mot · G4021251 · 1981-01-26 00:00:00 — Det är en mycket angelägen uppgift för den förebyggande mödravården att förhindra att barn erhåller svåra kroppsliga, psykiska och/eller sociala handikapp genom modems missbruk under graviditeten och genom barnens uppväxt i en missbrukarmiljö. Genom tidig information och stödåtgärder blir många mödrar motiverade till och klarar av att avbryta sitt missbruk. Försöksverksamhet med denna inriktning pågår i samverkan mellan mödrahälsovården och socialvården bl. a. i och . I budgetpropositionen föreslås bl. a. att tilldelas vissa resurser för en specialmottagning för kvinnor med alkoholproblem i tidigt skede. Vidare har samarbetsorganet för alkoholfrågor föreslagit att vissa medel används innevarande budgetår till en utbildningsverksamhet. Den parlamentariska socialberedningen har den separata uppgiften att utreda frågan om resurser för mödra- och socialvården i akuta situationer. Det är värdefullt att sjukhusets resurser förstärks liksom att vissa utbildningsmedel tilldelas landstingen innevarande år. Det är emellertid viktigt att det på detta område inte blir fråga om någon engångssatsning utan ett engagemang som möjliggör att alla sjukvårdsområden sätter in kraftiga resurser. Staten bör därför också nästa budgetår anvisa medel. Förslag om en förstärkning av anslaget Upplysning och information på alkoholområdet med 2 milj. kr. läggs fram i en särskild motion. Det finns många skäl att ägna stor uppmärksamhet åt barns fysiska miljö. Det gäller bl.a. de olycksfall som drabbar många barn, ibland med konsekvenser för hela livet. Till det nybildade barnmiljörådets upp gifter hör att ha ett särskilt ansvar för dessa frågor. För att man på ett rätt sätt skall kunna vidta de behövliga åtgärderna krävs bl. a. en fortlöpande rapportering om barnolycksfall och barns olika miljöer. Enligt vår mening bör man överväga att koppla det informationssystem vi förordat i avsnitt 2 till en registrering av barnolycksfall. Vad vi här anfört om särskilda åtgärder inom barnhälsovården m. m. bör ges regeringen till känna. 4.1 Socialdemokratin har till varje lagt fram motioner som behandlat barnomsorgen (senast i motion 1979/80:282). Det har varit uttryck för vår vilja att följa upp den överenskommelse som den socialdemokratiska regeringen gjorde med om barnomsorgens fortsatta utbyggnad. Alltjämt måste enligt vår mening de kvantitativa insatserna stå i centrum. Men de kvalitativa frågorna om innehåll, arbetsformer, personalfortbildning etc. får ökad vikt. Den kvantitativa utbyggnaden och det kvalitativa reformarbetet måste därför drivas jämsides. 4.2 Det femårsprogram som beslöts 1976 befinner sig nu i sitt slutskede. Utfallet kan nu överblickas, och de farhågor som vi på ett tidigt stadium under det borgerliga regeringsinnehavet uttryckt om att planerna inte skulle komma att fullföljas har tyvärr slagit in. Av planerade 100000 platser i daghem (1977-1981) tillkommer, enligt senaste sammanställning av de kommunala bamomsorgsplanerna, 83000 platser, av 50000 i fritidshem 36000. Detta är lägre tal än som redovisades : då var motsvarande siffror resp. 88400 och 39900. Inte heller når man den avsedda successiva ökningen av utbyggnadstakten, vilket framgår av följande uppgifter om faktisk resp. planerad utbyggnad. Även om man beaktar familjedaghemmen kvarstår den negativa utveckling som sammanfattas i följande tabell. Utvecklingen av nya platser i barnomsorgen 1 föregående års motion pekade vi bl. a. också på tendensen att antalet faktiskt tillkommande platser var väsentligt lägre än utökningen enligt bamomsorgsplanerna. Detta förhållande gör sig fortfarande gällande, vilket framgår av följande serie avseende daghemmen. Genomförandet av riksdagsbeslut vad avser daghemmen Enligt en sammanställning som gjort beträffande de kommunala budgetarna i förhållande till bamomsorgsplanerna kommer inte heller planerna att kunna infrias. Vi vill i detta sammanhang också erinra om den genomgång vi tidigare redovisat av