ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G4021134 · 1981-01-27 00:00:00 — av m. fl. om frisläppande av de allmänna investeringsreserverna Egenföretagare har inte möjlighet att göra avdrag för avsättning av medel till investeringsfond för konjunkturutjämning eller allmän investeringsfond. Genom beslut av har emellertid egenföretagare fr. o. m. taxering i stället rätt till avdrag för avsättning till allmän investeringsreserv. Detta system har konstruerats med investeringsfondssystemet som förebild. Reglerna återfinns i lag om allmän investeringsreserv, SFS 1979:610, och förordningen om allmänt investeringskonto, SFS 1979:824. I företagsskatteberedningens slutbetänkande, Beskattning av företag, SOU 1977:86, s. 449 f., noterar beredningen att det föreslagna reserveringssystemet, dvs. en allmän investeringsreserv, är ägnat att minska skillnaden i beskattningshänseende mellan i första hand aktiebolag och enskilda företag. Enligt företagsskatteberedningens förslag skulle de allmänna investeringsreserverna fritt kunna användas för investeringsändamål av egenföretagaren . I regeringsförslaget, proposition 1979/80:210, kompletterades beredningens förslag bl. a. med villkor för ianspråktagande. Innebörden av villkoren var att regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, AMS kan besluta att allmän investeringsreserv får tas i anspråk. Kompletteringen skall ses mot den bakgrunden att departementschefen ansåg att investeringsreserverna i likhet med investeringsfonderna skulle kunna användas som medel i bl. a. konjunktur- och regionalpolitiken. Vissa jämkningar gjordes i regeringsförslaget vid riksdagsbehandlingen. Men även enligt riksdagsbeslutet skall den allmänna investeringsreserven utnyttjas som bl. a. konjunkturpolitiskt medel. När möjligheten till investeringsfondsliknande reservering öppnades för egenföretagarna i och med systemet med allmän investeringsreserv togs ett steg i rätt riktning mot en mer neutral beskattning mellan företagsformerna. har regeringen beslutat om frisläppande av investeringsfonder och vinstfonder. framläggs förslag i om särskilt investeringsavdrag. Dessa åtgärder utgör ett led i konjunkturpolitiken. Något motsvarande frisläppande av den allmänna investeringsreserven har emellertid inte skett. Regeringens ovan beskrivna ändring av företagsskatteberedningens för slag torde kunna tolkas så att investeringsreserver och investeringsfonder jämställs som konjunkturpolitiska medel. Vidare skulle den neutralitet mellan företagsformerna som eftersträvats i riksdagsbeslutet gå förlorad om frisläppande av investeringsreserver inte sker som frisläppande av investeringsfonder. Mot bakgrund av ovanstående hemställer vi att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna att frisläppande av de allmänna investeringsreserverna bör ske som investeringsfonderna släpps fria. . () ()
mot · G4021135 · 1981-01-26 00:00:00 — om beräkning av reformförslags ekonomiska konsekvenser Även om man undantar lagstiftning inom skatte- och socialförsäkringsområdet har en stor del av de nya lagar och de lagändringar som beslutas direkta och indirekta ekonomiska konsekvenser för samhället, de enskilda medborgarna och företagen. Särskilt mot bakgrund av den ringa ekonomiska tillväxt som vi får räkna med i vårt land är det viktigt att vi noggrant bedömer de ekonomiska konsekvenserna av reformer inom olika områden. Eftersom utrymmet för ökad privat eller offentlig konsumtion beräknas bli minimalt måste vi i de flesta fall räkna med att varje ökning av anspråken på resurser inom en sektor måste kompenseras med minskningar inom andra sektorer. Av denna anledning är det speciellt viktigt att olika reformförslag noga vägs mot varandra och mot de nuvarande reglerna inom resp. område. Därför bör man så långt det är möjligt i anslutning till varje reformförslag beräkna dess inverkan på de ekonomiska resurserna för både samhället och i övrigt. Mot denna bakgrund bör genom ett uttalande fastslå att såväl förslag från statliga