs en massiv resursöverföring för att hindra nöd och fattigdom i u-världen och häva underutvecklingen i den. Vad vi här, i korthet, anfört visar på behovet av att ständigt föra en aktiv utrikespolitik som tar sikte på att arbeta för en värld i fred. Det har varit en grundläggande tillgång för vårt lands del att inriktningen av säkerhetspolitiken kunde formuleras i enighet mellan de politiska partierna. Detta manifesterades även i det första betänkandet års försvarsutredning. I samband med försvarsbeslut - dvs. det nu gällande - kunde vi emellertid konstatera att den dåvarande borgerliga trepartiregeringen i väsentliga avseenden gjorde avvikelser från utredningens förslag eller utelämnade väsentliga delar av dess synpunkter och förslag. Vi har utförligt redovisat vår kritik i dessa avseenden i motionen 1976/ 77:1504 samt i reservationer till försvarsutskottets betänkande (FöU 1976/77:13). Vi har upprepat vår kritik och utvecklat våra synpunkter senare, men de har avvisats av den borgerliga riksdagsmajoriteten. försvarskommitté har avlämnat sitt första betänkande som behandlar vår säkerhetspolitik (SOU 1979:42). Även detta betänkande är enhälligt. Vi kan vid en granskning av detta konstatera att kommittén åter anslutit sig till de förslag och synpunkter som rensades ut av den borgerliga trepartiregeringen . Det är vidare så att kommittén också tagit upp förslag till utvecklingslinjer från de socialdemokratiska partimotionerna . Det gäller t. ex. vad vi anfört om utformningen av den svenska politiken som ett stöd för de små staterna, utfästelser om nedrustning, kärnvapenpolitiken, kontrollen av rustningarna, återhållsamhet i vår egen vapenexport och sambandet mellan den allmänna ekonomiska och sociala politiken samt försvarsviljan. Vi konstaterade i motion 1979/80:482 att regeringen inte grep tillfället budgetproposition att uttala sin anslutning till kommitténs betänkande och uttalade vår besvikelse i anledning härav. Detta konstaterande gäller fortfarande. Vi vill i detta sammanhang också konstatera att vårt lands växande utlandsupplåning inger oro också från säkerhetspolitiska synpunkter. Den alliansfria utrikespolitik för, syftande till neutralitet i krig, har vuxit fram ur medvetenheten om vad som är den bästa lösningen för vårt Utrikespolitiken har därvid som ett stöd haft ett efter våra förhållanden starkt totalförsvar. Men vi har också varit övertygade om att det varit och är till gagn för att vidmakthålla en situation, präglad av lugn och stabilitet i det nordiska området. Regeringen säger , , att vi från svensk sida måste med fasthet uppfylla våra säkerhetspolitiska förpliktelser i . Det är ett uttryck som är ägnat att skapa betydande oklarhet åt innebörden i vår neutralitetspolitik, särskilt när en relativt utförlig beskrivning av upprustning och konflikter slutligen utmynnar enbart i ett sådant konstaterande. Begreppet säkerhetspolitiska förpliktelser kan nämligen tolkas som om det funnes några bestämda krav - utöver dem som kan härledas ur folkrätten - på vårt lands säkerhetspolitik, vilka vi skulle vara skyldiga att uppfylla. Används sådana uttryck kan vi därmed riskera att även om dessa krav på vår egen roll skulle utgå ur egna bestämningar, andra länder kan göra gällande att vi inte skulle uppfylla dem. Därmed skulle det inte längre vara vi själva utan andra stater som tolkade innebörden i vår alliansfria politik. Det finns enligt socialdemokratins mening ingenting som föranleder att vi skulle använda nya begreppsbestämningar för att uttrycka att vi genom vår alliansfria politik, stödd på ett efter våra förhållanden starkt totalförsvar, också bidrar till en lugn och stabil situation i . Vår säkerhetspolitik bör som tidigare ha som syfte att i olika former verka för fred och avspänning mellan stormaktsblocken och medverka i biläggandet av uppkommande tvister länder emellan. Den skärpning av motsättningarna mellan supermakterna som kommit till uttryck får dock inte undanskymma att ingen av parterna kan anses ha något att vinna på en ytterligare militär upprustning och att en tilltagande osäkerhet i det internationella umgänget inte kan vara till fördel för någon nation. Vårt, i jämförelse med andra nationers, starka