bamomsorgsplanerna 19781982. Av denna framgick att utbyggnadsambitionerna varierade kraftigt mellan kommunerna på så sätt att särskilt de kommuner som hade ett lågt utgångsvärde inte heller hade särskilt ambitiösa utbyggnadsplaner. De borgerliga regeringarna har intagit en mycket passiv inställning i fråga om barnomsorgens fortsatta utbyggnad. Trots att ett väl dokumenterat underlag stått till förfogande - genom redovisning av de kommunala bamomsorgsplanerna, materialet i SOU 1975:57 från planeringsgruppen för barnomsorg och barnomsorgsundersökning - har t. ex. någon ny överenskommelse med kommunerna inte aktualiserats. I budgetpropositionen försvarar sig nu regeringen med att redovisa det material som ställt samman om vad som kan sägas vara det dagsaktuella behovet av barnomsorg. Av de där redovisade siff roma dras slutsatsen att man skulle, inom den avsedda treårsperioden (till mitten av ), klara att bygga ut barnomsorgen så att behoven tillgodoses. Det finns emellertid en betydande risk för att man genom att utgå från det dagsaktuella behovet klart underskattar dynamiken i samhällsutvecklingen. Följande uppgifter visar hur olika behoven kan uppskattas enligt olika undersökningar/beräkningar (här endast för förskolebarn). Planeringsgruppen för barnomsorg: (= viss del av behovet) Det går således inte att ha en så statisk syn på samhällsutvecklingen som den borgerliga regeringen har. I stället är det nödvändigt att ta fram nya riktlinjer för utbyggnad av barnomsorgens olika former. 4.3 Med hänsyn till vad vi redovisat om den planerade utbyggnaden är det nödvändigt att ingående analysera och förbereda genomförandet av de åtgärder som kommer att krävas för att nå målet om full behovstäckning. En värdering måste därvid göras av de olika styrinstrument som samhället kan använda. Detta kräver inte bara en förbättrad planeringsmetodik, vilket planeringsgruppen för barnomsorg i ett betänkande (SOU 1979:57-58) gett underlag för, utan framför allt en konkret politisk vilja från både statens och kommunernas sida. För kommunernas del finns, som vi tidigare framhållit, en rad problem att klara av. Ofta är det fråga om svårigheter rent fysiskt och planeringsmässigt. Markreservationer för allmänna ändamål saknas i redan utbyggda kommundelar, och behövliga stadsplaneändringar kan ta tid. Detta talar för att arbetet måste påbörjas tidigt och drivas med kraft. I många fall torde man nämligen komma att ställas inför svårare praktiska problem ju längre utbyggnaden pågått. Det bör övervägas att utsträcka kommunernas planer för barnomsorgens olika former (för förskolebarn och skolbarn) i tiden så att de åtminstone översiktligt täcker utbyggnaden fram till full behovstäckning. Detta skulle bl. a. ge bättre möjligheter att ta itu med frågor om markreservationer etc. Vi vill i detta sammanhang erinra om de förslag till åtgärder för en förbättrad boendemiljö som vi lagt fram i bostadspolitiska motioner . Vi har bl. a. föreslagit att kommunerna skall ha ett lagfäst ansvar för bostadsmiljön i dess helhet och att kommunala handlingsprogram för bostadsförsörjningen (inkl. den sociala servicen) skall upprättas. En utbyggd barnomsorg har stor betydelse för att åstadkomma en bra boendemiljö och därmed bidra till att ge barnen en god uppväxtmiljö. Närmiljön förbättras därmed. Kommunernas möjligheter att bygga ut barnomsorgen påverkas ofta av de regler och normer som statsmakterna, via olika myndigheter, ställt upp. Enligt vad som anmäls i budgetpropositionen kommer regeringen att återkomma till med förslag som gör det lättare för kommunerna att klara utbyggnaden från dessa aspekter. Det är angeläget att en sådan utveckling kan åstadkommas. Sammanfattningsvis innebär således vårt förslag att en samlad behovsbedömning och utbyggnadsplan för den kommunala barnomsorgen arbetas fram för den fortsatta utbyggnaden fram till målet full behovstäckning. Planen, som också bör innefatta en bedömning av personalbehov och erforderliga utbildningsinsatser liksom