mot · G4021251 · 1981-01-26 00:00:00 — Det vittnar om att man i kommunerna, trots ett otillräckligt regeringsstöd för SI A-reformens genomförande, är beredd att konkret tillämpa och vidareutveckla de grundläggande principer som den socialdemokratiska regeringen utvecklade i SlA-propositionen. I detta läge väljer regeringen i strid med alla tidigare uttalanden av företrädare för de nuvarande regeringspartierna att kraftigt minska de statliga resurserna till skolan. Klassmedeltalet på mellanstadiet höjs och kommunerna skall inte få full täckning för lärarlönekostnaderna. I den socialdemokratiska motionen (1980/81:72) med anledning av regeringens s. k. sparproposition kritiserades starkt nedrustningen av skolan. Den borgerliga riksdagsmajoriteten drev dock igenom flertalet av förslagen. avvisade emellertid förslaget om sänkt statsbidrag för grund- och gymnasieskolan. Likväl återkommer regeringen med detta besparingsförslag. I en särskild motion behandlar socialdemokraterna i utbildningsutskottet statsbidragen till gymnasieskolan och . Socialdemokraterna slår vakt om kvaliteten i skolarbetet och är därför inte beredda att medverka till en försämring av den samhälleliga verksamhet som är av störst betydelse för barns och ungdomars utveckling. I en annan motion föreslår vi socialdemokrater ökade resurser i områden med storstadsproblem för att i större utsträckning öka personalinsatserna efter behov. Vår satsning sker i ett kärvt statsfinansiellt läge, men vi bedömer åtgärder för att förbättra arbetsmiljön så viktiga att vi i vårt budgetalternativ prioriterat dessa behov. I budgetpropositionen ges intryck av en betydande satsning på handikappområdet. Den uppgår i själva verket endast till drygt 1 milj. kr. De nya ändamål för vilket medel anvisas bekostas till allt övervägande del med nedskärningar på andra områden. Så t. ex. avvecklas under anslaget Bidrag till driften av grundskolor m. m. statsbidraget till personell assistans om 6,4 milj. kr. På motsvarande sätt avvecklas posten Tekniska eller organisatoriska stödåtgärder åt handikappade elever i gymnasieskolan under anslaget Bidrag till driften av gymnasieskolor med undantag för medlen till utbildningen av hörselskadade i resp. rörelsehindrade vid gymnasium. Den sammanlagda nedskärningen på anslagen uppgår till 7,6 milj. kr. Av detta förs dock 2,4 milj. kr. till anslaget Specialskolan att användas för personell assistans. Besparingen på grundoch gymnasieskolanslagen blir då 5,2 milj. kr. I stället förutsätter föredraganden att kommunerna genom anslaget Särskilda åtgärder på skolområdet skall kunna få bidrag lägst motsvarande det som f. n. utgår under nämnda anslag. Vi vill dock framhålla att det nya anslaget Särskilda åtgärder på skolområdet tillskapats främst genom en nedskärning av det allmänna driftbidraget. Det är sålunda inte fråga om några nya resurser. Huvuddelen utgörs av den nuvarande länsskolnämndsresursen och indragna medel på lärarlöne3 1980181. Det kommer sålunda att råda stark konkurrens om de resurser som återfinns under anslaget. Även om anslaget till personell assistans och motsvarande varit begränsat har dock handikappade barn och ungdomar till en del varit garanterade hjälp med stöd av medel från denna resurs. 1 fortsättningen skall handikappade konkurrera med en lång rad andra ändamål mellan vilka länsskolnämnderna har att prioritera. Om handikappade elevers behov av assistans m. m. enbart skall tillgodoses genom anslaget Särskilda åtgärder på skolområdet är det angeläget att nya medel tillförs anslaget. Så är inte fallet, varför vi anser det nödvändigt att det inom grund- och gymnasieskoleanslagen finns särskilda medel reserverade för handikappåtgärder av det slag som varit fallet. Det hindrar inte att en kommun skall kunna erhålla resurser från anslaget Särskilda åtgärder på skolområdet i de fall då handikappanslaget avseende grund- och gymnasieskolan inte räcker till. Genom vårt förslag garanteras handikappade en miniminivå i fråga om assistans, vilket