mot · G402435 · 1981-01-20 00:00:00 — av m. fl. Antalet bröstcancersjuka kvinnor i har ökat kraftigt och ökar snabbare än samtliga cancerfall. 4 000 nya fall upptäcks . 1600 dör i denna sjukdom. Bröstcancer är den vanligaste cancersjukdomen. Då orsakerna till bröstcancerns uppkomst inte är bevisade har man ingen metod att förebygga bröstcancer. Det återstår då att upptäcka och behandla sjukdomen. Det kan därför inte råda någon tvekan om att det är ytterst angeläget att när det gäller en så vanlig och för individ och samhälle allvarlig sjukdom som bröstcancer ta varje möjlighet att erbjuda så många kvinnor som möjligt åtgärder som kan minska risken för uppkomst och vidareutveckling av denna Med mammografitekniken finns nu en väl utprövad metod som fyller högt ställda krav på förmåga att med god säkerhet påvisa förekomst av även små cancertumörer i bröstkörtlar. undersökningen vid optimalt utnyttjande av utrustning och personalresurser är måttliga. Fördelarna med tidig upptäckt påpekar bl. a. : Patienter med små tumörer utan spridning till lymfkörtlarna i armhålan har efter behandling nästan samma överlevnad som en normalpopulation. Åtgärder för att förbättra tidigdiagnostiken är därför angeläget. En tidigare diagnostik skulle kunna reducera bröstcancersjukdomens verkningar och i vissa fall reducera terapins omfattning. Det torde vara overdersägligt att det är den tidiga upptäckten som har betydelse för möjligheterna att överleva. En tidigdiagnostik kan ske på flera sätt: o genom självundersökning o genom förbättrad diagnostik på kvinnor som söker läkare 0 genom uppsökande hälsokontroll med mammografimetoden. Beträffande självundersökning kan sägas att den - om den verkligen används av kvinnorna - kan vara en bra komplettering men knappast kan ersätta den f/rfigdiagnostik som mammografimetoden ger. Självundersökning förutsätter att någon påtaglig förändring har skett i bröstet, exempelvis att en kännbar knöl har bildats. Så upptäckta tumörer har dock redan nått en sådan storlek att mer än varannan orsakat dottertumörer. Enda sättet att förbättra överlevnaden vid bröstcancer är att upptäcka tumörerna innan de givit upphov till en förhårdnad. Vid mammografi kan betydligt mindre tumörer lokaliseras, liksom förändringar av precancerös karaktär. 1 1980/81. psykologiska spärrar finns naturligt nog mot självundersökning, dels rädslan för att bröstcancer verkligen skall finnas, dels också mot att kvinnan själv skall bära ansvaret och inte en sakkunnig läkare. Beträffande förbättrad diagnostik av kvinnor som söker läkare finns knappast några invändningar mer än att då utesluts de kvinnor som av olika skäl inte söker läkare. Den initiativrika behöver ju inte alltid vara den som har störst behov. Att hävda att endast de som vänder sig till sjukvården med anledning av misstanke om bröstcancer eller som av viss anledning anser sig löpa särskild risk för bröstcancer skall erbjudas mammografiundersökning är orimligt och cyniskt. Läkare kontaktas i regel först när någon påtaglig förändring har skett i bröstet, exempelvis när en kännbar knöl och dottertumörer redan kan ha bildats. Enligt en amerikansk undersökning av 31 000 kvinnor överlevde fler av de kvinnor som fått bröstcancer och som erbjudits en bröstundersökning utan speciell orsak jämfört med bröstcancerpatienter som inte fått chansen till tidig upptäckt i en hälsokontroll. Detta trots att inte alla kvinnor antog erbjudandet. En ny svensk avhandling, omfattande 20 000 kvinnor som fått mammografiundersökning, visar att i av fallen fanns små tumörer och betydligt färre dottertumörer. De i hälsoundersökningen deltagande har klart bättre prognos än kvinnor som själva funnit förändringar. Ett positivt delresultat är att i många fall ett mindre ingrepp behöver göras. En slutsats av undersökningen är att det lönar sig att hitta och behandla bröstcancer . Flera landsting väntar f. ö. inte längre på initiativ från en handlingsförlamad regering utan startar hälsoundersökningar med mammografi. Den säkraste och i dagens läge bästa metoden måste vara en