utredningar som regeringens propositioner bör åtföljas av redovisningar av bedömningar av dess ekonomiska konsekvenser för exempelvis staten, landstingen, kommunerna, grupper av enskilda medborgare och näringslivet. Visserligen anges i riksdagsordningens 3 kap. 2 § att Proposition med förslag om nytt eller väsentligt höjt anslag bör innehålla uppskattning av framtida kostnader för det ändamål som förslaget avser. Men därmed synes endast avses förslagens betydelse för statens ekonomi, medan jag i denna motion vill framhålla vikten av att de ekonomiska konsekvenserna i vidare bemärkelse redovisas. Motsvarande krav kan inte ställas på riksdagsmotioner eftersom vi riksdagsledamöter inte förfogar över i så fall erforderliga utredningsresurser. Däremot bör utskottsbetänkanden och reservationer som fogas vid dessa om möjligt ge ett gott beslutsunderlag även från dessa synpunkter. Reformer, ofta i form av lagändringar, är självklart önskvärda och nödvändiga för att vi ständigt skall anpassa vårt samhälle efter ändrade förutsättningar, krav och prioriteringar. Förslaget skall inte ses som en strävan att undvika reformer utan endast som ett önskemål om allsidiga beslutsunderlag. Därigenom skulle vi slippa en ganska negativ debatt från reformsynpunkt om överraskande kostnadseffekter sedan reformer genomförts. Med hänvisning till det anförda hemställs att uttalar att alla förslag till nya lagar eller lagändringar i utredningsbetänkanden och i regeringspropositioner bör åtföljas av beräkningar över förslagens direkta och indirekta ekonomiska konsekvenser. GOTAB 66379 Slockholm 1981
mot · G4021138 · 1981-01-27 00:00:00 — om åtgärder mot kommunalskattehöjningar Det kommunala självstyret har gamla anor i vårt 1 and. Den vidsträckta rätten för kommunerna att själva fatta beslut i egna angelägenheter är unik för . Kommunernas beskattningsrätt är en viktig del av detta självstyre. Den förutsätter emellertid också att kommunerna tar ett samhällsekonomiskt ansvar. Den politik som kommunerna för får inte hota övergripande samhällsekonomiska och skattepolitiska målsättningar. Så är fallet ! Kommunernas betydelse för samhällsutvecklingen i sin helhet har ökat kraftigt . Den kommunala sektorns andel av BNP näst intill fördubblades. Primärkommuner och landsting svarar för två tredjedelar av den samlade offentliga konsumtionen. De snabba kommunalskattehöjningarna har motverkat statsmakternas skattepolitiska ambitioner. Den kommunala sektorn och dess utveckling har därmed fått den allra största betydelse för samhällsekonomin i stort. Den genomsnittliga kommunala utdebiteringen uppgår till 29,55, vilket är en ökning med . Landstingens medelutdebitering är 12,84 (+ ) och primärkommunernas 16,91 (+ ). Totalt beräknas, enligt budgetpropositionen, den kommunala konsumtionens volymutveckling uppgå till 1980 och till 1981. Enligt beräkningar som gjorts inom resp. beräknas volymökningen uppgå till 1980 och till 1981 för landstingen samt till 1980 och till 1981 för primärkommunerna. Dessa siffror innebär, enligt den publicerade långtidsutredningen (LU -80), förödande konsekvenser . Detta gör att en uppbromsning av kommunernas alltför snabba expansionstakt är en nödvändighet, om ekonomi skall kunna räddas. Det finns framför allt två skäl till detta. För det första kommer en fortsatt ökning av kommunalskatterna att leda fram till ett helt orimligt skattetryck - en total socialisering av medborgarnas inkomster. För det andra kan näringslivets konkurrenskraft - och därmed välfärdsutvecklingens förutsättning - aldrig säkerställas om den offentliga sektorn lägger beslag på hela resurstillväxten i ekonomin. Kommunalpolitikerna måste bära en stor del av ansvaret för kommunalskatternas utveckling. Ambitionerna har satts alltför högt, och man har varit alltför rundhänt i löften om nya reformer. När ebb har uppstått i kassakistan har det varit betydligt lättare att höja skatten än att förorda impopulära Det är lättare att säga ett populärt ja än ett nödvändigt nej! I syfte att endera begränsa kommunalskattehöjningarna eller expansionsvolymen ingick regeringen och kommunförbunden tre olika överenskommelser. Detta visar att frivilliga, till intet förpliktande överenskommelser, inte är en framkomlig väg, om den kommunala expansionen och utdebiteringen skall kunna bromsas. förs en diskussion om huruvida det är grundlagsenlig! möjligt att lagstiftningsvägen införa ett kommunalt skattestopp. 