mot · G5028 · 1981-10-20 00:00:00 — Till den del medlen avser direkta insatser för arbetsmarknadsutbildning, beredskapsarbeten osv. har vi inga erinringar häremot. Till den del medlen avser tidigarelagda offentliga investeringar i byggnader finner vi dem emellertid diskutabla. Dels kan åtgärderna genom att dra med sig ökade driftsutgifter komma i motsatsförhållande till besparingssträvandena, dels torde deras sysselsättningsskapande effekter inför den stundande vintern vara mycket begränsade. Risken är att denna typ av åtgärder i stället leder till att arbetskraften binds till därmed skapade projekt som näringslivets efterfrågan på arbetskraft på nytt ökar och att en erforderlig strukturomvandling därmed motverkas. Vi har ovan påtalat hur den osäkerhet som skapats om de framtida underskottsavdragen negativt påverkat utvecklingen av bostadsbyggandet - särskilt småhusbyggandet. Ett besked från statsmakternas sida om bibehållen rätt till underskottsavdrag skulle i väsentligt mycket högre grad än selektiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder vara ägnad att på nytt öka bostadsbyggandet. Ytterligare positiva effekter i detta hänseende skulle kunna uppnås genom att krånglet inom byggsektorn minskades genom bl. a. förenklade byggnormer. första hälft måste ett av huvudmålen för den ekonomiska politiken vara att bringa ned inflationen: O Inflationen leder till att ekonomiska tillgångar inte utnyttjas på ett effektivt och ändamålsenligt sätt. O Inflationen motverkar och försvårar investeringar i produktiva tillgångar till förmån för mer kortsiktiga finansiella placeringar. O Inflationen försvårar företagens planering och framtidsbedömning och hämmar därigenom en positiv utveckling inom näringslivet. O Inflationen medverkar till en orättfärdig förmögenhetsfördelning och urgröper den samhällsekonomiska moralen genom att gynna skuldsättning och missgynna sparande. O Inflationen motverkar i det längre perspektivet strävan att upprätthålla den fulla sysselsättningen. Den höga inflationen kan inte förklaras av någon enskild faktor. Tvärtom har en rad faktorer medverkat till de snabba prisstegringarna. Sådana är, vid sidan av höjda oljepriser, det stora statliga budgetunderskottet, de alltför stora löneökningarna och genomslaget av internationella prisstegringar. Inflationen måste angripas på bred front och åtgärder vidtas på en rad samhällsområden: O De höga marginalskatternas betydelse för inflationsutvecklingen har understrukits i det föregående. Ett av instrumenten för att dämpa inflationstakten är sålunda en sänkning av marginalskatten. O Det stora budgetunderskottet verkar långsiktigt inflationsdrivande genom att leda till en ökning av penningmängden i samhället som är Kartong: S. 26, tabellen Raden social flyttas upp i linje med raden 150 milj. oförenlig med prisstabilitet. Att komma till rätta med det växande budgetunderskottet är därför en viktig del i kampen mot inflationen. O Av central betydelse för inflationen är givetvis den inhemska löne- och kostnadsutvecklingen. Det går inte att bemästra inflationen med upprätthållen full sysselsättning om inte parterna på arbetsmarknaden är i stånd att enas om utomordentligt återhållsamma avtal. O Betydelsefullt för en framgångsrik kamp mot inflationen är också att ekonomins funktionsförmåga förbättras, så att tillgängliga resurser effektivare kan utnyttjas och så att uppkomsten av flaskhalsar i ekonomin kan motverkas. 