mot · G50242 · 1981-10-26 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1981/82:14 om förändringar av gymnasieskolans utformning m. m. I inledningen till propositionen sägs att "Den ekonomiska situationen i landet har gjort det nödvändigt att besluta om besparingar också på skolans område. kommunisterna förnekar detta påstående. Vi anser att det visar att regeringen intar en kortsynt och primitiv hållning till utbildningsfrågorna, en hållning som präglas av en grundläggande oförståelse för frågorna om bildningens och uppfostrans roll i vårt samhälle. Fortsatt läsning av regeringens proposition styrker oss också i denna uppfattning. Utgångspunkten för regeringens proposition är att dra in 180 miljoner av statens bidrag till driften av gymnasieskolorna, i enlighet med det beslut som borgerliga majoritet fattade med anledning av den s. k. besparingspropositionen. Vpk vände sig redan då bestämt mot indragningar på skolans område och pekade på alla de brister som redan finns inom området och som måste avhjälpas. De åtgärder som regeringen nu föreslår är följande: För det första vill man införa vad man kallar för en friare resursanvändning, i likhet med vad som finns inom . För det andra vill man slopa länsskolnämndernas dispensgivning till i förhållande till bestämmelserna för små och för många undervisningsgrupper. För det tredje föreslår man reducerat timtal i små undervisningsgrupper. För det fjärde en samordning av timplanerna på de tre- och fyraåriga linjerna. För det femte en minskning av de lärarledda lektionerna. För det sjätte stopp för korttidsvikarier. Det står helt klart att det rör sig om omfattande ingrepp i gymnasieskolans verksamhet. Det framstår då som minst sagt märkligt att regeringen lägger dessa förslag när gymnasieutredningen väntas komma med sitt betänkande . Visserligen har regeringen inhämtat utredningens synpunkter på en del av förslagen, men det bör understrykas att gymnasieskolans framtida utformning och möjligheterna att göra en helhetsbedömning av denna utformning icke kan ses som en exklusiv angelägenhet för regeringen och gymnasieutredningen. Innan så genomgripande förändringar beslutas, som de nu föreslagna, måste såväl som de anställdas 1 1981182. fackliga organisationer, elevorganisationerna, kommunerna och andra intressenter, ges en reell möjlighet att göra en helhetsbedömning av gymnasieskolan och de förändringar som krävs. Om regeringen nu lyckas driva igenom sitt förslag så kommer det att innebära en omfattande omstrukturering av gymnasieskolan /83. Den processen kommer inte att vara avslutad förrän tidigast , och då kommer det att vara dags att genomföra de beslut som fattas på grundval av gymnasieutredningens förslag. Det kommer att innebära att för gymnasieskolans del kommer att präglas av ett utdraget förändringsarbete, där man måste hålla det för troligt att betydande delar av det som kommer att förändras, om regeringen får som den vill, återigen måste ges en annan utformning under senare hälften av decenniet. Det finns anledning att var för sig kommentera de olika sparåtgärder som regeringen föreslår på gymnasieskolans område. Vad gäller förslaget om att införa en friare resursanvändning för vissa delar av statsbidragen till gymnasieskolan, så kan det i och för sig finnas anledning att överväga en sådan förändring. Regeringen ger emellertid en falsk bild av förändringens innebörd, när man säger att detta skulle ge "väsentligt ökade möjligheter att lokalt sätta in tillgängliga resurser där de bäst behövs". Man ger denna formulering intryck av att man lokalt kommer att kunna använda resurser för att täcka brister som inte kan täckas . Så kan det naturligtvis inte bli när man föreslår att betydande resurser skall dras bort från gymnasieskolan. Resultatet blir i stället att kommunerna kommer att få bära hela ansvaret för de nya brister som uppstår på grund av de av staten undandragna medlen. Kommunerna får inte ett ökat, utan ett minskat handlingsutrymme om man ser till helheten av det förslag som regeringen har lagt. Därför avvisar vpk förslaget om en friare resursanvändning i detta sammanhang. Regeringen föreslår att länsskolnämndernas möjlighet att ge dispenser för undervisning i mindre grupper och i fler grupper än vad bestämmelserna annars medger skall slopas. Förslaget skulle, om det genomfördes, leda till en utarmning av vissa ämnen som drar till sig relativt få elever inom gymnasieskolan. Framför allt skulle eleverna i glesbygd och på mindre orter drabbas hårt. Skolorna på dessa platser skulle komma att genomgå en betydande likriktning, som strider mot principen om alla elevers lika rätt till utbildning och rätt att välja utbildningsinriktning. Regeringen anser att man kan spara 60 milj. kr. genom att slopa länsskolnämndernas dispensgivning. Man säger också att skolorna, även i fortsättningen kan få vissa möjligheter att inrätta extragrupper, genom att man avstår från gruppdelningar som man annars har formell rätt till. Denna rätt till gruppdelningar har naturligtvis inte tillkommit av någon slump, utan därför att det har ansetts pedagogiskt nödvändigt att i vissa ämnen och vissa moment dela undervisningsgrupperna i mindre grupper. Avstår man från denna delning kan man förmoda att undervisningen blir sämre. Skolorna ställs härigenom inför valet att försämra undervisningsstandarden för stora grupper av elever eller att avstå från att inrätta undervisning i vissa ämnen som har för få elever enligt bestämmelserna. Detta är ett omöjligt val, som, hur skolan än beslutar, kommer att leda till en försämrad undervisning. Därför avvisar vpk regeringens förslag på den här punkten. Regeringens tredje förslag är att timtalet skall reduceras för undervisningsgrupper med mindre än 12 elever när ämnet kan omfatta 30 elever. Redan nu finns vissa möjligheter