1 det läget bör alternativa vägar kunna sökas. En lagstiftning mot expansionsökningar eller krav på skattesänkning för att erhålla statliga bidrag borde vara framkomliga vägar. Med stöd av det ovan anförda hemställs att anhåller att regeringen lägger fram förslag på hur den kommunala expansionen och kommunalskatten skall kunna hejdas. PER STENMARCK (m)
mot · G4021139 · 1981-01-24 00:00:00 — att beslutar att uttala sig för i motionen angivna riktlinjer för kampen mot inflationen och hos regeringen begära förslag om åtgärder i anledning därav. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk)
mot · G4021141 · 1981-01-26 00:00:00 — av m. fl. om minskning av anslagen till kungl, hov- och slottsstaterna Många områden får vidkännas försämringar i regeringens budgetförslag. Detta gäller dock inte den första huvudtiteln, kungl, hov- och slottsstaerna. Där föreslår regeringen en ökning från 20 209 000 till 23 173 000, dvs. De motiv som anförs för anslagshöjningar motiverar heller inte denna kraftiga budgetförstärkning. Vi vill därför föreslå vissa korrigeringar under denna huvudtitel. Vi kan inte finna annat än att kungl, hovstaten måste kunna klara sig med oförändrad standard. I dessa tider då de flesta människor på grund av den snabba inflationen får allt sämre standard och får rekommendationer att leva på sparade pengar (som oftast inte finns) är det svårt att förstå att föredraganden utan vidare ökar på anslaget bl. a. med hänvisning till inträffade prisstegringar. Besparingsivern tycks inte sträcka sig till detta område. Dessutom får kungl, hovstaten minskade utgifter i och med att husgerådskammaren förts över till slottsstaten. anför att dess lokal vårdsansvar kommer att utökas med av kungl, husgerådskammaren disponerade lokaler i och detta har inneburit att anslaget för lokalkostnader har ökat med 895 000 under slottsstaten (föregående års ökning var 265 000). Någon avräkning av samma kostnad från hovstaten har inte gjorts. Mot denna bakgrund anser vi att hovstaten borde kunna minska med 500 000 till 7 675 000. Kungl, husgerådskammarens kostnader beräknas öka med , trots att föredraganden beaktat bortfallet av de tillfälliga anslagsförstärkningar som gjordes i smband med iordningställandet av , vilkas kostnader föregående budgetår belastade denna stat. Det är därför en mycket anmärkningsvärd höjning, som inte förklaras i föredragningen. En nedskärning av också denna stat borde därför vara möjlig. Med hänvisning till ovan anförda hemställs 1. att under bil. 4, A 1, och det Kungl. Husets hovhållning, beslutar att anvisa ett med i förhållande till regeringens förslag sänkt belopp, 2. att under bil. 4, B2, Kungl, husgerådskammaren, beslutar att anvisa ett med . i förhållande till regeringens förslag sänkt belopp. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · G4021142 · 1981-01-27 00:00:00 — av i om kontrolluppgifter rörande traktamentsersättning Det finns en omfattande befrielse från skyldigheten att lämna uppgift om utbetalt traktamente. Det gäller inte bara myndigheter utan även en hel del organisationer. För att få en rättvis hantering av beskattningen av utbetalda traktamenten, som ej motsvarar gjorda utlägg för omkostnader, bör en generell bestämmelse införas som innebär att alla arbetsgivare skall lämna uppgift om utbetalt traktamente. Givetvis skall även i fortsättningen schabloniserade regler kunna användas för att beräkna motsvarande kostnadsavdrag. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar om generell skyldighet för alla arbetsgivare att lämna uppgift om utbetalt traktamente.