0 Långsiktigt är det önskvärt att effekterna av utländska prisstegringar kan begränsas genom en anpassning av den svenska kronans kurs. Det förutsätter emellertid att den inhemska kostnadsutvecklingen bemästrats så att sådana åtgärder inte leder till en försämring av den svenska industrins internationella konkurrensförmåga. De av regeringen i propositionen föreslagna åtgärderna mot inflationen torde få begränsade reala effekter. Devalveringen leder till att priset på importerade varor ökar. En sänkning av mervärdeskatten eliminerar givetvis inte denna ökning - den begränsar blott dess statistiska genomslag i konsumentprisindex genom att en del av prisökningen betalas via statsbudgeten. Den föreslagna mervärdeskattesänkningen får också, som påpekat, något märkliga effekter på prisutvecklingen: "Det beräknade genomslaget av devalveringen på prisnivån i konsumentledet (som uppskattas till sammanlagt ca 2 1/) antas äga rum under loppet av ca från devalveringstidpunkten räknat. Detta innebär att momsreduceringen, som beräknas ha en sänkande effekt på konsumentprisindex på , till en början skulle få en större prissänkande effekt än prishöjningseffekten från devalveringen. Fram till slutet av 1981 skulle därför devalveringen och momssänkningen tillsammans ha en dämpande effekt på uppgången i konsumentprisindex,1 medan prisutvecklingen under loppet av 1982 skulle få ett extra påslag. Åtgärdens främsta effekt tycks bli, kan det tilläggas, att julhandeln stimuleras. Inte heller prisstoppet får några bestående effekter mot inflationen. Det leder enbart till att vissa prisstegringar eventuellt förskjuts någon månad framåt i tiden. Resultatet kan då förväntas bli desto större prisstegringar när prisstoppet upphävs. Inte minst allvarligt är att de av regeringen föreslagna åtgärderna inte är finansierade i ett längre perspektiv. Av den angivna helårskostnaden för 1 Räknat 1981 väntas konsumentprisindex stiga med 9,medan den s.k. avtalsindex förutses öka med 8,. väntas avtalsindex uppgå till (enligt en trolig definition på avtalsindex; det är ännu oklart hur denna index exakt skall beräknas). sänkningen av mervärdeskatten på är det endast knappt 2 miljarder som finansieras långsiktigt genom höjd inkomstskatt. Tidigarelagda besparingar finansierar mervärdeskattesänkningen endast . Därefter utsätts budgeten för en ytterligare påfrestning på i förhållande till uppsatta budgetmål. Även för innevarande budgetår leder i propositionen föreslagna åtgärder till en budgetförsvagning. Detta är en effekt som i det längre perspektivet står i motsättning till vad en målmedveten kamp mot inflationen förutsätter. Vi har i det föregående starkt understrukit behovet av besparingsåtgärder inom den offentliga sektorn. Dels bör direkta sparinsatser sättas in i syfte att begränsa den offentliga utgiftsvolymens omfattning för att därigenom inom rimlig tid åstadkomma balans mellan inkomster och utgifter. Dels bör åtgärder vidtas för att begränsa automatiken i den offentliga utgiftsökningen; vi har ovan som mål angett nolltillväxt i den totala statliga utgiftsutvecklingen samt nolltillväxt i den kommunala konsumtionen. Dels bör också besparingsåtgärder vidtas i syfte att skapa utrymme för offensiva åtgärder av olika slag. har godkänt det av trepartiregeringen uppställda sparmålet om för /83. Vi bedömer det som utomordentligt betydelsefullt att detta sparmål också förverkligas. Vi har i olika sammanhang förordat att en så stor del av dessa besparingsåtgärder som möjligt blir föremål för beslut och därigenom får effekt redan från årsskiftet 1981-1982. Vi välkomnar mot denna bakgrund förslagen i regeringens proposition om tidigarelagda sparåtgärder. anser vi dock att regeringen åtminstone i stora drag borde ha redovisat även de områden där ytterligare sparåtgärder kommer att föreslås i nästa års budgetproposition. Vi noterar också att de nu föreslagna besparingarna inte uppgår till som tidigare angivits och som uppges i propositionens sammanfattning. En summering av de i propositionen angivna beloppen för helår ger blott ca enligt nedan: 25 milj. kr. 200 milj. kr. 2 150 milj. kr. 110 milj. kr. 130 milj. kr. 140 milj. kr. 475 milj. kr. 300 milj. kr. 3530 milj. kr. Beloppet kommer endast om den snabbare avtrappning av pensionärernas extra avdrag vid inkomstbeskattningen som också föreslås räknas som besparing. Den inkomstförstärkning på ca 600 milj. kr. som detta beräknas ge statskassan är emellertid att betrakta som en skatteskärpning. Till detta bör också läggas den utgiftsökning de föreslagna åtgärderna på område