mot · G4021373 · 1981-01-26 00:00:00 — om skötseln av naturreservat, m. m. Det direkta syftet med denna motion är bl. a. att förhindra att några av de sista klåvorna, som ännu har kvar sin månghundraåriga karaktär, försvinner ur vårt kulturlandskap. Dessa klåvor, belägna i naturreservat i , utgör en unik landskapstyp. Det bör vara rimligt att åtminstone några exempel på denna speciella lövängskultur lämnas kvar åt kommande generationer. Motionen berättar också något om vad som håller på att hända med vårt typiskt svenska kulturlandskap - det som präglas av lövängskulturen och betesmarken. Bevarandevärdet måste uppmärksammas i högre grad, eljest försvinner en väsentlig del av vårt levande kulturarv. Svenska folket måste väckas till insikt om vad som håller på att ske - och engageras i ett omfattande ideellt landskapsvårdande arbete! Här finns klåvorna som ett typiskt angeläget objekt för frivilliga insatser. Sådana ideella engagemang bör även kunna äga rum inom naturreservaten för att där bevara ett levande kulturarv. En klåva rymmer en del av lövängskultur. Dessutom värdefulla växtlokaler, bl. a. med sällsynta orkidéer. En klåva är en långsträckt öppen spricka i ett svenskt berglandskap, vanligast i men förekommer också i andra kustlandskap. Klåvorna är i allmänhet breda nog för att rymma en löväng, smalsträckt men . är det bördig jord i klåvorna. Det gör att även igenväxningen sker snabbt. Lövträdsvegetationen utmed bergsidorna har snabbt brett ut sig över ängsmarken. Naturvårdaren doktor har beskrivit klåvorna som gröna rännilar som når ända ned till haven. En del är kilometerlånga. Men även i mindre format har klåvorna haft sin betydelse för kustböndernas näringsfång. Därmed har det också skett en oskattbar landskapsvård i det tysta. Men detta arbete håller nu på att upphöra helt. Vad generation efter generation av kustbefolkning oavlönat utfört i kulturlandskapets tjänst måste nu ske på annat sätt - förhoppningsvis med frivilligt ideellt arbete. har dock sin givna uppgift och sitt ansvar för bevarandet av levande kulturarv. Klåvorna kan bjuda på ett rikt växt- och djurliv. Sällsynta örter och spännande växtklenoder ryms i dessa gröna oaser mellan bergen. Men håller de på att växa igen. En vegetation av sly och unggranar förkväver både lövängskulturen och växtklenoderna. Ingen mänsklig hand hamlar längre lövträden utmed bergväggarna. Ingen anstränger sig längre för att såga av grenarna och repa lövet till tilläggsfoder åt kreaturen. Ingen slår längre den långsträckta ängen för att få tillräckligt med hö . Jordbrukarna utmed kusten har blivit färre, gårdarna större. Man har inte längre samma behov sorn förr att hålla slåtteräng i klåvorna. Ännu mindre är behovet av att hamia lövträd. Klåvorna kommer att finnas kvar som bergsprickor, klädda i grönt. Men de skiftar karaktär. Och av det levande kulturarvet kommer snart intet att finnas kvar i desa "gröna rännilar" som sträcker sig ned mot havet eller fjordens strandskoning. På samma sätt förändras allt fler andra landskapsbilder i vårt land. Igenväxningen pågår för fullt. Den drabbar i oroväckande omfattning den svenska landskapsbilden. Och vad är mera typiskt svenskt i vår natur än just det öppna lövträdslandskapet med sina betesängar? Visst är odlingslandskapet öppet och ljust. Men lövängen har inte samma plats i jordbruksnäringen som förut. Det är inte bara i avfolkningsbygder den slyar igen. På många håll förändras landskapsbilden i planmässiga former. Man planterar granskog. Och det finns starka skäl för det. Vi behöver mera virkesråvara till våra skogsindustrier, till träförädling och pappersframställning. Även lövängen måste här lämna sin tribut till kommande generationers utkomstmöjligheter. Efter en mansålder kan mogen barrskog avverkas på den forna lövängen. Och nyplantering kan ske. Där barrskog planteras kommer marken till god användning. Och sannolikt är det nödvändigt att ökade arealer tas i anspråk för skogsplantering. Men det ställer större krav på att hålla all annan mark i kulturlandskapet öppen. Det sämsta som kan ske är om lövängslandskapet slyas igen och marken inte kommer till vettig användning. En omfattande kreatursdrift inom svenskt jordbruk är en oskattbar tillgång i landskapsvården. Där kreatur (liksom andra klövdjur) hålls på bete förblir lövängslandskapet öppet och ljust. Ingen landskapsvårdare kan effektivare sköta kulturlandskapet i sin ursprungliga form än betande klövdjur. Detta visar sig alldeles speciellt i kustlandskapen med sina strandängar. Där kons mule förfarande håller slyet borta, där