vi särskilt i ett kärvt budgetläge anser nödvändigt. Mot denna bakgrund föreslår vi att nuvarande specialdestinerade bidrag till personell assistans i även fortsättningsvis får finnas kvar under anslaget Bidrag till driften av grundskolor m. m. För detta ändamål beräknar vi 4 milj. kr. Motsvarande delpost under anslaget Bidrag till driften av gymnasieskolor bör föras upp med 2 milj. kr. Detta innebär att övriga åtgärder på handikappområdet inte behöver bekostas genom avveckling av anslaget till personell assistans (motsv.). Nya resurser om 6 milj. kr. tillförs enligt våra förslag detta ändamål. har antalet sökande till gymnasieskolan ökat mer än antalet elever som gått ut årskurs 9 i . Det ökade intresset för utbildning utöver har sannolikt flera orsaker. Det kärva sysselsättningsläget och strukturförändringar på arbetsmarknaden som möter många ungdomar torde vara den viktigaste orsaken. Allt fler ungdomar har härigenom blivit medvetna om behovet att skaffa sig någon form av utbildning ovanpå för att kunna hävda sig på arbetsmarknaden. Utbyggnaden av studie- och yrkesorientering har också medverkat till att allt fler ungdomar insett vikten av att skaffa sig en gymnasieskolutbildning. Mot bakgrund av utvecklingen på arbetsmarknaden och årskullarnas storlek samt det stigande intresset för gymnasieskolutbildning anser vi det nödvändigt att olika åtgärder vidtas för att tillförsäkra alla ungdomar den rätt till gymnasieskolutbildning som uppställdes i propositionen om reformering av de gymnasiala skolorna (prop. 1964:171) och som senast kommit till uttryck genom beslut (UbU 1978/ 79:40) om att gymnasieskolan skall dimensioneras för lägst av en årskull 16-åringar. Både i regeringsställning och i opposition har socialdemokraterna fört fram förslag i syfte att öka ungdomarnas möjligheter att få utbildning på Så t. ex. var gymnasieskolreformen (prop. 1968:140) en betydelsefull etapp på vägen mot vad som reform betecknades som ett huvudmål för utbildningspolitiken, nämligen genomförandet av en minst tvåårig gymnasieskola. Mot bakgrund av starkt försämrade statsbidrag till skolan överväger man i flera borgerligt styrda kommuner att införa avgifter i gymnasieskolan. I stället för att införa en generell avgift, vilket är förbjudet enligt skollagen, överväger man att belägga skolmåltider och/eller läromedel med avgifter. Genom att socialdemokraterna i dessa kommuner motsatt sig införandet av sådana avgifter har den borgerliga majoriteten t. v. skrinlagt sådana planer. Det finns dock starka skäl att anta att när den borgerliga besparingspolitiken får fullt genomslag ute i kommunerna kommer man i borgerligt styrda kommuner ånyo att aktualisera frågan om införandet av avgifter för olika ändamål i gymnasieskolan. Det är nödvändigt och önskvärt att alla ungdomar skaffar sig en utbildning efter . Gymnasieskolan dimensioneras också så att alla ungdomar skall kunna tas emot. Denna strävan skulle motverkas av ett införande av avgifter, vilket främst skulle rikta sig mot de ekonomiskt sämst rustade och svagast studiemotiverade. Genom studie- och yrkesorienteringen, alternativa kursuppläggningar, försöksverksamhet, företagsförlagd utbildning m.m. görs betydande ansträngningar i syfte att få alla ungdomar att genomgå utbildning efter . Dessa ansträngningar skulle allvarligt motverkas av ett införande av avgifter i en eller annan form i gymnasieskolan. Mot denna bakgrund anser vi att skollagens bestämmelser om förbud mot avgifter för den direkta undervisningen i gymnasieskolan bör tolkas så att inte heller andra avgifter, t. ex. för läromedel, skall kunna tas ut. bör som sin mening besluta ge regeringen detta till känna. Det ankommer på intagningsnämnderna att bestämma den s. k. fria kvotens storlek. Intagningsnämndernas benägenhet att ta till vara de möjligheter som finns att ta in elever till gymnasieskolan genom den fria kvoten varierar starkt. SÖ har i föreskrifter och anvisningar för intagningen framhållit att det är angeläget att intagningsnämnderna