stöd till FN:s fredsbevarande strävanden måste därför fortsätta. Vårt lands utvecklingshjälp bör också hållas på en hög nivå med syfte att vara ett bidrag till att minska de ekonomiska och sociala motsättningarna mellan rika och fattiga nationer. Vårt lands strävan att på nytt åstadkomma avspänning och förtroendeskapande åtgärder på det internationella planet måste drivas med stor kraft. Den svenska neutralitetspolitiken, stödd på ett efter våra förhållanden starkt försvar, utgör även i den senare tidens utveckling en självklar handlingväg för vår säkerhetspolitik. Det torde också ligga i våra grannländers intresse att den följs enligt dessa riktlinjer. Vad vi här anfört om säkerhets- och försvarspolitiken bör ges regeringen till känna. 1.2 Vidgad säkerhetspolitisk debatt I anledning av den socialdemokratiska partimotionen i samband med försvarsbeslut uttalade sig för en översyn av mål och medel 1* 1980181. beträffande informationen som säkerhets- och försvarspolitiken. försvarskommitté har haft i uppdrag att göra denna översyn och lagt fram betänkandet (Ds Fö 1980:2) Vidgad säkerhetspolitisk debatt. I kommitténs betänkande redovisas vissa grunder för informationen kring säkerhetspolitiken och förslag om åtgärder för att förverkliga detta mål. De ekonomiska konsekvenserna av förslagen är mycket måttliga. Kommitténs förslag till målformulering har följande lydelse: Informationen bör syfta till att stimulera den allmänna säkerhetspolitiska debatten genom att bl. a. ställa sakligt underlag till förfogande. Strävan bör vara att få en sådan bredd på debatten att den inte endast engagerar ett redan välinformerat fåtal. Informationen skall också tjäna till att belysa bakgrund och motiv för de mål och den inriktning som statsmakterna givit för säkerhets- och försvarspolitiken. För den enskilde är det angeläget att få en god kunskap om varför hon eller han kan tas i anspråk för utbildning eller annan tjänstgöring enligt någon av pliktlagarna. Inte minst är det angeläget för den enskilde att inse vilka påfrestningar som kan drabba fredssamhället och medborgarna i händelse av kriser och krig och vad som görs för att möta dessa påfrestningar. Det är också ett allmänt intresse att få en god information om hur de allmänna medel används som satsas på försvars- och säkerhetspolitiska åtgärder. De myndigheter som har förutsättningar att medverka i den säkerhetspolitiska informationen bör ha som uppgift att tillhandahålla det sakunderlag som behövs och som kan stimulera den säkerhetspolitiska debatten och informationen i massmedier och organisationer. Myndigheternas information har naturligt en inslag av plädering för de intressen de har till uppgift att bevaka. Pläderingen får dock inte utformas som inlägg i den politiska debatten. De åtgärder som kommittén förordar innebär bl. a. att skolan skall ägna ökad uppmärksamhet åt de säkerhetspolitiska frågorna, att det truppbefäl som har kontakt med de värnpliktiga bör få en sådan utbildning att de är beredda att diskutera säkerhetspolitiska frågor med de värnpliktiga, att säkerhetspolitiken uppmärksammas i journalisternas grund- och vidareutbildning, att journaliststipendier för vidareutbildning på det säkerhetspolitiska området inrättas, att och Försvar får ökade resurser för att stödja organisationer och för att anordna presseminarier etc. I budgetpropositionen tar försvarsministern inte ställning till förslagen. Medel sägs ha beräknats för vissa projekt under anslaget A 2. Vissa nämnder m. m., anslagsposten Övriga nämnder. Beloppets storlek anges dock ej. Det borde enligt vår mening ha varit möjligt för regeringen att redovisa ett ställningstagande till , i varje fall i de delar betänkandet avser åtgärder i syfte att stimulera debatten års försvarsbeslut. På grundval av försvarskommitténs betänkande bör det vara möjligt att nu fatta tre sådana beslut. Dels bör och Försvar tilldelas ökat ekonomiskt stöd för att stimulera den säkerhetspolitiska debatten och informationen. Därvid bör som kommittén framhållit det självfallet ankomma på organisationerna själva att bestämma uppläggning och innehåll i kurser, konferenser etc. Dels bör Folk och Försvar också få ökade resurser för att anordna pressresor