medför. Som regeringen påpekar torde det vara svårt att avgöra hur stor del av besparingarna som kan förväntas falla ut . Regeringens förslag är inte i alla delar så preciserade att besparingseffekterna exakt kan beräknas. Vår bedömning är dock att besparingsbeloppet snarare kommer att understiga än överstiga . Moderata samlingspartiet tillstyrker regeringens föreslagna, verkliga besparingsåtgärder. Därtill bör enligt vår bedömning vissa ytterligare besparingsåtgärder genomföras redan från den 1 januari 1982.1 tabell 3 sammanfattas: a) de besparingar som enligt vår uppfattning bör genomföras ; b) de totala besparingar som moderata samlingspartiet föreslår inom ramen för 12-miljardersprogrammet; c) våra förslag till ytterligare besparingar i syfte att skapa utrymme för offensiva, utbudsstimulerande åtgärder, främst en sänkning av marginalskatterna . Sammanlagt uppgår av oss förordade besparingar för /83 till . Tabell 3: Sammanställning över av moderata samlingspartiet föreslagna besparingsåtgärder. Varav fr. o. m. 1981/82 Anm. dvs. 150 milj. kr. fr. o. m. 699 milj. kr. * Mindre än halva detta belopp kan bokföras . I förhållande till 12-miljardersprogrammet skapas genom dessa åtgärder för utrymme för en offensiv marginalskattesänkning som en budgetförstärkning kan åstadkommas. I bilagan redovisas innebörden av de föreslagna besparingsåtgärderna mer i detalj. Våra konkreta förslag till besparingar avseende innevarande budgetår som föreslås träda i kraft fr. o. m. läggs i särskilda följdmotioner. En av våra invändningar mot den av regeringen föreslagna sänkningen av mervärdeskatten är, såsom anförts i det föregående, att åtgärden i stort sett omöjliggör en sänkning av marginalskatterna . Det enda som regeringen nu föreslår avseende inkomstbeskattningen är ett borttagande av den särskilda skattereduktionen inkl. den tillfälliga särskilda skattereduktionen samt vissa tekniska justeringar av skatteskalan i anknytning därtill. Sammantaget leder dessa åtgärder till en skärpning av inkomstbeskattningen av storleksordningen . Därtill kommer som ovan påtalats förslag om en skärpning av pensionärernas beskattning som beräknas tillföra statskassan ca 600 milj. kr. Vi har i det föregående som princip för det ekonomisk-politiska saneringsarbetet angivit att varje åtgärd som vidtas måste vara sådan att den harmoniserar med den långsiktiga strategin och de övergripande balansmålen och att ingen åtgärd bör vidtas som står i motsättning till dessa mål. Det torde råda en mycket bred enighet om att de höga marginalskatterna i är ett centralt ekonomisk-politiskt problem. I årets reviderade finansplan framhölls: En marginal skattereform är av största vikt inte endast för att minska kostnadsinflationen, stimulera till ökade arbetsinsatser, ökat sparande, och för att minska incitamenten till skatteflykt och skattefusk utan även därför att de nuvarande höga marginalskatterna har negativa verkningar också i en rad andra avseenden. Också underströk i sin Sverigerapport starkt de problem som hänger samman med de stigande skatterna och den höga marginalbeskattningen. T.o.m. socialdemokraterna har medgivit att marginalskatterna är ett allvarligt problem. Att i detta perspektiv i stället för att göra någonting åt marginalskatterna avsätta för en sänkning av mervärdeskatten är enligt vår bedömning felaktigt. Det är inte en åtgärd som harmoniserar med en långsiktig balansstrategis krav. Ett argument som från regeringshåll anförts mot en marginalskattesänkning är, att en sådan skulle var olämplig med hänsyn till det 1982 fortfarande gällande tvåårsavtalet på den svenska Det är ett dåligt argument inte minst med hänsyn till att de nuvarande regeringspartierna så sent som dagen efter det att ifrågavarande avtal på arbetsmarknaden träffades var med om att lägga förslag om att första steget i en större marginalskattereform skulle tas . Om man anser att marginalbeskattningen är ett centralt ekonomiskt problem och att en förutsättning för att återvinna balansen