tar tillvara de möjligheter och den frihet som den fria kvoten innebär nämligen att låta intagningen av en del sökande präglas av en helhetsbedömning med de speciella hänsynstaganden som är motiverat i ett enskilt fall. Mot bakgrund av det ökade ansvar som skolan har fått för ungdomarna i gymnasieskoleåldern är det ytterst angeläget att samtliga intagningsnämnder använder de möjligheter som bestämmelserna om intagning genom den fria kvoten medger. Härigenom blir det lättare att ge så många ungdomar som möjligt gymnasieskoleutbildning i enlighet med deras intressen och behov. För att åstadkomma en smidigare övergång från grundskola till gymnasieskola bör de möjligheter som finns till intagningen inom fri kvot ökas. bör som sin mening ge regeringen detta till känna. Socialdemokraterna har konsekvent arbetat för att närma arbetslivet och skolan. Förslaget att införa s.k. SSA-råd var en viktig del i detta arbete. Vårt förslag i anslutning till regeringens proposition om läroplan för (1978/79:2606) om att öka tiden för arbetslivsorientering bifölls av (UbU 1978/79:45). Tillkallandet av gymnasieutredningen var också ett uttryck för att ge utbildningen på gymnasial nivå en bättre arbetslivsförankring. Till en av skolans viktigaste uppgifter hör att förbereda ungdomarna för arbetslivet. Det sker dels direkt i undervisningen, dels genom studie- och yrkesorienteringen, dels genom praktisk arbetslivsorientering i eller olika former av praktisk verksamhet i gymnasieskolan. I syfte att nå en bättre överenstämmelse mellan olika utbildningsvägars dimensionering i gymnasieskolan och arbetsmarknadens behov anges i budgetpropositionen att den - ofta betydande - överföring av utbildningsplatser från yrkesinriktade utbildningsvägar till bl. a. social linje och konsumtionsteknisk linje som skett genom beslut av SÖ inte längre skall medges. har socialdemokraterna hävdat att gymnasieskolan skall dimensioneras så att alla ungdomar tas in. Därför har vi krävt att det redan i planeringsskedet skall ges förutsättningar att anordna de utbildningar som leder till en fast förankring på arbetsmarknaden. De borgerliga regeringarna har i stället valt att genom särskilda beslut utöka platsantalet i gymnasieskolan vid sidan om den reguljära planeringsprocessen. Kommunerna får därmed svårigheter att anordna utbildning som kräver speciallokaler och specialutbildade lärare. I stället utökar man t. ex. social linje för vilket inte krävs några större särskilda arrangemang och således kan ske med kort varsel. Den snedeffekt som regeringen nu vill korrigera har sålunda till stor del orsakats genom de borgerliga regeringarnas egna åtgärder. Vi instämmer i regeringens ambition att hålla tillbaka dimensioneringen av i första hand vissa teoretiska linjer till förmån för en satsning på de yrkesinriktade men vill varna för att det i vissa kommuner kan visa sig svårt att anordna den yrkesinriktade utbildning som eftersträvas med hänsyn till arbetsmarknadens behov. I vissa fall är det förenat med stora problem att anordna sådana utbildningar beroende på lokal och/eller lärarbrist som en lämplig industri saknas som skulle kunna utnyttjas för företagsförlagd utbildning. beslut att gymnasieskolan skall dimensioneras för hela årskullen 16-åringar har inte uppnåtts innevarande år. Det kan bli ännu svårare med regeringens nu presenterade förslag. Principen om en hårdare styrning av utbildningsresurser mot ut bildningar som tillgodoser angelägna arbetsmarknadsbehov ställer vi oss dock bakom. Vi beklagar att denna princip inte fick vara vägledande under gymnasieskolans expansion . Regeringens förslag åtföljs inte av några åtgärder för att stimulera en sådan utbyggnad. Tvärtom har den vidtagit flera åtgärder som direkt motverkar en sådan inriktning av gymnasieskolans studievägar, t. ex avveckling av statsbidraget till skolbyggnader. Kommunerna får därmed av ekonomiska skäl allt svårarare att anordna en kvalitativ yrkesutbildning i enlighet med de mål som uppställdes vid