mot · G4021143 · 1981-01-26 00:00:00 — om information rörande viss rätt till jämkning av preliminär skatt Barnfamiljernas ekonomiska situation övervägs f. n. av ett antal kommittéer på bidragsområdet. I den allmänna diskussionen av dessa frågor beaktas sällan de avdragsmöjligheter som finns i skattesystemet för en skattskyldig som har nedsatt skatteförmåga på grund av stor försörjningsbörda. I princip ger 50 § 2 mom. tredje punkten kommunalskattelagen den effekten att den skatt som enligt övriga regler skulle utgå minskas med det belopp som krävs för att hushållet inte skall komma på en nivå under existensminimum. Detta skatteavdrag beaktar alltså antalet barn i familjen. Ifrågavarande skatteavdrag tillämpas inte ex officio av taxeringsmyndigheterna. Den skattskyldige måste framställa yrkande om avdraget. Allt tyder emellertid på att avdragsmöjligheten är föga känd hos allmänheten. Avdraget yrkas nämligen av en mycket ringa del av det antal hushåll som enligt inkomststatistiken borde vara berättigade till det. har i sin deklarationsinformation mycket begränsade upplysningar härom. De är inte ägnade att uppmärksamma t. ex. en familj med många barn om att avdraget kan utgå vid jämförelsevis höga inkomster. I när såväl samhälle som individ måste tillvarata alla möjligheter att spara måste det vara rimligt att använda sig av existerande regelsystem och en uppbyggd administration som har till syfte att tillse att samhället avstår från att ta ut skatt från de mest behövande barnfamiljerna. Övriga familjebidragssystem skulle då kunna byggas upp utifrån regeln att de barnfamiljer där föräldrarna har normal förvärvsförmåga med få undantag lever på en nivå som inte understiger existensminimum. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller att ges i uppdrag att i kommande deklarationsanvisningar och i information angående jämkning av preliminär skatt tydligt ange de möjligheter som finns till avdrag för nedsatt skatteförmåga på grund av stor försörjningsbörda.
mot · G4021144 · 1981-01-27 00:00:00 — av och om investeringsavdrag för släpfordon Regeringen har lagt en proposition om nytt investeringsavdrag. har vid sin behandling av denna proposition gjort betydande förändringar i positiv riktning. Utskottet föreslår att täckdikning skall berättiga till investeringsavdrag och att gränserna för byggnadsarbeten skall ändras från föreslagna . En anna bestämmelse som ger tolkningssvårigheter är den som stadgar att investeringar i släpfordon till motorfordon inte ger rätt till investeringsavdrag. Det har blivit svårt att göra gränsdragningar för vilka fordon som är släpfordon i denna bemärkelse och vilka som är redskap och maskiner, t. ex. kombivagnar. Till detta kommer att de flesta släpfordon som säljs är tillverkade i och skulle därför få en gynnsam effekt på sysselsättningen, vilket är investeringsavdragets syfte. Mycket talar alltså för att bestämmelserna för att erhålla investeringsavdrag borde ändras så att släpfordon inte undantogs. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar förändra reglerna för investeringsavdrag så att släpfordon erhåller avdrag.
