mot · G4022021 · 1981-03-18 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionerna 1980/81:130 om industripolitikens inriktning, m. m., och 1980/81:136 om skogsvårdsstyrelsernas organisation, m. m. Skogsnäringens utveckling är betydelsefull för vårt land i många avseenden. Branschen ger direkt och indirekt sysselsättning för flera hundra tusen människor. Orter och hela regioner är i många fall för hela sin existens beroende av branschens företag. En femtedel av våra exportintäkter kommer från skogsprodukter. Vi kan sålunda från socialdemokratisk sida till fullo instämma i den slutsats som industriministern redovisar i bl. a. den nu framlagda propositionen om kapitaltillskott till Ncb, nämligen att skogsindustrin är av vital betydelse för ekonomi. Vi delar också hans uppfattning att fortsatta satsningar i skogsbranschen är angelägna och att en effektiv och konkurrenskraftig branschstruktur måste säkerställas. Till skillnad från regeringen anser dock vi socialdemokrater att man måste våga ta de näringspolitiska konsekvenserna av dessa stolta deklarationer. Resultatet får inte bli att statsmakterna, som regeringen förordar, helt ställer sig vid sidan av utvecklingen. Vi har fått bevittna vad en sådan passivitet leder till. Socialdemokraternas alternativ är aktiva åtgärder från samhällets sida för att främja skogsindustrins utveckling och därigenom trygga sysselsättningen och förbättra den regionala balansen i vårt land. Våra förslag har inriktats mot tre huvudområden. För det första måste industrins råvarubehov säkerställas i såväl det korta som det långa tidsperspektivet. För det andra måste möjligheterna att stärka industrins konkurrenskraft tas till vara fullt ut. För det tredje måste utvecklingen ske i sådana former och i en sådan takt att sysselsättningen kan hävdas och att de berörda orternas överlevnad inte sätts i fara. Att det här är de avgörande frågorna för utvecklingen inom skogsindustrin är en uppfattning som också regeringen delar. Detta framgår entydigt av industriministerns redovisning i regeringens industripolitiska proposition. Men som vanligt stannar regeringen vid att med lätt hand peka på problemen. Förslag till konkreta åtgärder saknas. Vi kommer i det följande att redovisa vår syn på skogsnäringens utveckling och lägga fram förslag till åtgärder för att komma till rätta med problemen. 1 1980/81. Svensk skogsindustri har fått leva med en akut råvarubrist. Enligt har avverkningarna legat under nivån . För innevarande avverkningssäsong förutses ingen större förbättring. Avverkningarna ligger därmed inemot lägre än det mål för skogsproduktionen i landet som lades fast av . Från socialdemokratisk sida har vi framhållit att denna underavverkning är ett oerhört slöseri med vårt lands viktigaste råvarutillgång. Vi har gång på gång lagt fram förslag i syfte att öka avverkningarna och därmed tillförsäkra industrin råvara för en produktion som motsvarat efterfrågan på dess produkter. Till en början viftade regeringen bort hela problemet, och den borgerliga riksdagsmajoriteten avslog konsekvent alla våra förslag. De åtgärdes som även regeringen till slut ansåg sig nödgad att föreslå har varit helt otillräckliga. Att så skulle bli fallet stod klart redan när förslagen lades fram. Råvarubristen har medfört att industrikapacitet fått stå outnyttjad, trots en god internationell efterfrågan. Svensk skogsindustri har härigenom kommit att förlora viktiga marknadsandelar i . Vårt lands exportinkomster har helt i onödan kommit att bli avsevärt lägre än vad som annars hade varit möjligt. Detta erkänner numera äver regeringen. I den industripolitiska propositionen sägs att industridepartementet beräknat att vårt land förlorat exportinkomster om totalt 4 000 å 6 000 milj. kr. år 1979-1980 till följd av virkesbristen. Redan detta är stora belopp. Andra beräkningar som gjorts visar emellertid på än större intäktsbortfall. Till detta kommer att svensk skogsindustri tvingats till en kraftigt ökad virkesimport. Importvärdet