yrkesutbildningsreformen. Regeringens ambition är i stället att satsa pkföretagsförlagd utbildning i olika former. Även vi anser att sådan anordning med fördel kan användas för att tillgodose vissa utbildningsbehov under förutsättning att kvalitetskraven upprätthålls. vill vi peka på en betydande risk som är förenad med en alltför omfattande satsning på företagsförlagd utbildning och som inte tillräckligt uppmärksammats i överväganden om på vilket sätt yrkesutbildningsbehoven för ungdomar bäst skall tillgodoses. Om ungdomar placeras på företag, vilka i den omfattande strukturomvandling som förestår av svensk industri helt kommer att tvingas ändra sin produktion alternativt läggas ner, är det möjligt att ungdomarna får en utbildning som inte är inriktad på en framtida arbetsmarknad. 1 stället kan utbildningen snabbt visa sig vara föråldrad med en tidig utslagning på arbetsmarknaden som följd. Det kan i sin tur innebära stora personliga problem och behov av omfattande omskolningsåtgärder. I detta perspektiv kan en kortsiktig syn på planeringen av gymnasieskolans yrkesutbildning leda till ökade krav på framtida samhälleliga insatser. Samhällsekonomiskt skulle detta vara en förlust. Utbildningsväsendet på skilda nivåer skall enligt vårt synsätt i stället i så hög grad som möjligt planeras så att denna typ av problem inte uppstår. En annan effekt av förslaget om fördelningen av studievägarna i gymnasieskolan, som inte berörs i propositionen, gäller flickorna. Deras arbetsmarknadssituation har kraftigt försämrats . Ökningen av arbetslösheten för flickor är sju gånger större än för pojkar i motsvarande ålder. En av förklaringarna är avvecklingen av beredskapsarbetena samt nedskärningar i den offentliga sektorn. Genom att begränsa antalet utbildningsplatser bl. a. på social linje och konsumtionslinje kan flickornas möjligheter till utbildning efter gymnasieskolan försämras om de inte förmås påbölja utbildningar som de traditionellt inte väljer, t. ex. verkstadsteknisk linje. Med den framtidsbedömning som kan göras är det bl. a. inom denna yrkessektor som det i första hand kommer att finnas arbetstillfällen. Det gäller då att få flickor att också söka sig till sådana utbildningsvägar. Flickornas arbetsmarknadssituation påverkas också av att den gemensamma sektorn (undervisning, barnomsorg, vård etc.) och den privata tjänstesektorn f. n. har en svag utveckling bl. a. beroende på den borgerliga åtstramningspolitiken. Detta ställer ökade krav på studie- och yrkesorienteringen men också på andra åtgärder som gör det möjligt för flickor att skaffa sig bättre förutsättningar att genomgå olika former av teknisk utbildning. Många flickor hindras av tradition att pröva sig fram på detta område, vilket för många pojkar däremot upplevs som naturligt. Vi beklagar att denna aspekt på flickornas utbildningsval inte blivit föremål för några överväganden av regeringen. Olika former bör prövas för att intressera flickor för fortsatta studier inom det tekniska området. Som exempel vill vi nämna utnyttjandet av olika perioder av den praktiska arbetslivsorienteringen och tiden för temastudier på högstadium. Det är också angeläget att innehållet och arbetsformerna i det nya ämnet teknik får en sådan utformning att flickor verkligen får möjlighet att handskas med verktyg och enkla maskiner för att därigenom pröva sig fram inom det tekniskt-praktiska området. Härutöver bör det vara möjligt att erbjuda intresserade flickor en kortare kurs inom området på samma sätt som invandrarungdomar erbjuds kurser för att öka deras benägenhet att gå vidare till gymnasieskolan. Sådana kurser skulle kunna erbjudas under ferietid. Alternativt bör tid kunna tas i årskurs 9 eller med utnyttjande av tiden för temastudier på högstadium. I syfte att förbereda flickor för studier på utbildningsvägar i gymnasieskolan som är inriktade mot yrken som flickor traditionellt inte väljer bör kurser främst inom det tekniskt naturvetenskapliga området anordnas. 