i den svenska ekonomin är att detta problem bemästras, fordrar all logik att skattepolitiken inriktas på att åvägabringa en lösning. Detta har varit vägledande i vårt ställningstagande till regeringens förslag. Vi återkommer nedan till den konkreta utformningen av moderata samlingspartiets förslag till sänkta marginalskatter. Vi vill i detta sammanhang ta upp ytterligare tre frågor med anknytning till den aktuella skattepolitiska debatten och till den s. k. principöverenskommelsen mellan socialdemokraterna samt och om skattepolitikens utformning. Det gäller indexregieringen av skatteskalan, rätten till underskottsavdrag och marginalskattesänkningens finansiering. Det har skett en kraftig skärpning av progressiviteten i inkomstskattesystemet. Detta har i främsta rummet sammanhängt med effekterna av den ökade inflationstakten . Nominella inkomstökningar som endast svarat mot penningvärdeförsämringen har beskattats som om de hade varit reala. Vissa justeringar i inkomstskatteskalan företogs visserligen men huvudsakligen i de s.k. vanligaste inkomstlägena. Resultatet blev att en automatisk marginalskatteskärpning inte slog fullt ut i dessa, men skärpningen av progressiviteten blev i stället desto hårdare i inkomstlägena däröver. Eftersom de höga marginalskatterna har medverkat till att driva upp inflationstakten, har kombinationen av dessa två faktorer representerat en ond cirkel: marginalskatterna har drivit upp inflationen som drivit upp marginalskatterna som drivit upp inflationen osv. I detta perspektiv var beslut om införande av ett indexreglerat inkomstskattesystem 1970-talets viktigaste skattepolitiska reform. Genom indexregleringen skärps inte skatten på en realt oförändrad inkomst oavsett hur inflationen och de nominella lönerna utvecklas. Beskattningen har knutits till inkomstens reala värde och inkomstskatteskalan justeras sålunda automatiskt med hänsyn till inflationsutvecklingen. Det betyder också att beslutade justeringar i inkomstskatteskalan syftande till att dämpa marginalbeskattningen blir bestående - de äts inte upp av inflationens verkningar. Mot denna bakgrund är den punkt i principöverenskommelsen mellan socialdemokraterna och regeringspartierna som talar om att ersätta den nuvarande formen av indexreglering anmärkningsvärd. För socialdemokraterna som alltid har varit motståndare till indexregleringen var det en stor framgång att förmå och att ge avkall på det viktigaste de varit med om att åstadkomma på skatteområdet. Den modell för en begränsning av indexregleringen som tycks vara aktuell innebär att skatteskalan endast justeras med hänsyn till inflationen upp till en viss nivå, t. ex. . Om inflationen skulle överstiga denna nivå, tillåts detta leda till skärpt skatt, ökade marginalskatter och skärpt progressivitet i inkomstskattesystemet. Statens skatteinkomster skulle kort sagt tillåtas öka på skattebetalarnas bekostnad så snart statsmakterna misslyckas med att hålla inflationstakten . Tanken bakom en sådan ordning är sannolikt bl. a. att den skatteskärpning som inträder vid en snabbare inflation än skulle medverka till att dämpa efterfrågan i samhället och därmed verka återhållande på inflationsutvecklingen. 1970talets erfarenhet är dock att skärpta marginalskatter inte fungerar på detta sätt. De begränsar incitamenten till ökade arbetsinsatser och skapar kompensationskrav som accelererar inflationen och verkar i övrigt destabiliserande på ekonomin. Vid en fortsatt inflationsutveckling skulle en begränsning av indexregleringen av detta slag relativt snabbt undergräva resultatet av en skattereform syftande till att begränsa marginalskatten till för flertalet inkomsttagare. Det illustreras i tabell 4, där vi utgått ifrån att en marginalskattereform av i stort sett det slag som den borgerliga trepartiregeringen föreslog i sitt ekonomisk-politiska program från genomförs. Tabellen redovisar hur marginalskatterna på realt oförändrade inkomster skulle öka vid en inflation på och med en indexspärr vid efter 