en värdering av olika instrument för att säkerställa att målet nås, bör tas fram genom överläggningar med och föreläggas . bör i enlighet härmed begära förslag till utbyggnadsplan och åtgärder bl. a. i fråga om de ekonomiska förutsättningarna för planens förverkligande i enlighet med vad vi anfört. Den fortsatta utbyggnadsplaneringen bör som nämnts avse barnomsorgens olika former. Daghemmen och fritidshemmen är och skall givetvis vara stommen i den kommunala barnomsorgen. Men det torde vara nödvändigt att låta alla konstruktiva krafter samverka för att klara utbyggnadsbehoven. Det betyder att uppmärksamhet måste ägnas familjedaghemmen, som vid utgången av 1979 svarade för över 110000 av de ca 280000 platserna i barnomsorg. Detta understryker bl. a. betydelsen av verksamheten inom den öppna förskolan. Det är vidare också angeläget att man i större utsträckning från kommunernas sida undersöker möjligheterna att få fram tillsynsformer med en ökad grad av föräldrarnedverkan. försöksverksamhet kan här ge vägledning. 4.4 Barnomsorgen har också en viktig kvalitativ aspekt. En viktig kvalitetshöjning inom barnomsorgen är naturligtvis att öka dess omfattning och därmed ge möjlighet för flera barn att få stimulans och utvecklingsmöjligheter samt för fler familjer att få tillsynsfrågan ordnad på ett tillfredsställande sätt. Det förhållandet att det är brist på daghemsplatser leder också till att andelen barn med behov av särskilda stödåtgärder tenderar att bli hög på vissa daghem. Detta medför problem i verksamheten. En utbyggd barnomsorg innebär även i detta avseende fördelar. En viktig faktor för barnomsorgens kvalitet är utbyggnad och förändringar i utbildningen av barnomsorgspersonal. Förskollärarkåren är generellt sett ung, varför det är angeläget att genom den särskilda utbildningen för barnskötare försöka rekrytera även äldre till yrket. Det är vidare angeläget att eftersträva en jämnare könsfördelning inom förskollärarkåren. Av nämnda skäl är också fortbildningsinsatser betydelsefulla. Det nuvarande statsbidragssystemet inom barnomsorgen medger i sig en frihet för kommunerna att själva variera insatserna med hänsyn till skiftande behov i olika förskolor. I många fall har emellertid kommunerna svårigheter att tillgodose sådana behov. Detta är bakgrunden till att vi lagt fram förslag om att komplettera de generella statsbidragen med bidrag till behovsorienterade insatser, i första hand i daghemmen. Vi upprepar vårt förslag om att - under reservationsanslaget. Särskilda insatser för förskolan 100 milj. kr. anvisas för behovsinriktade insatser från /82. Vi hänvisar i detta avseende till vad vi anfört i motionen 1978/79: 509. Vi kommer i det följande att föreslå att en viss del av dessa medel används för ett stöd till kommunalt utvecklingsarbete. Barn har ett stort behov av gemenskap och samvaro med andra barn och av att fl förtroende också för andra vuxna än föräldrar. Den gemenskapen är viktig för dem i deras utveckling till fria och självständiga människor. Men om samhällets barnomsorg skall kunna fylla denna uppgift behövs det att staten utöver den nuvarande bidragsgivningen går in med extra medel för att ge kommunerna möjlighet att genomföra erforderliga behovsorienterade insatser i förskolan. Detta är ett viktigt led i arbetet på att förstärka barnomsorgens kvalitet. Därigenom kan man få faktiska möjligheter att särskilt beakta behoven hos de barn och deras familjer som tillfälligt eller kräver speciellt stöd och stimulans. Till dessa hör ofta även barn som är handikappade eller är från invandrarfamiljer. Den undersökning som gjorts i , bl. a. om hur daghemmen fungerar för den grupp av barn som har särskilda behov (Vilsebarn i välfärdsland), styrker vårt krav på att särskilda medel bör anvisas för detta ändamål. Dessa medel bör inte bindas för någon viss typ av åtgärd. Det är tvärtom en fördel att man genom ett utnyttjande för olika åtgärder (avseende personal, barngrupper, lokaler etc.) kan få praktiska erfarenheter