4 milj. kr. bör ställas till förfogande för detta ändamål. Vi har då utgått från att kommuner skall få bidrag motsvarande det som ges vid anordnande av s. k. yrkesintroduktion. Det innebär en ersättning om . per elev och vecka. Härtill kommer behovet av viss ersättning till deltagarna om kursen genomförs utanför terminstid. Ersättningen bör anknyta till de bestämmelser som tidigare gällde ersättning vid korta s.k. yrkesinriktade kurser. Vårt förslag om medel för denna försöksverksamhet innebär att 1 000 2000 flickor skulle kunna erbjudas en dylik kurs. Självfallet bör man inom studie- och yrkesorienteringen verkligen upplysa ungdomarna om vilka studie- och arbetsmarknadsmöjligheter som föreligger . I detta ingår också att informera flickorna om att deras möjligheter till utbildning och arbete kan vara små om de fortsättningvis väljer inom traditionella områden. Vi vill framhålla att våra förslag om förstärkningar av studie- och yrkesorienteringen i det följande samt i vår motion om särskilda insatser i storstadsområdena också innebär att mer tid kan ägnas flickornas studie- och yrkesval. Vi beklagar att förändringarna i gymnasieskolan och det försämrade sysselsättningsläget för ungdomar inte avsatt några spår i regeringens förslag om studie- och yrkesorienteringen. Så mycket framgår dock att några resursförstärkningar inte är aktuella i den särproposition som aviseras . Socialdemokraterna anser dock att resurserna för studie- och yrkesorienteringen behöver förstärkas. I en motion om särskilda insatser i storstadsområdena föreslår vi ändring av delningstalen för erhållande av grundbelopp för studie- och yrkesorientering. Nuvarande bestämmelser är så utformade att de missgynnar kommuner med ett högt antal elever. Det är enligt vår mening angeläget att ungdomarna i de stora kommunerna med jämförelsevis större problem erhåller samma möjligheter till studie- och yrkesorientering som gäller i de mindre. Studie- och yrkesorienteringen för invandrarelever är också mer tidskrävande än för andra elever. Detta påtalades redan i den promemoria (U 1970:16) som föregick beslut om försöksverksamheten med ny organisation för studie- och yrkesorienteringen och i propositionen (1971: 34) med anledning härav. SÖ har vid ett flertal tillfällen aktualiserat behovet av extra stöd till kommuner med många invandrarelever. I sin anslagsframställning för /82 föreslår SÖ att särskilt statsbidrag bör utgå till kommuner med invandrarelever i grund- och gymnasieskola grundat på den definition av begreppet invandrarelev som gäller för rätten till hemspråksundervisning. Dessa elever bör få medräknas med koefficienten 1,5. Kostnaderna härför beräknar SÖ till 4,4 milj. kr. (37 grundbelopp). Vi anser att detta förslag bör genomföras. I en gemensam skrivelse från SÖ och 1979-0216 konstaterade verken att det inte varit möjligt att tillfredsställande realisera vare sig ungdomsgarantin eller uppföljningen av ungdomar som lämnar . För att detta skall bli möjligt har vi socialdemokrater föreslagit en utökning av resurserna för studie- och yrkesorienteringen. Vi vill dock framhålla att detta inte är tillräckligt. En förstärkt studie- och yrkesorientering måste åtföljas av åtgärder inom arbetsmarknadspolitiken så att ungdomars rätt till arbete blir en realitet. är det nödvändigt att skolan förfogar över instrument för att ge uppföljningen ett innehåll. Olika vägar måste sökas för att tillgodose ungdomarnas rätt till arbete, utbildning eller praktik. I SÖ:s framställning behandlas frågan om hur det s. k. uppföljningsansvaret skall realiseras. SÖ pekar i sin anslagsframställning på att gjorda undersökningar har visat att växling mellan arbetslöshet och sysselsättning ofta sker för ungdomar . De allra flesta ungdomar får uppleva någon tid av arbetslöshet, men arbetslösheten är ett varaktigt tillstånd endast för en begränsad grupp ungdomar. Åtgärderna inom ramen för skolans uppföljningsansvar kan således för en stor del av ungdomarna bli mer kortvariga eller tillfälliga. Enligt SÖ talar