5 resp. . Tabell 4: Effekten av begränsad indexreglering vid fortsatt inflation. (kr.) 4 1981/82. skulle resultatet av marginalskattereformen vara i stort sett upphävt. Vi skulle kort sagt, om inflationen inte bemästras, gå mot en ny period av ökad progressivitet och skärpta marginalskatter. En begränsning av indexregleringen står i direkt motsättning till den typ av åtgärder som erfordras för att långsiktigt återställa balansen i den svenska samhällsekonomin och bör inte genomföras. Moderata samlingspartiet har i sin motion 1980/81:2188 med anledning av årets kompletteringsproposition relativt utförligt utvecklat kritiken mot en begränsning av rätten till underskottsavdrag. Vi pekade inledningsvis på att den s. k. Kleppe-modellen förebilden till den aktuella diskussionen om avdragsbegräsningar - lagts på hyllan i sitt hemland med hänsyn till dess tekniska och rättsliga komplikationer. Vi framhöll vidare att det i och för sig är sant att nuvarande avdragsregler i kombination med hög inflation och höga marginalskatter skapat problem från rättvisesynpunkt och från samhällsekonomisk synpunkt, men att man till betydande del kommer till rätta med dessa problem genom en sänkning av marginalskatterna. Vi underströk också att det intryck som kan ha skapats i debatten att en begränsning av rätten till underskottsavdrag egentligen bara skulle beröra en mycket liten grupp, s. k. nolltaxerare, är i grunden falsk. Den skulle direkt eller indirekt - beröra en mycket stor grupp medborgare. En begränsning av underskottsavdragen kommer att leda till att en betydande grupp skattebetalare i stället för att få sänkt skatt i samband med en marginalskattereform får sin skatt skärpt. Skatteskärpningen blir, som vi framhöll, beroende på var gränsen för 50-procentiga marginalskatter sätts. Om gränsen skulle sättas vid 16 basenheter . blir resultatet de skatteskärpningar som framgår av tabell 5 nedan. Denna skärpning blir i många fall större än sänkningen till följd av sänkta marginalskatter. Tabell 5: Skatteskärpning i olika inkomstlagen och med olika underskottsavdrag till följd av ändrade regler för underskottsavdrag Sammanräknad inkomst, kr. Underskottsavdrag, kr. Skatteskärpning på grund av ändrade avdragsregler, kr. Vi underströk att en effekt av avdragsbegränsningarna skulle bli betydande prisfall på småhusmarknaden och att detta i sin tur negativt skulle påverka småhusbyggandet och bl. a. den industri som ägnar sig åt tillverkning av prefabricerade småhus. Vi konstaterade också att avdragsbegränsningen i en rad andra hänseenden kunde förväntas få negativa effekter för näringslivet. Inte minst underströk vi effekterna för nyföretagandet. Den fortsatta diskussionen om underskottsavdragen har på ingen punkt föranlett någon revidering av vår bedömning i ovannämnda motion. Utvecklingen har tvärtom understrukit det ansvarslösa i att binda sig för en lösning av det aktuella slaget utan att vara fullt på det klara över konsekvenserna. Vi har som förflutit kunnat bevittna ett kraftigt prisras på småhusmarknaden. Människor som av en eller annan anledning varit tvungna att sälja sina egnahem har i många fall gjort kapitalförluster på 10000-tals eller . Det är knappast möjligt att avyttra ett nyproducerat småhus till ett pris som svarar mot byggkostnaden. Följaktligen minskar småhusbyggandet kraftigt. Med de antaganden om skatteskalans utformning som låg bakom tabell 4, kompletterade med de tekniska förändringar i skalan som regeringen nu föreslår, kan man beräkna vid vilka underskottsavdrag som skatteskärpningen till följd av en avdragsreform blir större än skattesänkningen till följd av sänkta marginalskatter, dvs. där totaleffekten av den diskuterade skatteomläggningen blir skärpt inkomstskatt. En sådan kalkyl redovisas i tabell 6, där två alternativa antaganden har gjorts om vid vilken inkomst marginalskatten överskrider . I alternativ A antas marginalskatten vara upp till 16 basenheter eller . i årets penningvärde; i alternativ B antas gränsen