och -seminarier. Dels bör journaliststipendier för vidareutbildning på det säkerhetspolitiska området inrättas. bör således fatta beslut om dessa åtgärder. De erforderliga medlen bör ställas till förfogande för och Försvar. För nästa budgetår bör anslagsposten ökas med . Enligt vad vi erfarit är den av regeringen beräknade medelsersättningen under anslagsposten Övriga nämnder i storleksordningen . En ökning av anslaget Vissa nämnder med . bör därför ske. Försvarsforskningen i vårt land sammanhålls av . Dess arbetsuppgifter avser samtliga delar av totalförsvaret men också vitala uppgifter inom säkerhetspolitiken. FOA ställer också expertis till förfogande för studier och utredningar utanför försvaret, och totalt sett svarar man därför för en betydande potential på forskningsområdet i vårt land. För totalförsvarets olika delar krävs ett vidgat mått av samarbete och samverkan. Alltmer söker man se inte till de enskilda delarna av totalförsvaret utan till helheten. Mot den bakgrunden kan det starkt ifrågasättas om den ställning som FOA har, dvs. att ingå i det militära försvaret och lyda under överbefälhavaren, är lämplig för framtiden. Även om man torde få räkna med att det militära försvaret alltfort kommer att ställa de största anspråken på FOA - genom avdelningarna för ammunitions- och vapenteknik, informationsteknik samt fordons- och fartygsteknik - leder utvecklingen mot ett alltmer integrerat totalförsvar till att civilförsvar, ekonomiskt försvar, sjukvården etc. har ett stort behov av forskningsinsatser. I fråga om ABC-vapen och skyddet mot detta torde det finnas många skäl för att göra ökade insatser. Statsledningen behöver vidare till sitt förfogande ett organ med kompetens att följa den säkerhetspolitiska utvecklingen, vilket inte är minst viktigt om åter skall spela en mer aktiv roll på det säkerhetspolitiska området. I med knappa resurser är det givetvis också än viktigare att försvarsforskningens resurser läggs på de ställen där de största effekterna kan nås. Dessa skäl talar enligt vår mening för att FOA inte är knutet till en viss totalförsvarsmyndighet. Inom försvarskommittén har också de socialdemokratiska ledamöterna uttalat sig för en sådan lösning. Vi anser att denna fråga bör göras till föremål för en snabb utredning så att ett beslut kan tas 1982. 2.1 Den fortsatta utvecklingen Det nu förestående budgetåret är det sista i försvarsbeslutsperioden /82. I vårt partis tidigare motioner (1976/77:1504, 1977/78:429, 1978/ 79:594, 1979/80:482) har vår syn på det militära försvarets utveckling redovisats. Förberedelsearbetet för nästa period pågår , bl. a. genom försvarskommitté. Socialdemokratin betonar, nu som tidigare, den allmänna värnplikten som grund för vårt försvar. Både principiella och försvarsorganisatoriska skäl talar härför. Den demokratiska insynen och kontrollen av det militära försvaret skulle kunna vidgas genom ett ökat lekmannainflytande. Vi återkommer till denna fråga i avsnitt 2.4. Ett väl utvecklat folkförsvar med en till detta avpassad teknik spelar också en viktig roll för att understryka det övergripande målet för vår säkerhetspolitik, nämligen att vi är ett alliansfritt land som inte hotar någon annan stat. För att en försvarsorganisation, grundad på allmän värnplikt, skall kunna fylla sin uppgift krävs en väl fungerande utbildnings- och övningsverksamhet som också i största möjliga utsträckning beaktar de kunskaper och erfarenheter de värnpliktiga har från utbildning och yrke. Det är också viktigt att pågående arbete för att utveckla och förbättra metoderna för utbildning och ledarskap förs vidare. Tillsammans med en god allmänutbildning och en demokratisering av förhållandena inom försvaret bör detta kunna leda till goda utbildningsresultat för både värnpliktiga och befäl. Av stor betydelse blir även möjligheterna att bland de värnpliktiga rekrytera yrkes-, reserv- och värnpliktigt befäl. Genom att förverkliga den nya befälsordningen enligt de riktlinjer vi tidigare uttalat oss för och genom att även för övrigt befäl sträva efter att ge större uppgifter och ansvar bör det vara möjligt att åstadkomma en förbättrad utbildningsorganisation. Den försvarsekonomi vi förordar i det följande