till reducerat timtal i små undervisningsgrupper. Som princip och genomfört utan egentliga möjligheter att göra undantag är det emellertid mycket tveksamt. Detta är också en fråga som bör bli föremål för avvägningar i samband med gymnasieutredningens förslag. Vpk kan därför inte stödja en generell reduktion av timtalet i små undervisningsgrupper på det sätt regeringen föreslår. Förslaget om samordning av timplanerna för de tre- och fyraåriga linjerna griper in direkt och omfattande i gymnasieskolans verksamhet. Det anges nu inga pedagogiska skäl för denna förändring. Över huvud taget belyses inte de pedagogiska konsekvenserna, trots att man gör en mycket detaljrik genomgång. Inte heller förs någon principiell diskussion om innehållet i gymnasieskolans olika linjer, trots att det förslag man lägger får mycket stor betydelse för olika ämnens tyngd på de olika linjerna. Det är exempelvis anmärkningsvärt hur man på de ekonomiska, tekniska och naturvetenskapliga linjerna utarmar undervisningen i vad som något oegentligt brukar betecknas som teoretiska ämnen. Detta är enligt vår uppfattning en mycket farlig utveckling, som det redan finns tendenser till i läroplanen för och som vi påpekade när den behandlades av och som ytterligare förstärks genom regeringens förslag till förändrade timplaner för gymnasieskolan. En progressiv samhällsutveckling är inte betjänt av ekonomer, tekniker och naturvetare som saknar nödvändiga instrument för att sätta in sina kunskaper i ett historiskt, kunskapsteoretiskt, kulturellt och socialt sammanhang. Avsaknaden av dessa instrument gör dem till försvarslösa verktyg för olika maktintressen och bidrar i väsentlig grad till att fjärma individen från produkten av hans arbete. Av dessa skäl och därför att större förändringar av gymnasieskolans timplaner bör anstå tills gymnasieutredningens förslag behandlas, avvisar vpk regeringens förslag i detta avsnitt. Frågan om en minskning av antalet lärarledda lektioner har kommit att bli huvudtemat i den offentliga debatten om propositionen om gymnasieskolan. Det är inte utan anledning eftersom det här rör sig om ett osedvanligt dilettantmässigt förslag, som argumenten för detta förslag formar sig till en kollektiv inkompetensförklaring av skolledningarna och lärarkåren inom gymnasieskolan. För regeringens anseende, vilket vi i och för sig inte har någon anledning att värna om, hade det varit bättre om man nöjt sig med att konstatera hur mycket man vill spara och i vad mån det skall ske genom 1* 1981182. försöker man att få det att framstå som en positiv pedagogisk reform i syfte att lära eleverna i gymnasieskolan att arbeta mer självständigt. Förslaget vittnar om en djup och allvarlig okunnighet om undervisningens villkor i dagens gymnasieskola. Det har från skolhåll påpekats att undervisningssituationen har förändrats i betydelsefulla avseenden . Det sammanhänger med de ökade krav som ställs på gymnasieskolan. Ökande andelar av varje åldersgrupp söker sig dit, dels beroende på ambitionen att alla ungdomar skall beredas tillträde till gymnasieskolan, dels därför att den ständigt ökande ungdomsarbeslösheten tvingar tusentals ungdomar som hellre skulle vilja gå ut i jobb att fortsätta sin skolgång. Härtill kommer det speciella ansvar som gymnasieskolan fick för 16-17-åringarna genom den s. k. ungdomspropositionen. Att i detta läge undandra lärarresurser kan inte betraktas som en ansvarsfull politik. När man sedan försvarar sina åtgärder med att det skulle ge eleverna möljlighet att lära sig arbeta självständigt, så bör det sägas att det inte är något självklart resultat av att man tar bort läraren . Det behövs omfattande handledning, individuellt och i grupper, för diskussioner om arbetets syften och uppläggning. Det är inte omöjligt att det behövs ökade lärarresurser för att klara denna uppgift. I propositionen påpekar regeringen att det redan vid gymnasiereform angavs som ett viktigt mål att lära eleverna att arbeta självständigt. Man uttrycker också kritik över att så inte har skett. En kritik som i och för sig kan vara berättigad. Från regeringens sida drar man slutsatsen att avsaknaden av träning i självständigt arbete i gymnasieskolan beror på att det finns för mycket lärare. Detta är en felaktig slutsats. Med all sannolikhet är det så att vanlig auktoritär undervisning, där läraren helt styr klassens verksamhet, är mindre arbetskrävande än mer självständiga arbetsformer. Frågan om hur eleverna skall kunna tränas systematiskt i mer självständigt arbete bör behandlas i samband med gymnasieutredningens förslag. Regeringens sjätte och sista förslag är att ta bort korttidsvikarierna i gymnasieskolan. Återigen visar man hur man i grunden har lyckats missförstå ett problem. Visserligen är det så att det är tveksamt huruvida korttidsvikarierna verkligen fyller den funktion som de avses göra. Men det problemet löser man inte genom att ta bort dem, eftersom det beror på att vikarierna ofta är för dåligt utbildade och att de som tjänstgör som korttidsvikarier inte har någon fortlöpande kontakt med undervisningen i de klasser där de får arbeta. Förhoppningsvis har gymnasieutredningen behandlat detta problem och kommer också med förslag om hur det skall lösas. Den genomgång vi här gjort av propositionen visar på det omöjliga i att göra sådana besparinar på gymnasieskolans område som förutsattes i den s. k. besparingspropositionen (1980/81:20), som borgerliga majoritet godkände. Därför bör detta beslut rivas upp. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att beslutar avslå proposition 1981/82:14 om förändringar av gymnasieskolans utformning m. m., 2. att beslutar upphäva sitt beslut med anledning av utbildningsutskottets betänkande 1980/81:15 i vad avser gymnasieskolan. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)