gå vid 15 basenheter eller . Tabell 6: Brytpunkter där ändrade avdragsregler i samband med en skattereform leder till en höjning av den totala skatten Underskottsavdrag där effekten av ändrade avdragsregler uppväger effekten av sänkta marginalskatter Det kan konstateras att vaije person i de aktuella inkomstlägena som köpt en villafastighet i vaije fall i någon av våra större städer - och som finansierat inköpet med normala lån får så stora underskottsavdrag att resultatet av en skatteomläggning skulle bli skärpt skatt. Tabell 7: Räkneexempel avseende effekterna av avdragsbegränsningar 1 motion 1980/81: 2188 pekade vi som återgivits ovan på att avdragsbegränsningar av detta slag skulle drabba hela gruppen småhusägare. Det kan illustreras genom några räkneexempel som skett i tabell 7. I kolumn I redovisas skattesituationen för en 120000-kronors-inkomsttagare som antas ha en månadshyra på . I kolumn II finns motsvarande redovisning för en villaägare med underskottsavdrag på . I kolumn lil och IV återges skattesituationen för samma personer efter en genomförd skatteomläggning - marginalskatt till 15 basenheters inkomst. I kolumn V slutligen illustreras effekterna för villaägaren av en marginalskattesänkning utan avdragsbegränsningar. En effekt av skatteomläggningen blir att personen som bor i hyreslägenhet får en skattesänkning på . ; personen i villa får däremot en skatteskärpning på ca . Kalkylen för den som överväger att skaffa en villa blir radikalt annorlunda. blir uppoffringen av alternativ konsumtion vid ett villaköp enligt räkneexemplet . (vi har här bortsett från amorteringar o. Efter skatteomläggningen blir uppoffringen inte . För att relationen mellan hyresboende och villaboende skulle kunna bibehållas, skulle nettokostnaden för villaboendet behöva sjunka med . eller bruttokostnaderna med . Det förutsätter emellertid att priset på huset sjunker med en tredjedel eller . Vår bedömning är att den prispress på småhusmarknaden som man måste räkna med om en omläggning av skattesystemet av det diskuterade slaget genomförs är av denna storleksordning eller mer. en marginalskattesänkning som genomförs utan avdragsbegränsningar kommer att leda till att villaboende blir relativt sett mindre förmånligt, som framgår av en jämförelse mellan kolumnerna III och V. Här skulle emellertid en positiv inkomsteffekt uppträda som motväger den tidigare effekten: även villaägaren skulle få mer pengar kvar efter skatt. Effekten på villamarknaden skulle bli betydligt mindre dramatisk. En begränsning av indexregleringen skulle ytterligare skärpa de problem som sammanhänger med en begränsning av rätten till underskottsavdrag. Om indexuppjusteringen begränsas till och om inflationen ligger på skulle den punkt där marginalskatterna överstiger om denna läggs vid 15 basenheter bli . i inkomst i dagens prisläge eller vid 16 basenheter . Allt fler skulle med andra ord drabbas av successivt skärpta skatter till följd av omläggningen och villaägandet skulle i allt högre grad missgynnas. Vi har här huvudsakligen uppehållit oss vid de effekter som en begränsning av underskottsavdragen skulle få för den stora gruppen vanliga villaägare. Det finns emellertid anledning att uttrycka stor oro för de effekter som skulle kunna bli följden också för företagsamheten - särskilt för mindre och medelstora företag. Också dessa problem diskuterade vi i motion 1980/81:2188. Inte minst skulle de risker som är förenade med nyföretagande öka betydligt. Reformen skulle alltså motverka det ökande företagande som det är högst angeläget att det kommer till stånd för att vi skall komma till rätta med vårt lands långsiktiga problem. Det vore sålunda också i detta perspektiv högst olyckligt om de föreslagna avdragsbegränsningama genomfördes. Den av regeringen nu gjorda prioriteringen mellan en sänkning av marginalskatten och en mervärdeskattesänkning framstår som desto mer egendomlig med hänsyn till den tilltänkta formen för finansieringen av skatteomläggningen 1983 och 1984.