uppgick till över 600 milj. kr. var importvärdet fram t. o. m. oktober månad närmare 800 milj. kr. Att vi på detta sätt tvingas importera råvara till stora belopp medför inte bara en onödig belastning i vår bytesbalans. Det påverkar också lönsamheten och överlevnadsmöjligheterna i de berörda företagen. För vissa företag har merkostnaderna för importen blivit en stor belastning. Exempel härpå är och Ncb. Råvarubristen minskar vidare möjligheterna att genomföra nödvändiga strukturförändringar i branschen på ett planerat sätt och därigenom mildra påfrestningarna för de anställda och för berörda kommuner. I ett antal fall har nedläggningar av produktionsenheter motiverats av avsaknaden av råvara. Härutöver har i produktionsbegränsningarnas spår följt omfattande permitteringar vid en rad enheter. Redan denna korta genomgång visar med all önskvärd tydlighet att råvarubristen varit och är en synnerligen allvarlig företeelse för branschen, de anställda och för hela den svenska ekonomin. Regeringen har genom sin inaktivitet på ett uppseendeväckande sätt bidragit till att förvärra den ekonomiska situationen för vårt En tillräcklig inhemsk virkesförsörjning hade kunnat minska vårt totala bytesbalansunderskott med en fjärdedel. Vidare har flera tusen personer förlorat eller löper risk att förlora sina arbeten på grund av att industrin saknat råvara. I den framlagda industripolitiska propositionen redogör industriministern för hela problembilden. Något försvar för regeringens handlingsförlamning kan han dock naturligt nog inte redovisa. Den grundläggande bristen i svenskt skogsbruk har varit de otillräckliga investeringarna i primärproduktionen. I takt med det ökade behovet av skogsråvara till industrin har det blivit alltmer angeläget att bättre ta till vara skogsmarkens produktionsförmåga. Den av fastlagda skogspolitiken kräver ett bättre utnyttjande av markens produktionsförmåga och en avverkning i nivå med tillväxten. Dessa krav måste uppfyllas för att skogsnäringen även skall kunna garantera människorna arbete och trygghet. I stora delar av landet har skogsnäringen en helt avgörande betydelse för sysselsättning och regional balans. Utvecklingen inom skogsnäringen får enligt socialdemokratin inte vara en fråga enbart för privata ägare och vinstintressen. Samhället måste ytterst ta ansvaret för att skogens resurser vårdas och utnyttjas till gagn för hela folket. Därför krävs en planerad hushållning under samhällets ledning i nära samverkan med företag och fackliga organisationer. Problem och företeelser inom skogsbruket En gammal god regel säger att det krävs en god kunskap om verkligheten för att kunna förändra den. I vår skogspolitiska motion 1979/80:1027 sammanfattade vi en del problem och företeelser i det svenska skogsbruket, som stöd för vår uppfattning att samhället ytterst måste ta ansvar för hushållningen av den naturresurs som skogen utgör. Problemen inte bara kvarstår utan har t. o. m. skärpts, bl. a. när det gäller svårigheterna att få fram råvara från det privatägda skogsbruket. har storskogsbruket fått ta ett större ansvar för virkesförsörjningen än vad man i längden klarar. Av ransoneringsskäl kommer man därför att tvingas dra ner sina avverkningar av äldre skog. Det senare gör det än mer angeläget att den avverkningsmogna skog som finns inom privatskogsbruket blir tillgänglig för industrin. Ett annat problem som tenderar att bli allt större och som vi i våra tidigare motioner pekat på är den kraftiga eftersläpningen av återväxtåtgärder, röjningar och ungskogsgallringar. 