medför att det militära försvaret kommer att förfoga över lägre anslag än vad regeringen föreslår. Detta skärper kravet på en god planering och hushållning i vad avser både personal och materiel. Den tidigare borgerliga trepartiregeringens hantering av flygplansfrågan visade på att väsentligt utrymme för besparingar finns. En fortsatt begränsning av antalet anställda - av samtliga kategorier - inom försvaret är ofrånkomlig. Vi vill i detta sammanhang erinra om vad vi anfört i en reservation till försvarsutskottets betänkande 1979/80:13 nämligen att det kan inte vara ett mål i sig att reducera antalet civilanställda. Det är i stället nödvändigt att lägga tonvikten vid kostnadsminskningsmål. Det är då nödvändigt att ta till vara olika rationaliseringsmöjligheter. Behövliga förändringar måste emellertid alltid genomföras med beaktande av de anställdas sociala krav. Medan vi själva i hög grad genom egna beslut kan påverka utbildnings- och fredsorganisationens utveckling, är vi när det gäller den tekniska utvecklingen i hög grad beroende av vad som händer i andra länder. Sedan den tekniska prognosen för det svenska försvaret utarbetades har det skett en omfattande diskussion i och rörande den tekniska militära utvecklingen. En översyn av vår prognos gjordes 1978. Genomgående har man pekat bl. a. på hur underrättelsetjänsten kommer att bli avsevärt effektivare genom olika slag av sensorer och databehandling, hur nya precisionsvapen kan utvecklas samt hur den enskilda vapenbäraren får ökad effekt. Vissa tekniskt avancerade vapensystem kan göras allt enklare att handha, sköta och underhålla. Beroendet av mycket komplicerade och kostnadskrävande vapensystem och vapenbärare bör man söka minska. Detta är fördelaktigt även med hänsyn till att dessa blir allt sårbarare genom bl. a. deras beroende av baser och andra fasta anläggningar. Denna utveckling måste vi noga beakta när det gäller dess påverkan på våra egna försvarsmetoder och vår försvarsorganisation. Ökad vikt måste läggas vid åtgärder som försvårar angrepp och minskar dess verkan. Våra naturliga försvarsbetingelser måste kompletteras med rörlighet, utspridning och basberoende. Men den tekniska utvecklingen ger oss också särskilda möjligheter som bör utnyttjas, t. ex. i fråga om pansarvärnsvapen och minor samt luftvärns- och kustrobotar. Mycket talar enligt vår mening för att utvecklingen gynnar en defensiv inriktning av försvarsansträngningarna och att en systematisk inriktning häremot därför kan ge effektiv försvarsmateriel till rimliga kostnader. Om det militära försvaret består av många förband, som kan utnyttja olika former av skydd och som förses med lämplig beväpning, bör man kunna skapa en i vid mening uthållig organisation och därigenom få en eventuell angripare att avstå från att rikta hot eller angrepp mot vårt land. En sådan organisation bör kunna fungera väl också mot överraskande angrepp. Vi konstaterar sammanfattningsvis att säkerhetspolitiska, tekniska och ekonomiska motiv talar för att starkare än tidigare omstrukturera det militära försvaret till ett folkförsvar, som tar till vara de personella tillgångarna inom landet och de möjligheter som den tekniska utvecklingen ger. 2.2 Utgifterna för 1981182 2.2.1 De socialdemokratiska förslagen under innevarande försvarsbeslutsperiod har utgått från det ställningstagande vi gjorde i motion 1976/77:1504.1 denna motion framfördes en rad från regeringen avvikande förslag; det har sedan följts upp i motioner från vår sida. För /81 räknade vi i motion 1979/80:482 att våra förslag skulle medföra en besparing på ca 500 milj. ; för /82 beräknade vi, med utgångspunkt i våra tidigare förslag om utgiftsram, att besparingen skulle bli ca 600 milj. kr. (motion 1980/81:78). Det statsfinansiella läge som den borgerliga ekonomiska politiken skapat understryker kravet på besparingar inom försvarsverksamheten. Det budgetförslag regeringen lagt för /82, där nedskärningarna på främst socialpolitikens och utbildningspolitikens område slagit igenom, klargör den borgerliga regeringens värderingar. Kostnaderna för räntor på den ständigt stigande statsskulden har nått ett belopp som är väsentligt större än försvarsanslagen. Den okontrollerade