mot · G4022147 · 1981-04-21 00:00:00 — med anledning av proposition 1980/81:175 om förenklad domskrivning I propositionen föreslås, i syfte att spara pengar, att möjligheten att utfärda förenklad dom i brottmål skall utvidgas. Justitieministern säger sig (s. 6 i propositionen) vara medveten om att de rationaliseringsvinster som följer blir ganska måttliga De besparingseffekter som skulle kunna uppnås avser, enligt justitieministern, främst kostnaderna för utskrift, kopiering och arkivering. En minskad rättssäkerhet kan inte motiveras med att kostnaderna för utskrift, kopiering och arkivering skall minskas. De förslag som framläggs i propositionen är delvis otillfredsställande just från rättssäkerhetssynpunkt. Vad först gäller förslaget att förenklad dom under vissa omständigheter skall kunna användas utan hinder av att skadeståndstalan förs i brottmålet, ger detta möjlighet till förenklingar i arbetet utan att rättssäkerheten åsidosätts. Jag har därför inga invändningar mot denna del av det framlagda lagförslaget. har redan tidigare godtagit att förenklad dom kan användas då någon annan brottspåföljd än böter inte ådöms. Denna möjlighet har alltså endast använts i vissa fall där frihetsberövande inte är aktuellt. Från liberal utgångspunkt måste det med skärpa understrykas, att ett så långtgående ingrepp från samhällets sida mot en individ som en dom innebärande frihetsberövande inte skall kunna ske utan att skälen för frihetsberövandet redovisas på ett tillfredsställande sätt. Detta innebär bl. a. att en muntlig redovisning av domskälen i det fallet inte är tillräcklig, utan måste kompletteras med en skriftlig redovisning. Mot denna bakgrund skulle de föreslagna besparingsåtgärderna möjligen kunna godkännas då det är fråga om att någon döms till villkorlig dom eller skyddstillsyn, men däremot inte när någon döms till fängelse eller till överlämnande till särskild vård enligt 31 kap. . När det gäller överlämnande till särskild vård anförs visserligen att domen så gott som alltid bör utfärdas i fullständig form då det blir aktuellt med överlämnande till vård enligt lagen om nykterhetsvård eller till sluten psykiatrisk vård eller vård i specialsjukhus för psykiskt utvecklingsstörda. Propositionen innebär sålunda att frihetsberövande, om än undantagsvis, här skall kunna äga rum med användande av förenklad dom. Då det är fråga om frihetsberövande får enligt min mening också de invändningar som vid lagrådsbehandlingen framfördes av justitierådet 1* 1980/81. Dessa invändningar var i huvudsak följande: Användandet av förenklad domskrivning står i strid med kravet på att myndigheter motiverar sina beslut, vilket bl. a. kommit till klart uttryck i lagstiftningen vid tillkomsten av förvaltningsrättsreform. Att möjligheten till förenklad dom knyts till den anklagades erkännande kan vara problematiskt eftersom det kan vara förknippat med svårigheter att avgöra vad ett erkännande i det enskilda fallet omfattar. Ett erkännande kan heller aldrig ensamt ligga till grund för en fällande dom. Förslaget får följden att den som nekar till ett brott får en sedvanlig dom med skriftlig motivering inte endast i skuldfrågan utan också i påföljdsfrågan. Den som erkänner får emellertid ingen redovisning av domskälen i påföljdsfrågan. Detta kan leda till rättsförluster för den tilltalade, ifall överklagande blir aktuellt. Det bör nämligen observeras att den som överklagar måste ange i vilket avseende hon eller han anser underrättens domskäl vara oriktiga. Användande av förenklad domskrivning försvårar den offentliga insynen i domstolarnas arbete. Detta påverkar inte bara exempelvis pressens arbetsmöjligheter, utan också arbetsförutsättningarna för justitiekanslern och ombudsmän. Utöver de invändningar som vid lagrådsbehandlingen framfördes från justitierådet bör remissvaret från särskilt uppmärksammas. understryker t. ex. att man inte beaktat den stora betydelse det har för en domstol, att i ett fall av upprepad brottslighet kunna läsa motiveringen till den tidigare domen. De principiella invändningar som riktats mot lagförslaget, och den begränsade rationaliseringseffekt som är möjlig att uppnå, gör att användande av förenklad dom i en del fall kan vara principiellt tveksamt redan då någon döms till villkorlig dom eller skyddstillsyn. De faror för rättssäkerheten som möjligen kan finnas här förutsätter jag undersöks vid justitieutskottets behandling av propositionen. När det gäller domar som innebär frihetsberövande är, som framgått ovan, de principiella invändningarna så starka att lagförslaget är oacceptabelt. Med hänvisning därtill hemställs att , med avslag på proposition 1980/81:175 i denna del, beslutar att RB 30 kap. 6 § skall ges följande lydelse: Har den tilltalade erkänt gärningen och bestäms brottspåföljden till annat än fängelse eller överlämnande till särskild vård får domen utfärdas i förenklad form. Dom varigenom högre rätt fastställer lägre rätts dom, får också utfärdas i förenklad form. Förs i målet talan om enskilt anspråk i anledning av brott, gäller vad som sägs i första stycket första meningen endast om den tilltalade medger anspråket eller om rätten finner saken vara uppenbar. HANS () i