1* 1980181. visar att av den skogsodlade arealen inte uppfyller skogsvårdslagens minimikrav. Två tredjedelar av den självsådda arealen underkänns också. Andelen självsådda föryngringsytor tenderar dessutom att öka, främst i , vilket är oroande. Enligt beräkningar är nu ca 2 miljoner ha skogsmark i behov av röjning. Även det årliga röjningsbehovet växer. Detta sammanhänger med att ålderssammansättningen på skogen är sådan att allt större arealer kommer in i röjnings- och gallringsbar ålder. Mot den bakgrunden är det illavarslande att insatserna blivit allt sämre. Även gallringarna, vilka i första skedet av skogens gallringsbara ålder har stor skogsvårdande betydelse, har stadigt sjunkit . Några andra företeelser inom skogsbruket som på såväl kort som lång sikt påverkar virkesförsörjningen kan hårt sammanfattat beskrivas på följande sätt: skogsmarkens produktionsförmåga utnyttjas inte fullt ut (bl. a. restbestånd och glesa skogar) det saknas - på grund av ryckighet i sysselsättningen och dålig arbetskraftsplanering - arbetskraft för att klara behovet av skogsvårdsåtgärder som arbetslösheten är stor i vissa skogsbygder det privata skogsägandet har en tidshorisont som är betydligt kortare än skogens omloppstid skogsbrukets dubbla roll som kapitalplaceringskälla och näringsverksamhet har blivit alltmer påtaglig möjligheten att bedriva ett effektivt skogsbruk påverkas av ägosplittringen inom privatskogsbruket andelen skogsägare som är mindre beroende av skogsbrukets inkomster ökar skogsbeskattningen är inte avverkningspolitiskt neutral avverkningsbenägenheten är i privatskogsbruket alltför beroende av tillfälliga variationer i virkespriserna skogsbruksplaner saknas för drygt hälften av de privatägda fastigheterna investeringarna i beståndsanläggningar och röjning minskar under lågkonjunkturer; även under högkonjunkturer förs arbetskraft och maskiner över till avverkningar fastställde ett nytt mål för skogsproduktionen i landet. Beslutet innebär en långsiktigt uthållig produktion av skog som möjliggör en årlig bruttoavverkning på minst ca sk. För att nå detta avverkningsmål förutsattes att insatserna i skogsvården upprätthölls åtminstone nivå. Vidare förutsattes en viss förbättring av återväxterna. Hur dessa stämmer med den verkliga utvecklingen i skogarna har närmare studerats av skogshögskolan, och långtidsutredningen (LU 80). Resultatet av deras analyser kan helt kort beskrivas enligt följande: och den totala tillväxten har stigit mera än skogsutredningen förutsatte i sitt alternativ I. Det finns enligt riksskogstaxeringen fortfarande påtagligt stora arealer med gammal avverkningsmogen skog. Lövträdsandelen av virkesförrådet, tillväxten och plantantalet har ökat , vilket är oroande mot bakgrund av skogspolitikens mål att det främst är barrträdsvirke som skall produceras. Gallringsandelen är för låg. Gallringsvirket utgör av den totala avverkningen, vilket är en mindre andel än skogsutredningen räknade med i sitt alternativ I. Även uttaget av lövvirke i gallringarna är för lågt, särskilt i . Skogsvården släpar efter. Intensiteten i föryngringsarbetet har varit alltför låg, och resultatet av utförda åtgärder är otillfredsställande. Bristerna i beståndsanläggningarna och ett eftersläpande röjningsbehov kan påverka möjligheterna att nå upp till en hög och värdefull virkesproduktion i enlighet med det skogspolitiska beslutet. Mot bakgrund av vår egen problembeskrivning och den analys som gjorts av skogsvårdsmyndigheterna av utvecklingen vill vi göra följande ställningstagande som bör ligga till grund för åtgärder för att förbättra virkesförsörjningen. En årlig avverkning på sk i enlighet med tidigare riksdagsbeslut är möjlig och förenlig med kravet på ett uthålligt skogsbruk. Avverkningsmålet förutsätter att det skogsvårdsprogram som låg till grund skogspolitiska beslut verkligen genomförs. Tillsynen enligt skogsvårdslagen måste utökas och effektiviseras för att lagen skall få avsedd effekt. Även rådgivningsverksamheten måste öka för att bl. a. få icke aktiva skogsägare mera intresserade av skogsvård och avverkning. Samhället måste få bättre medel för att styra utvecklingen i enlighet med fastlagda mål. Detta kan ske genom en skärpning av skogsvårdslagen, men även ekonomiska styrmedel måste införas för att garantera en god skogsvård och bättre virkesförsörjning. Krav på effektiva medel i skogspolitiken Samhället mäste effektivare styra utvecklingen inom