ligger landskapet öppet ända ned till stranden. Men där klövdjuren inte längre finns kvar på de gamla betesängarna, där sker snabbt en landskapsförändring-även utan barrträdsplantering. Sly och snårig lövskog breder ut sig. har strandängar växt igen - det klassiska kustlandskapet. Strandängen är liksom klåvorna och den inhägnade lövängen en del av vårt levande kulturarv. Däri ligger ett ansvar. De flesta av våra jordbrukare upplever detta och utför oavlönade en omfattande landskapsvård. Men jordbruksdriften förändras, och jordbrukarna har blivit allt färre. Det märks alltmera i landskapsbildernas förändring över hela landet. Vem rycker då in och hjälper till för att rädda det öppna kulturlandskapet? Vem ser till att strandängar blir kvar utmed våra kuster, vid och , utmed andra insjöar och vattendrag? Vem räddar det levande kulturarvet i klåvorna? Böndernas organisationer gjorde en betydelsefull insats för ett drygt tiotal år sedan. 1 en stor kampanj visade man på behovet av landskapsvårdande insatser. En del kommuner anstränger sig för att hålla sly borta och vissa landskapsavsnitt öppna och tillgängliga. Staten bidrar i viss utsträckning. Några ökade ekonomiska satsningar lär dock inte kunna påräknas från samhällets sida . Landskapsvården måste i stället bli föremål för ideella insatser av stor omfattning. Organisationssverige och Föreningssverige måste väckas till insikt om vad som håller på att ske. Svenska folket måste engageras i ett gemensamt ideellt arbete för att rädda det öppna svenska kulturlandskapet - likaså dess särarter, bl. a. klåvorna. Det står givetvis fritt för enskilda medborgare liksom för organisationer och lokala föreningar att ta initiativ i dessa syften. Speciella kunskaper om landskapsvård är självfallet av stor betydelse, och dessa finns inom jordbrukarrörelsen - likaså i och vid länsstyrelsernas naturvårdsenheter. Men det är ett frivilligt oavlönat arbete som måste lockas fram hos medborgarna. Regeringen har ett givet ansvar för landskapsvård. Regeringen kan ta initiativ. Regeringen bör - utan speciella extra anslag - kunna ställa vissa personella resurser till förfogande för en landsomfattande kampanj för Medborgarna måste få kännedom om behovet och veta hur de skall gå till väga för att få delta ideellt. Åter till klåvorna, närmare bestämt de som finns i naturreservat i i . berättar i en tidskriftsartikel (Miljö i ) om vad som håller på att ske: Märkligt nog har bergskrevorna på utanför den bohurländska kusten en jordmån som ligger helt i klass med det bästa äger av bördiga jordar. Vad får man då läsa i naturreservatet skötselplan? Jo - klåvorna skall växa igen för vetenskapens skull! Det är ju befängt. Det är inte bara så att hela i det närmast håller på att växa igen med granskog eller sly. Det är också så att vi mycket väl vet från nationalparker som och vad som händer då lövängen lämnas åt sig själv. Det slyar igen och undervegetationen av sköna orkidéer försvinner helt. Lindö-klåvor kan räddas! är ansvarig myndighet för naturreservaten. I naturreservat håller man en botanist, vars uppgift är att - i enlighet med skötselplanen - följa igenväxningen! träffade den botanist som för tillfället arbetar på . Han berättar i tidskriftsartikeln: Är det inte en hopplös uppgift att gå här och kartera en lövängskulturs förstörelse? frågar jag den botanist som för tillfället arbetar på . Jo, säger hon. Men är det bestämt att klåvorna skall växa igen! Alldeles tydligt inser hon det tragiska i företaget. upptäckte man på och i vad som hände när lövskogen lämnas åt sitt öde! Det speciellt tragiska är att klåvorna på verkligen är en unik landskapstyp som borde hävdas som en klenod bland andra nationalparker med lövängskultur. Under den vecka jag vistades i trakten fann jag många som med hjälpande händer skulle vilja hålla klåvorna öppna. Ännu finns lite av orkidé-floran kvar. Framför allt kan man ännu se mycket fina exempel på hamlade träd även om det försvinner i aspslydjunglerna. Ännu är det inte för sent att rädda det levande kulturarvet på . Men det brådskar. Det första som måste ske är att får regeringens uppdrag att ompröva skötselplanen för Lindöreservatet - en omprövning i syfte att snabbt rädda klåvorna från igenväxning. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att hos regeringen hemställer att får i uppdrag att skyndsamt ompröva skötselplanen för naturreservat så att kulturlandskapet där bevaras i sin ursprungliga form, 2. att hos regeringen hemställer om åtgärder i land skaps-vårdande syfte i enlighet med vad som i motionen anförts.