för det fortsatta reformarbetet på förskolans område. Föräldrarnas delaktighet i programmet är också viktigt. Det bör därför ankomma på att noggrant följa och utvärdera verksamheten samt delge kommuner och personalgrupper information härom. Vi vill också framhålla att motsvarande åtgärd vidtagits på skolans område och där visat sig så värdefull att man på detta område i allt större utsträckning använder sig av behovsorienterade insatser. Våra förslag om behovsinriktade insatser är ett uttryck för vår vilja att sätta barnens behov av stimulans och utveckling i centrum för barnomsorgspolitiken. 4.5 Kvalitetsaspekterna i förskolan har ofta i den allmänna debatten sammankopplats med frågor om personaltäthet, normer för dessa osv. Dessa är givetvis betydelsefulla; vårt förslag om särskilda medel för behovsinriktade insatser är uttryck härför. Men det är också nödvändigt att man i högre grad än tidigare behandlar frågor om förskolans innehåll och arbetsformer m. m. I barnstugeutredningens båda huvudbetänkanden (SOU 1972:2627) framhölls bl. a. att förskolans övergripande mål skall uttrycka den ideologiska bakgrunden till det pedagogiska programmet. Det blir då ett uttryck för samhällets syn på och omsorg om varje barn i dess rätt till en god utveckling. I utredningens direktiv hade detta mål för barnstugeverksamheten angetts vara att i samverkan med hemmet främja barnens allsidiga och harmoniska utveckling emotionellt, socialt och intellektuellt samt medverka till en positiv anpassning av barnen till samhället. De övergripande målen för förskolans verksamhet liknar i många avseenden de som gäller för skolan. En särskild arbetsplan för förskolan har publicerats av . För förskolans del saknas däremot ett bestämt arbetsprogram. Hur arbetet i praktiken går till ute i de enskilda förskolorna kan också växla kraftigt. Några initiativ till en förnyad diskussion om förskolans innehåll och arbetsformer kan särskilt nämnas. Det är dels familjestödsutredningens diskussionspromemoria Daghem för små barn och dess promemoria om kvalitet i familjedaghem, dels diskussionsmaterial Förskolans pedagogiska verksamhet. Dessa kan ses som försök att utveckla arbetet i förskolan. anser t. ex. att den växtpedagogik som tillämpats har gjort det svårt att hjälpa barnen att leka och arbeta tillsammans och kunna känna sig som en tillgång 1 en grupp. a. aktualiserat ett antal områden, som är centrala från kvalitetssynpunkt och som särskilt behöver uppmärksammas för vidare insatser. I underlaget sägs bl. a. att den nyorientering som sker inom förskolans verksamhet i fråga om innehåll och arbetssätt talar om ett behov av en ökad fasthet i arbetet, medveten planering av verksamheten och en aktiv barnuppfostran utifrån en demokratisk människosyn. Man betonar vidare en socialt fostrande pedagogik, arbete, lek och inlärning i naturliga sammanhang, barns och vuxnas funktioner i verksamheten. Föräldrarnas delaktighet och medansvar framhålls. Det finns många skäl som talar för en mer strukturerad verksamhet inom förskolan i enlighet med de tankegångar som utvecklats bl. a. i den nämnda skriften. Här krävs emellertid ett fortsatt utvecklingsarbete, både lokalt och centralt. har i sin anslagsframställning föreslagit att vissa medel avsätts för bl. a. ett kommunalt utvecklingsarbete. Regeringen har dock inte biträtt detta förslag. Enligt vår mening finns det dock skäl att staten ställer vissa medel till förfogande för ett sådant arbete. för anslaget Särskilda insatser för förskolan har vi beräknat 5 milj. kr. för detta ändamål. Härigenom bör det bli möjligt att inte bara initiera och stödja lokala projekt - att skapa lokala utvecklingsprogram innefattande både de kvantitativa och kvalitativa frågorna utan också att sprida resultat och erfarenheter till andra kommuner. I personalavseende kan det också ses som en viktig utvecklings- och fortbildningsinsats. I nästa anslagsframställning bör också ge en samlad redovisning av arbetet med frågorna om förskolans