skogsbruket. tillgängliga medel - lagstiftning, statsbidrag, rådgivning etc. - räcker inte till för att möjligheterna att utnyttja den produktionsresurs som skogsmarken utgör tillvaratas. Utvecklingen i skogarna har klart visat detta. Vi har vid upprepade tillfällen krävt effektivare styrmedel för att genomföra skogspolitiken och garantera en bättre virkesförsörjning till industrin. I våra motioner 1978/79:2140, 1978/79:2278, 1978/79:2645 och 1979/80:1027 föreslog vi bl. a. att regeringen skyndsamt skulle framlägga förslag om en särskild beredskapslagstiftning på skogsområdet. Med rätt för regeringen att förordna om lagens tillämpning i händelse av virkesbrist förutsåg vi att en sådan beredskapslag skulle få en stor förebyggande verkan. Behovet av en lagstadgad möjlighet att ålägga de skogsägare som inte bryr sig om att avverka kvarstår. Tyvärr har våra förslag om en sådan lagstiftning avvisats av den borgerliga riksdagsmajoriteten. Vi upprepar nu detta krav. Lagen bör utformas så, att den kan användas av skogsvårdsstyrelserna i sådana enskilda fall där uppenbara försummelser föreligger. Lagen skall sålunda inte verka automatiskt, och den skall över huvud taget aldrig användas mot den skogsägare som sköter sin skog och tar sitt ansvar för virkesförsörjningen. bör i samråd med skogsvårdsstyrelserna bedöma hur stora virkesmängder man bör syfta till att få fram inom resp. län. Det blir i praktiken de lokala skogsvårdskonsulenternas bedömningar och kännedom om fastigheterna inom sina distrikt som kommer att vara vägledande för på vilka fastigheter beredskapslagen kan behöva utnyttjas. Åtgärderna skall föregås av samråd med vederbörande skogsägare. I vår motion 1980 U:3 har vi också pekat på möjligheten att via en skärpning av skogsvårdslagen åstadkomma en ökad avverkning av klart överårig skog. Vi återkommer till denna fråga i det följande liksom till våra tidigare krav på obligatoriska skogsbruksplaner. långsiktiga virkesprisavtal samt ekonomiska styrinstrument. Även nu tillgängliga medel i skogspolitiken måste utnyttjas effektivare. Tillämpningen av skogsvårdslagen är härvidlag ett betydelsefullt medel. Sedan skogsadministrativa utredningen nu lagt fram sitt betänkande, vilket ligger till grund för regeringens proposition 1980/81:136, kan behovet av skogsvårdsstyrelsernas resurser bl. a. för lagtillsyn, rådgivning och information bättre överblickas. Vi återkommer längre fram med förslag i dessa frågor. I ett läge med akut virkesbrist måste vi även tillgripa tidsbegränsade provisoriska åtgärder. Vi delar jordbruksministerns och budgetministerns bedömningar att läget på virkesmarknaden är sådant att den pågående virkesförsörjningsutredningens förslag inte kan inväntas innan åtgärder vidtas. De åtgärder som regeringen handlingsförlamning nu föreslår anser vi dock vara otillräckliga. Förslaget i regeringens proposition 1980/81:118 om ett extra avdrag vid inkomsttaxeringen i samband med försäljning och egna uttag av skog t. o. m. avverkningssäsongen 1982/83 kommer enligt vår mening inte att få någon märkbar effekt på avverkningarna och avvisas därför. Vi återkommer till denna fråga i vår motion med anledning av regeringens proposition 1980/81:118. Däremot ställer vi oss i princip positiva till förslagen i proposition 1980/81:136 om klenvirkesstöd och återväxtstöd i inland. Vi återkommer nedan till dessa frågor. Obligatoriska s k ogs b r u ks p 1 a n e r För att nå en långsiktigt god skogsskötsel och ett uthålligt skogsbruk, som ger trygghet i försörjningen med skogsråvara, bör man i längden sträva efter en avverkning som i genomsnitt motsvarar tillväxten. En plan för hushållningen är därvid ett nödvändigt hjälpmedel. Vi anser att det för varje skogsfastighet av betydelse bör finnas en skogsbruksplan. För mindre skogsfastigheter bör en skogsbruksplan kunna omfatta flera fastigheter. Därigenom får man också ökade förutsättningar för en samverkan mellan ägarna också i själva avverkningsarbetet. Det skall inte vara överlämnat åt varje