utvecklingen har lett till att hot om nya beskärningar framförs. Regeringens förslag om begränsning av prisregleringsmedlen med 300 milj. kr. är därför enligt vår mening klart otillräckligt. Enligt försvarsministern kommer utgifterna för det militära försvaret att 1981/82 uppgå till 17 . /81 beräknades budgetproposition utgifterna till 15 . Det skulle således röra sig om en ökning med . Men redan för innevarande budgetår (1980/81) beräknas utfallet enligt budgetprognos (nr 4, ) bli ca för hela försvarsdepartementet. Beaktas endast utgifterna för militärt försvar blir kostnaderna ca . Det är naturligtvis alldeles osannolikt att försvarsutgifterna, vilka ökar med nettoprisindex, skulle bli så låga nästa budgetår som regeringen beräknar i budgetförslaget (en ökning exkl. regeringens besparingar om ). Regeringen väljer metoden att låta priskompensationen - medelprisläget 1981/82 utgöra ; för innevarande budgetår beräknades budgetproposition medan utfallet, med utnyttjande av budgetprognos, kan väntas bli . Som vidare upplysning kan nämnas att nettoprisindex stigit 1980. Även med ett optimistiskt antagande om en låg inflationsutveckling framöver får en ökning av de militära försvarsutgifterna till 18-18,anses sannolik, dvs. 1/mer än vad regeringen uppgivit. Det är således frågan om en medveten underbudgetering som tydligen har två syften: dels att framställa det väntade budgetunderskottet som mindre än vad det kommer att bli, dels att framställa ökningstakten för det militära försvaret som inte alltför utmanande när andra verksamhetsområden får vidkännas neddragningar. Med denna redovisningsmetod anknyter försvarsministern till det sätt att presentera regeringsförslag som kännetecknar ministären . Att det militära försvarets uppgifter bedöms expandera kraftigt framgår också av flera uppgifter i huvudtiteln. För det första räknar regeringen med att lönereserverna kan vara mindre än vad myndigheterna utgått från. Detta betyder att den avsedda verksamheten kan bedrivas till lägre kostnad än som beräknats av dessa. För det andra har regeringen på tilläggsbudget begärt ytterligare bemyndiganden på materielområdet. den goda likviditeten framgår av att han begärt en ökning av bemyndigandena med ca . Även om regeringen stannat vid ca 760 milj. kr. jämte en omföring om ca 510 milj. kr. visar det på att inflationen tillför försvaret mycket betydande medel. För det tredje visar följande sammanställning att regeringen inte bara tillgodosett utan t. o. m. ökat på bemyndiganden och betalningsmedel i förhållande till försvarsgrenschefernas äskanden. Detta är unikt i sig att de för verksamheten ansvariga får större resurser än de begärt och naturligtvis än mer anmärkningsvärt i nuvarande statsfinansiella läge. Ökning av bemyndiganden och betalningsmedel i förhållande till myndigheternas äskanden (milj. Forskning m. m. Forskning m. m. Forskning m. m.2 Anm. 1 Tabellen upptar kostnader före prisreglering och justering p. g. a. överplanering m. m., eftersom dessa belopp bättre visar den reella utvecklingen. 2 Anslaget D 2. Flygvapenförband: Materielanskaffning är utbrutet ur huvudtiteln, varför det ej kan tas upp i tabellen. Bemyndigandena för materiel- och forskningsanslagen, som enligt myndigheterna skulle uppgå till ca 2 800 milj. kr., ökas således med ca 525 milj. kr. Anslagen ökar således 1981/82 med ca 125 milj. kr. mer än vad som begärts. Ytterligare utgifter på ca 400 milj. kr. För det fjärde visas av följande sammanställning att byggnadsverksamheten som enligt regeringen i proposition 1980/81:20 borde reduceras för att möjliggöra den föreslagna anslagsminskningen med 300 milj. kr. upprätthålls på hög nivå. Förändringar av byggnadsanslagen m. m. i förhållande till myndigheternas äskanden (milj. Arméförband: Anskaffning av anlägg -31,8 Marinförband: Anskaffning av anlägg Flygvapenförband: Anskaffning av an Operativ ledning m. m.: Anskaffning av Anm. 1 Tabellen upptar kostnader/öre utrednings-och projekteringskostnader samt reducering p. g. a. överplanering m. m. Det är således fråga om en liten begränsning av byggnadslagen, nämligen . Till skillnad mot vad regeringen uppgivit tidigare påverkas knappast bygganslagen vid en besparing på 300 milj. kr.