pedagogiska verksamhet. Ytterligare ett område som får alltmer ökad aktualitet i och med barnomsorgens kvantitativa utveckling är sambandet och samarbetet förskola/ skola. Både barnstugeutredningen och betonade betydelsen av ett utökat samarbete mellan förskola och skola. En del praktiska åtgärder har också vidtagits i detta syfte för att öka kontakterna, mildra konsekvenserna av övergången förskolaskola och också få ett utbyte i pedagogiska och metodiska avseenden. Men det är tveksamt om så mycket uträttats som avsikten varit. Också enkla organisatoriska åtgärder att föra skola-förskola närmare har varit svåra att genomföra. I diskussionsunderlag framhålls bl. a. att utmärkande för förskolans pedagogiska verksamhet är att inlärning sker i naturliga sammanhang, meningsfulla för barnet. Det finns en diskussion om förskolans pedagogiska arbete med avseende på inlärningsaspekterna. Mycket talar t. ex. för att man måste ägna ökad uppmärksamhet inom samhällets barninstitutioner förskola och skola åt barnens språkutveckling och begreppsbildning. Ett sådant önskemål påverkar givetvis det pedagogiska innehållet och arbetsformerna i förskolan. Därutöver kan särskilda åtgärder behövas för att åstadkomma en mjuk övergång mellan förskola och grundskola. Detta skulle t. ex. kunna ske genom att förskolepersonal och lågstadielärare samarbetar i arbetslag. Arbetet skulle därvid bygga på att förskole- och lågstadiepedagogik skall närma sig varandra och kräva stöd av en gemensam fortbildning liksom förändringar i grundutbildningarna. Så t. ex. borde undervisning om läsoch skrivinlärning ingå i förskollärarutbildningen. Detta skulle också kunna underlätta för förskollärare att följa barn upp på lågstadiet. Med dessa åtgärder skulle det vara möjligt att åstadkomma en växelverkan i pedagogiskt och metodiskt avseende mellan skola och förskola. Det är nödvändigt att ytterligare överväga många frågor i detta sammanhang innan en viss lösning kan förordas. Det gäller t. ex. det pedagogiska och sociala innehållet i verksamheten, konsekvenser för personalen och personaltillgång, fortbildningsinsatser för resp. personalgrupp liksom behov av förändringar i grundutbildningen. De lokala konsekvenserna måste vidare belysas vad gäller bl. a. lokaler, läromedel och kostnader. Också effekterna på barnomsorgen i övrigt måste klargöras. Vad vi förordat i fråga om medel för lokalt utvecklingsarbete kan här vara betydelsefullt. Vad vi här anfört om förskolans pedagogiska verksamhet bör ges regeringen till känna. 5 Grund- och gymnasieskolan 1960-talets reformskede resulterade bl. a. i en enhetlig grundskola. Målsättningen med reformerna var att bereda alla ungdomar utbildning utan hinder av ekonomiska, sociala eller geografiska förhållanden. Reformerna innebar också starka krav på en förändring av skolans inre arbete för att anpassa skolarbetet, dess innehåll och arbetssätt, till elevernas olika förutsättningar. Enligt vår mening har ett särskilt ansvar för elever, som oftast av yttre omständigheter inte kan tillgodogöra sig skolarbetet på samma villkor som flertalet. Skoltiden är ett kanske aldrig återkommande tillfälle för samhället att ge dessa barn och ungdomar möjligheter till personlig och social utveckling och goda kunskaper. För att vidareutveckla skolan i dessa avseenden tillsatte socialdemokraterna utredningen om skolans inre arbete (). Utredningens förslag, som presenterades 1974, fullföljde den dåvarande socialdemokratiska regeringen i propositionen om skolans inre arbete 1976, som i allt väsentligt accepterades av . Detta beslut utgör grunden för ett konkret utvecklingsprogram för skolan. Den socialdemokratiska regeringen hade genom beslut om särskilda åtgärder på skolområdet (s. k. SÅS-medel) anslagit medel för att stödja en utvecklingsprocess i den riktning som senare resulterade i SIA-reformen. Såväl de förändringar inom som är möjliga att vidta med stöd av SIA-reformen som den målsättning med en framtida gymnasieskola som skisserades i