markägare att avgöra om en plan skall upprättas eller ej. De översiktliga skogsinventeringar som har påbörjats är ett viktigt underlag för upprättandet av skogsbruksplaner för enskilda fastigheter. Skogsbruksplaner bör upprättas successivt , efter hand som underlag i form av översiktliga skogsinventeringar växer fram. Dessa skogsinventeringar bör i första hand inriktas mot områden med eftersatt skogsvård och områden med uttalat besvärande virkesbrist för industrin. Flera skäl talar för att statsbidrag bör utgå till upprättandet av skogsbruksplanerna. Ett är att skogsbruksplanerna enligt vårt förslag skall omfatta alla fastigheter av betydelse för skogsbruket. Ett annat mycket viktigt skäl enligt vår mening är att man från statens sida givetvis förutsatt att skogsägarna i stort kommer att följa planerna, dvs. sköta skogen på ett planmässigt sätt när det gäller skogsvård och avverkning. Det torde också vara normalt att så sker. Tyvärr finns det emellertid flagranta exempel på motsatsen där skogsägare underlåter att gallra och slutavverka enligt de riktlinjer som planerna anger. I sådana fall måste skogsvårdsmyndigheten ha möjlighet att ålägga vederbörande att inom en rimlig tidsperiod utföra de åtgärder som planen anvisar. En sådan möjlighet ligger helt i linje med vår uppfattning att ägande av skog också förpliktigar till ett samhällsansvar för virkesförsörjningen till industrin. Vi föreslår därför att beslutar att skogsbruksplaner skall finnas för varje fastighet enligt de riktlinjer vi angivit och att regeringen utarbetar förslag därom. Vi föreslår vidare att regeringen ges i uppdrag att framlägga förslag om lagstiftning i enlighet med vad ovan anförts beträffande skogsägare som åsidosätter skogsbruksplanens riktlinjer för avverkning. r* 1980181. Skogsvårdslagen och dess tillämpning Skogsvårdsstyrelsernas resurser för myndighetsuppgifter måste i högre grad än förut inriktas på insatser av skilda slag för att åstadkomma en ökad virkesproduktion. Framför allt måste bättre återväxtåtgärder eftersträvas samt röjnings- och gallringsåtgärder i skogsbruket ökas i betydande grad. Även produktionshöjande åtgärder måste stimuleras. Dessa ambitioner i förening med kravet på intensifierade insatser för naturvård och uppföljning av den fysiska riksplaneringen m. m. fordrar ökade resurser för skogsvårdsstyrelsernas verksamhet med främst rådgivning, tillsyn enligt skogsvårdslagen, bidragsgivning och planering. Detta är särskilt angeläget mot bakgrund av beslut om en ny skogsvårdslag fr. o. m.den 1 januari 1980, så att kraven på åtgärder t. ex. om en förbättrad beståndsanläggning också kan realiseras i praktiken. I det här sammanhanget bör påpekas att skogsvårdsstyrelserna nu också fått ansvaret för tillsynen över statens och kyrkans skogar, motsvarande av landets skogar. Frågan om skogsvårdsstyrelsernas resurser för att motsvara de krav som bl. a. den nya lagen ställer har närmare utretts och redovisats av skogsadministrativa utredningen. Utredningen förordar med hänsyn bl. a. till uttalanden i samband med beslut om skogspolitiken att skogsvårdsstyrelserna ges en permanent resursförstärkning för utökad rådgivning och för tillsyn enligt skogsvårdslagstiftningen. Även jordbruksministern anser att myndighetsuppgifterna bör vara det centrala i verksamheten. När detta sedan skall komma till mera konkreta uttryck i form av resurser för verksamheten redovisar jordbruksministern en rakt motsatt uppfattning. I proposition 1980/81:136 säger han att ökningen av myndighetsuppgifternas omfattning måste begränsas och föreslår ett i förhållande till äskande starkt reducerat anslag. Enligt innebär detta att tillsynen enligt skogsvårdslagen måste begränsas i sådan utsträckning att det inte blir godtagbar effekt av detta styrmedel. Vi kan för vår del inte acceptera en sådan neddragningi av resurserna att skogsvårdslagen inte kan fungera tillfredsställande i praktiken. Jordbruksministerns inställning i dessa frågor är både inkonsekvent och ansvarslös