uppsökande hälsokontroll med hjälp av mammografimetoden. Mot rutinundersökning med mammografi har tidigare anförts vissa risker med för hög röntgenstrålning. Stråldosen vid mammografi för hälsokontroll är 0,05 rad. 1974 var stråldosen 10 rad och ansåg att om man kom ner till 1 rad kunde metoden användas för kontroll av alla. Enligt en teoretisk beräkning ökar risken för cancer på grund av själva undersökningen med 1 på 1 000 om man genomgår mammografi 20 gånger under sitt liv. För hög röntgenstrålning kan således inte vara skäl mot mammografin som metod. Det bör åligga hälsomyndigheten att i första hand regelbundet undersöka tre riskgrupper av kvinnor. Det gäller kvinnor som redan haft cancer i ett bröst, kvinnor med nära anhörig med bröstcancer och kvinnor . Det är dock på sin plats att notera att bröstcancer alltmer går ner i åldrarna. Det har beräknats att för att t. ex. alla kvinnor i skall kunna erbjudas mammografi skulle det behövas ca 50 mammograficentra med utbildad personal. Frågan om tidigdiagnostik av bröstcancer via hälsokontroll är såväl en resursfråga som en utbildningsfråga men kan också vara en omprioriteringsfråga. Vi ser dock inga som helst skäl för att införande av mammografiundersökning skall gå ut över annan viktig kvinnosjukvård. Från en del håll har hävdats att exempelvis lungröntgenundersökningar mot tuberkulos nu skulle kunna minskas för att ge resurser till bröströntgen. Från läkarhåll har också anförts att av de 60 miljoner som satsas på cellprovtagning för tidigdiagnostik av livmoderhalscancer kunde en del i stället satsas på mammografin. Som skäl anförs då bl. a. att ca 300 kvinnor dör i livmodercancer medan motsvarande siffra är 1 600 bröstcancer, dvs. mer än 5 gånger högre dödlighet i bröstcancer. Trots detta satsas det mer på tidigdiagnostik av livmodercancer än bröstcancer. Vidare anförs att av de ca 6 000 gynekologiska operationer som utförs är nära hälften onödiga, då många av cellförändringarna som föranlett operationen visat sig vara godartade. Omprioriteringar inom sjukvården kan av och till vara befogade. Ett problem kan vara brist på utbildad personal för mammografiundersökningar. Det åligger därför regeringen att särskilt tillse att sådan utbildning kommer till stånd omgående. Viktigast är dock för såväl individ som samhälle att det är av stort värde - ja, samhällsekonomiskt lönsamt - med tidigdiagnostik och behandling av den allvarliga och mest dominerande formen av cancer. Samtliga de undersökningar som pågått pekar i samma riktning. Mammografitekniken är en väl utprövad metod, vars kostnader vid optimalt utnyttjande är måttliga. pågår hälsoundersökningar med mammografi i och tillsammans med . skulle enligt socialutskottet lämna redovisning för projektet 1980. Den 1979 tillsatta cancerkommittén skall redovisa faktorer som orsakar cancer och föreslå åtgärder för att förebygga den. Kommittén skall också utvärdera masshälsoundersökningar för att diagnosticera bl. a. bröstcancer och redovisa sina överväganden . Men kvinnorna har rätt att kräva beslut från regering och riksdag om mammografi och inte mer utredande. Det är inte försvarbart att vänta med allmän hälsokontroll med hjälp av mammografimetoden för de särskilda riskgrupper vi angett. Vi vet att över 4 000 kvinnor får utvecklad bröstcancer och att över 1 600 dör i bröstcancer. Vi vet att en tidig upptäckt ger väsentligt bättre möjligheter till överlevnad och botande. Vi vet att mammografimetoden är den bästa för tidig upptäckt. Vi vet att det är lönsammare med friska människor än sjuka. Det är ett slöseri med mänskliga resurser att inte få tidig upptäckt och behandling när metoderna är kända och finns. Det ankommer på regeringen att anvisa ett program för detta via utbildning, ekonomi och eventuella omprioriteringar. att hos regeringen begär omgående förslag om åtgärder för tidigdiagnostik av bröstcancer (mammografi) i alla län i 1* 1980/81. första hand för kvinnor i riskgrupperna, inkluderande förslag om utbildning av personal för mammografi. () i Kumla () () () () () () () () () () ()