den socialdemokratiska regeringens direktiv till gymnasieutredningen, är starkt kopplade till socialdemokraternas vilja att förbättra skolan. Flera av inslagen i SIA-reformen syftade till att stimulera den demokratiska utvecklingsprocessen i skolan bl. a. genom att decentralisera beslutsbefogenheter till lokala skolstyrelser och enskilda skolor. Osäkerheten inför reformen har dock varit stor ute på fältet. Orsakerna till detta är flera. Enligt vår mening har riksdagsbeslut om inte fått det stöd av de borgerliga regeringarna som det borde för att en så angelägen reform skall kunna genomföras. Under det borgerliga regeringsinnehavet har man i stället ifrågasatt beslutet. Man har t.o.m. avvecklat viktiga delar av reformen genom att dra in bidraget till den allmänna fritidsverksamheten för barn och ungdomar, urholka skolledar- och personallagsutbildningarna, dra in beslutade resursökningar och halvera speciallärarutbildningens längd. Härtill kommer avvecklingen av statsbidraget till skolbyggnader. Allt detta innebär att den utvecklingsprocess som socialdemokraterna avsåg skulle bli ytterligare ett steg på vägen mot en bättre skola för alla elever inte har fått eller kommer att få det genomslag som ursprungligen var avsikten. Den återhållande effekt på skolans utveckling som det borgerliga regeringsinnehavet inneburit blir så mycket mer beklaglig som rapporterna ökat om brister i arbetsmiljön för såväl elever som personal. I många klasser är oron stor. Elever har ett allt större behov av vuxenkontakt. Elevernas behov av engagemang och aktivitet kommer ofta i konflikt med skolans traditionella arbetssätt. När skolan inte förmår utveckla elevernas aktivitet till något konstruktivt omvandlas den till destruktiv verksamhet eller passivitet. Skolarbetet upplevs då sorn meningslöst. De mest utsatta eleverna lämnar utan grundläggande kunskaper och färdigheter. För att motverka denna utveckling måste skolarbetet förändras och skolans personal stödjas bl. a. genom att antalet vuxna som deltar i skolarbetet ökar. finns det undersökningar av elevernas arbetsresultat som visar på klara skillnader mellan olika kommuner och kommundelar. Sambanden mellan skolresultat och sociala och ekonomiska förhållanden i hemmet och stadsdelen är uppenbara. En viktig utgångspunkt för reformering var att förbättra skolgången för barn och ungdomar med svårigheter och med behov av extra stöd och stimulans. Ett grundläggande motiv bakom det nya statsbidragssystemet till var att resurser skulle anvisas efter behov. Genom att dessa barn- och ungdomsbehov tillgodoses ökas förutsättningarna för att skolans elever skall arbeta sig fram till goda kunskaper. För socialdemokratin är det självklart att förändra skolans inre arbete så att det bättre anpassas till dagens elever och aktuella samhällskrav. Arbetssätt och innehåll i skolarbetet måste förändras så att det ger mer utlopp för de ungas aktivitet och ställer större krav i fråga om ansvar på eleverna för arbetet och arbetsmiljön. Stora insatser måste göras för att skapa arbetsro och för att arbetet skall kunna upplevas meningsfullt av eleverna. SIA-reformen lade en grund för ett förnyelsearbete i denna riktning. Arbetet måste nu fullföljas bl. a. genom statsmakternas aktiva stöd. Regeringens olika besparingsförslag ter sig mot denna bakgrund som särskilt olyckliga. I många skolor pågår ett intensivt arbete i reformens anda. Vi vill särskilt peka på den demokratiska utveckling med ökat medinflytande och verkligt medansvar från elevernas sida både för den egna arbetsmiljön och för arbetets uppläggning och innehåll som äger rum i många skolor. Vi konstaterar också att undervisningen genom initiativ av lärare och fackliga organisationer i ökad utsträckning sker i kontakt med arbetslivet och knyts samman med verkligheten utanför skolan. 1 många kommuner byggs fritidsutbudet för barn och ungdomar successivt ut i och i anslutning till skolan. Detta lokala utvecklingsarbete hälsar vi med stor tillfredsställelse.