mot bakgrund av den akuta brist på virke till industrin som finns inom stora delar av landet. En bättre tillämpning av skogsvårdslagen i form av rådgivning och tillsyn måste enligt vår mening utnyttjas fullt ut som ett verksamt medel att öka intensiteten i skogsvården och förbättra virkesförsörjningen. Vi instämmer därvidlag med jordbruksministerns uttalande i proposition 1980/81:136, att det är viktigt att skogsvårdsstyrelserna verkar för att skogsägarna tar till vara de avverkningsmöjligheter som finns på deras fastigheter. Mot bakgrund av det sagda föreslår vi att antalet förrättningsdagar för skogsvårdsstyrelsernas myndighetsuppgifter ökas med för Vid fördelningen av på skogsvårdsstyrelserna bör särskild hänsyn tas till de ökade insatser för en bättre skogsvård i inland som vi i det följande föreslår. I den nya skogsvårdslagen ställs krav på reproduktionsplikt av skogsbestånd med alltför låg slutenhet (5:3 §). har med underlag från riksskogstaxeringen beräknat att nära 2 miljoner ha produktiv skogsmark med ett virkesförråd av ca sk omfattas av dessa skogar. En stor del av dessa skogar finns i inland. Styrelsen avser att lägga fast ett handlingsprogram för skogsvårdsorganisationens arbete för avveckling av den s. k. Vi anser det vara mycket angeläget att detta arbete påskyndas från såväl virkesförsörjnings- som skogsvårdssynpunkt. Avvecklingen bör enligt vår mening geografiskt prioriteras till områden med akut virkesbrist. Inom ramen för skogsvårdsorganisationens myndighetsuppgifter bör som tidigare nämnts särskilda resurser riktas till inland. Härigenom kan även värdefulla arbetstillfällen skapas. Enligt vår mening är nuvarande krav i skogsvårdslagens 6 § på avverkning av gammal överårig skog alltför lågt ställda. Först när beståndets tillväxt på grund av röta eller självgallring är mindre än hälften av vad ett nytt bestånd kan producera i genomsnitt kan besluta att beståndet skall slutavverkas och ny skog anläggas. I sin nuvarande lydelse är denna lagparagraf i praktiken meningslös. Överårigheten bör i praktiken vara tillräcklig som kriterium för ett åläggande om avverkning. Till paragrafen bör knytas några undantag beträffande kvalitativt högvärdiga bestånd och bestånd som har hög löpande tillväxt och utan skador (exempelvis täta timmerställningar av tall). Den av oss föreslagna ändringen av 6 § skulle sannolikt medföra att avverkning kan framtvingas på fastigheter där ingen eller liten avverkning sker . Den skulle dessutom inte minst utgöra en viktig markering i skogsvårdslagen att ägande av skog också är förenat med ett samhällsansvar för virkesförsörjningen till industrin. Vi föreslår därför att hos regeringen begär en ändring av skogsvårdslagens 6 § i ovan angivet syfte. Anslagsfrågor för budgetåret 1981182 Regeringen föreslår i proposition 1980/81:118 och proposition 1980/81:136 att skogsvårdsavgiften fr. o. m. höjs från till . Avgiften beräknas påhl. höjningar av taxeringsvärderna. Genom höjningen beräknar regeringen att de totala avgifterna stiger till 340 milj. kr. Vi har från socialdemokratins sida i motion 1980/81:1861 föreslagit att skogsvårdsavgiften höjs till fr. o. m. . Vi har vidare beräknat avgiften på de gamla taxeringsvärdena. Med anledning av att regeringen nu föreslår att skogsvårdsavgiften skall höjas redan fr. o. m. och beräknas på de nya taxeringsvärdena föreslår vi med frångående av vad som föreslogs i motion 1980/81:1861 att skogsvårdsavgiften höjs till fr. o. m. samt beräknas höjningar av taxeringsvärdena. Den av oss nu förordade höjningen kan beräknas medföra att de totala avgifterna stiger till ca 600 milj. kr. ca 260 milj. kr. mer än enligt regeringens förslag. Av dessa medel används ca 70 milj. kr. för att finansiera de förslag till åtgärder utöver av regeringen föreslagna, som redovisas i det följande. S k o gs v år d ss t y r e 1 s e r n a : Myndighetsuppgifter begär i sin anslagsframställning att antalet förrättningsdagar till skogsvårdsstyrelsernas myndighetsuppgifter skall ökas.