mot · G4021146 · 1981-01-26 00:00:00 — om skattereduktion för diabetikers merkostnader Diabetes är en kronisk ämnesomsättningssjukdom, där kroppens förmåga att bilda eller tillgodogöra sig insulin är nedsatt. I modern diabetesbehandling intar kostbehandlingen en framskjuten plats. Nämnda behandling är så grundläggande att enbart denna i vissa fall kan få en diabetes välbalanserad. Detta gäller främst s. k. åldersdiabetes. För ungdomsdiabetes, där debuten sker i barna- eller ungdomsåren alternativt i tidig vuxenålder, är kostbehandlingen plus dagliga injektioner av insulin nödvändiga. För en diabetiker är insulin och injektionsmaterial fritt läkemedel respektive fritt hjälpmedel. Det finns skäl att anta att om medikamentell terapi kunde ge samma effekt som den mycket noggranna kostbehandling diabetikern tvingas till, skulle även dylikt läkemedel tillhandahållas utan kostnad. Diabetikernas kosthåll leder till merkostnader. Detta har bl. a. bevisats i en utredning som gjort. Det har också framgått av en utredning som låtit göra under ledning av professor i . Enligt sistnämnda utredning är diabetikernas merkostnader (penningvärde) . för en lågkaloriförbrukare och . för en högkaloriförbrukare. Dessa kostnader kommer alltså på grund av ökade matkostnader att bli ännu högre 1981. I skattelagstiftningen finns möjlighet att yrka avdrag för väsentligen nedsatt skatteförmåga på grund av sjukdom m. m.. De beloppsgränser som gäller för att komma i åtnjutande av detta extra avdrag i deklarationen är emellertid på en sådan nivå att knappast någon med heltidsarbete kan få göra detta avdrag. Man kan, mot bakgrund av de regler som gäller för diabetesbehandlingen i övrigt, ifrågasätta om diabetikernas merkostnad för kosten över huvud taget skall jämföras med skatteförmågan och berättiga till avdrag från den taxerade inkomsten. Det måste anses som ett befogat rättvisekrav från diabetikernas sida att samma regler skall gälla för hela behandlingen av sjukdomen. I stället för att knyta avdraget till skatteförmågan och den taxerade inkomsten bör ett avdrag från slutskatten, s. k. skattereduktion, införas. Avdraget bör vara lika för alla med konstaterad diabetes. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att frågan om skattereduktion för diabetikers merkostnader bör bli föremål för utredning.
mot · G4021147 · 1981-01-23 00:00:00 — om avskrivningsreglerna för vattenbrunnar Enligt nuvarande bestämmelser får ägare till jordbruksfastighet göra avdrag för markanläggning med tre fjärdedelar av anskaffningskostnaden fördelat på en . Till markanläggning hänförs bl. a. vattenbrunnar. Enligt min uppfattning finns det skäl för att hänföra vattenbrunnar till markinventarier. Detta skulle innebära att avskrivning får ske på hela anskaffningskostnaden och därmed stimulera till ett ökat intresse för många att lösa vattenfrågan på ett bättre sätt. En ny vattenbrunn kan behöva anläggas på grund av dålig vattentillgång. En vattentäkt kan även bli obrukbar på grund av förorening genom utsläpp från näraliggande industrier eller dylikt. Avskrivning av markanläggningar regleras i kommunalskattelagens 22 § anv. Avskrivningsreglerna för dem som utnyttjar vattenbrunn i rörelse bör därför förbättras. Detta kan ske genom ändring av den i proposition 1980/81:68 föreslagna lydelsen av KL § 22 anv. 4, där vattenbrunnar bör hänföras till markinventarier i stället för till markanläggningar. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar om ändring i kommunalskattelagen 22 § anv. 4 i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · G4021148 · 1981-01-27 00:00:00 — av m. fl. om skattelättnader för personer som berörs av broraset vid Almö På grund av att fast landförbindelse mellan och fastlandet försvann genom broraset vid Almö har många personer bosatta på och och med arbete på fastlandet åsamkats betydande olägenheter och extra kostnader. Detta gäller även för boende på fastlandet med arbeten på eller . De ökade kostnaderna kan bestå i andra och längre resvägar, extra bilkostnader, kostnader för hyra av extra rum o. d. De extra kostnader som uppstått för kommunerna och näringslivet kompenseras genom beslut att anvisa 29 milj. kr. För den enskilde är det inte klarlagt om rätt till avdrag för uppkomna extra kostnader föreligger. Vi anser att den uppkomna situationen bör ge rätt till avdrag för inkomstens förvärvande för de extra kostnader som uppkommit. Detta skall i så fall yrkas vid deklarationen . Någon klarläggande tolkning av 33 § KL har inte erhållits från skattemyndigheternas sida. Det måste vara onödigt arbete, tidsutdräkt och kostnader att gå besvärsvägen för att få klarhet i om avdragsrätt föreligger. Anvisningar bör i stället föreligga i sådan tid att taxeringsnämnderna har ledning av dessa vid sina ställningstaganden till deklaranternas yrkanden. bör därför uttala att sådana extra kostnader som uppstått för löntagare på grund av Almöbroraset skall kunna inräknas i kostnader som medför rätt till avdrag för inkomstens förvärvande. bör behandla vårt yrkande i sådan tid att det kan tillämpas vid taxeringen inkomster. Med stöd av det anförda hemställs att uttalar och hos regeringen begär förslag om att extra kostnader som uppstått för löntagare på grund av Almöbroraset skall kunna inräknas i kostnader som medför rätt till avdrag för inkosmtens förvärvande. . () ()
mot · G4021149 · 1981-01-26 00:00:00 — om skattebefrielse för anställds ersättning för förbättringsförslag För anställda inom statlig, och enskild verksamhet finns möjlighet att utöva viss förslagsverksamhet gällande ändringar, förhållanden, metoder, anskaffning av viss utrustning samt materialval etc. som kan underlätta, förbättra eller förbilliga verksamheten. I många fall leder sådan förslagsverksamhet till goda besparingar eller andra fördelar för arbetsgivaren. Sådan förslagsverksamhet är därför värd att uppmuntras. görs propaganda för att aktivera de anställda till att avge förslag som de genom sin tjänsteutövning eller allmän kunskap, uppmärksamhet etc. har god möjlighet att utarbeta. Av olika skäl har det inte alltid varit så stor benägenhet från de anställdas sida att bidra med förslag till arbetsgivaren eller till de lokala förslagskommittéerna. Det har tydligt framkommit att en av orsakerna härtill är att den förhållandevis blygsamma ekonomiska ersättningen för förslagen reduceras så kraftigt genom beskattningens marginaleffekt. Man kan ju fundera över det berättigade i att exempelvis ett samhällsnyttigt förenklingsförslag - som bl. a. är kostnadsbesparande för stat och kommuner - dessutom skall tillföra stat och kommuner av förslagsställarens tillerkända ersättningsbelopp, medan förslagsställaren själv endast får därav. Om sådana ersättningsbelopp skulle vara skattefria antas att förslagsfrekvensen skulle öka avsevärt. Och staten får ju ändå inga skatteinkomster för förslagsidéer som aldrig tillkommer eller framförs på grund av den ogynnsamma skatteeffekten. Det kan sålunda anses vara fullt berättigat att skattebefria förslagsarvoden som är av engångskaraktär och som behandlats och godkänts av lokala förslagskommittéer och företagsnämnder och där ersättningsbeloppet överenskommits i samråd och efter vedertagna regler och värdeberäkningar. Undantag kan göras för patenterbara och mer kommersiellt inriktade aktiviteter där fortlöpande intäkter för förslagsframställaren kan påräknas. Mot bakgrund av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om skattebefrielse från vissa ersättningar genom anställdas förslagsverksamhet. () ()