emellertid erfarenheterna för att det för en del av gruppen kommer att bli nödvändigt med mer permanenta åtgärder om inte särskilda stödinsatser görs. Det gäller främst de ungdomar som fortfarande är aktuella för åtgärder inom uppföljningsansvaret, dvs. de ungdomar som av olika orsaker (sociala, psykiska, fysiska handikapp) kan förväntas få stora och bestående problem att få sysselsättning och för vilka det förmodligen kommer att krävas mycket omfattande och långvariga stödinsatser. I gruppen kommer sannolikt att återfinnas en del av de ungdomar som av olika skäl slutar . SÖ har grovt uppskattat gruppen till ca 10000 ungdomar i åldern . SÖ föreslog mot denna bakgrund i anslagsframställning för /82 en försöksverksamhet med syfte att ta fram olika program eller modeller för att hjälpa dessa ungdomar. Sådana program måste arbetas fram på lokal nivå. Vi vill i detta sammanhang erinra om den verksamhet i likartat syfte som bedrivits i och , vilket behandlades i den socialdemokratiska motionen (1977/78:1926) med anledning av propositionen om åtgärder mot ungdomsarbetslöshet. Vi beklagar att regeringen inte varit beredd att anvisa medel för den av SÖ föreslagna försöksverksamheten. I syfte att påbörja ett lokalt utvecklingsarbete med utbildningsprogram för de ungdomar som skolan har störst svårigheter med att följa upp föreslår vi att 10 milj. kr. ställs till SÖ:s förfogande. I enlighet med SÖ:s förslag bör fördelningen av medel ske efter ansökan och beredas av en arbetsgrupp med företrädare från SÖ, AMS och . Den höga arbetslösheten bland ungdomar har varit ett av de stora problemen på arbetsmarknaden . Enligt samstämmiga bedömningar kan arbetslösheten bland ungdomar förbli besvärande också om inte särskilda ansträngningar görs. Stora ungdomsgrupper lämnar skolan utan yrkesutbildning. En del har inte ens fullbordad grundskoleutbildning bakom sig. Många avbryter gymnasieutbildningen. Dessa ungdomar möter problem i övergången från skola till arbetsmarknad, och de står för en stor del av arbetslösheten bland ungdomarna. Bristen på utbildning är ett av deras svåraste arbetshinder. saknar många av dem intresse för utbildning, bl. a. därför att deras upplevelse av skolan är negativ. Skall dessa ungdomars ställning på arbetsmarknaden kunna stärkas krävs fortgående utveckling av utbildningsväsendet. Det är bl. a. med dessa utgångspunkter socialdemokratin nu i särskild ordning angivit handlingslinjer för den fortsatta skolutvecklingen. Bristande yrkesbakgrund är, vid sidan av bristen på egentlig yrkesutbildning, det mest besvärande förvärvshindret för unga nytillträdande på arbetsmarknaden. Skall detta förvärvshinder kunna brytas fordras ett väl fungerande system för praktiktjänstgöring. Detta bör bygga på följande grund: O har utförligt behandlat frågan om praktikanställning. Utredningen har lämnat ett flertal konkreta förslag till åtgärder för att förbättra tillgången på praktikplatser. Man har också angivit särskilda riktlinjer för definition av begreppet praktikarbete. Det är nödvändigt att samhället intensifierar sitt arbete med att skaffa fram praktikplatser. Det krävs då en kiar definition och avgränsning av begreppet praktikplats. förslag till definition fyller enligt vår mening väl detta krav. Lagen om anställningsskydd bör därför kompletteras så att en definition av praktikanställning enligt sysselsättningsutredningens förslag får stöd i lagstiftningen. O har också föreslagit att länsarbetsnämnderna får befogenheter att inom ramen för främjandelagen anskaffa praktikplats åt alla som genomgår en utbildning där praktik är obligatorisk. Det är vår uppfattning att samhället fullt ut måste ta ansvaret för att ungdomar garanteras praktik, när denna ingår som en föreskriven del av utbildningen. Då måste samhället också ha möjlighet att fullgöra detta ansvar. Främjandelagen bör därför kompletteras så att länsarbetsnämnderna får befogenhet att anskaffa platser åt dem som behöver praktik som en obligatorisk del av sin gymnasieutbildning.