mot · G402832 · 1981-01-22 00:00:00 — av m. fl. om en utvecklingsplan för I länsprogram 1980 för förutspås att sysselsättningen kommer att stagnera och att folkmängden kommer att minska . Bara två av tio ungdomar kommer att få arbete i hemlänet. Målsättningen, som alla partier i länet är överens om, är 24 000-27 000 nya jobb och befolkningsökning. kommunisterna står bakom denna målsättning, men vi anser att avsevärt bättre styrmedel än de som används krävs för att målsättningen skall kunna nås. Den regionalpolitik som förts duger inte längre. I vissa stycken är den till och med ett hot mot en rättvis regional utveckling. av regionalpolitiska insatser har endast 3 000 arbetstillfällen skapats i med lokaliseringsstöd. Det är ett dåligt resultat: bara 1965-1975 ökade tjänstesektorn i länet med 15 000 personer. Enligt länsprogram 1980 minskar länets industrisysselsättning med 2 000 jobb . Storföretagen talar redan om ännu större neddragningar. Länets byggnadsverksamhet har minskats på ett drastiskt sätt. Det är endast tjänsteexpansionen som förmodas fortsätta och bära upp ekonomin. Även detta är en tveksam förhoppning om det blir så att andra sektorer fortsätter att gå tillbaka. Problemen är sannolikt större än vad länsplaneringens siffror antyder. Det är uppenbarligen så att risken ökar än snabbare för att länets näringsliv skall råka in i en nedåtgående spiral om inte en ny regionalpolitik prövas. Den nuvarande regeringen fortsätter en politik som är helt otillräcklig för 1980-talet. Detta bevisas av regeringens egna ord. Vid avlämnandet av det s. k. Norrbottenpaketet ansåg den sig sätta in alla tillgängliga resurser. När den alltså påstår sig anstränga sig till det yttersta förmår den ändå inte pressa ned undersysselsättningen i till ! Ingenting visar tydligare dens. k. biandekonomins begränsningar. Utökat lokaliseringsstöd, glesbygdsstöd, omskolningsbidrag etc. etc. är bara kosmetika. är inget olycksfall i arbetet. Ett kapitalistiskt produktionssätt förutsätter reserver av naturresurser och arbetskraft att exploatera när efterfrågan på världsmarknaden ökar. Därför är produktiva resurser livsviktiga för svensk storindustri och därmed för regeringen. Men de tillåts knappt komma till nytta i norr. De tas ut ur regionen. Denna resursplundring accepterar emellertid inte människorna i längre. Sammanhangen börjar allt tydligare framstå i all sin skröplighet. Just nu är det export ut ur regionen av elkraft, sulfidmalmer och arbetskraft som är viktig för den svenska storindustrin. högvärdig järnmalm och skogsprodukter, blir det kanske torv och uran. Allt på storkapitalets villkor och utan att länets människor säkras en trygg utkomst. Regeringens regionalpolitik stöttar dessa intentioner: defensiva beredskapsmedel för att dämpa kraven på jobb, omskolning för arbete utanför länet, subventioner med lokaliseringsstöd till småföretag, så länge de inte hotar etablerade sydliga företag, och ibland, efter lång tvekan, pengar till basindustrins ersättningsinvesteringar. Ett uppgivet spel för galleriet eller kapitalismens verkliga ansikte? Hur man än vill tolka situation just , står det klart att nya vägar måste prövas. Den officiellt fastlagda regionalpolitiken talar om en välfärdspolitik för alla delar av landet (ur den regionalpolitiska propositionen 1972) och att målet är att ge alla människor tillgång till arbete, service och god miljö (ur den regionalpolitiska propositionen 1979). Som surrogat för dessa vällovliga mål sätter man så upp system eller planeringstal, som justeras ned kraftigt, om de tycks svåra att uppnå. Detta i stället för att sätta in kraftigare styrmedel. Svek av det slaget bidrar i ett län som mer än något annat till att undergräva särskilt unga människors tilltro till politiska utfästelser. Farorna för demokratin är uppenbara. I en allt resursknappare värld blir socialismens krav på hushållning med naturresurser och mänskliga resurser en självklarhet för ett allt större antal människor. På den insikten måste en utvecklingsplan för baseras. har, för vår del av världen, unika resurser. Det har en enorm outnyttjad bas för biologisk produktion (mat, trä, torv och annan biomassa), mineraler och energi. Det har välbyggda samhällen, bra utbildning och forskning. Där skapas stora kapitalöverskott. Men vinsterna av resursernas användning tas ut ur länet. Länets resurser måste kopplas samman för en produktion av värdefulla jordbruks- och trädgårdsprodukter, industrivaror och även vissa tjänster. Storföretagens korrumperade skövlings- och riskminimeringsstrategi måste brytas. Serviceföretagens sabotage manifesterat av t. ex. SJ och , med stöd av vederbörande departement, måste upphöra. Forskningen om länets resurser måste byggas ut. Basen i form av teknisk högskola, forskningsinstitutioner och samhällsägda företag finns redan. Den kreativa kapacitet som finns inom företag, forskning och näringslivsorgan måste nu få sin chans. Självfallet skall en strategi för utveckling av ses som en del av en långsiktig rekonstruktion av hela ekonomi. En positiv utveckling i är till fördel för hela landet. Mineraltillgångarna - en basresurs I en särskild motion till årets tar vpk upp konkreta krav som syftar till att klara malmfältskommunernas akuta krissituation och påbörja en positiv utveckling. Vi konstaterar där att den ensidiga rovdrift som bedrivits måste ersättas av en offensiv politik, så att hela näringslivet i detta väldiga basområde ges nya möjligheter. har även andra mineraltillgångar. Vpk har drivit kravet om brytning av malmen i Kaunisvaara. Detta krav äger alltjämt sin giltighet, inte minst med tanke på att kommun är den hårdast drabbade i fråga om arbetslöshet. Men brytningen är också motiverad av att svavlet i malmen kan användas för framställning av svavelsyra. En anläggning för framställning av denna produkt kan uppföras i anslutning till gruvan i . Svavelsyran behövs vid framtagning av jordartsmetaller ur avfallen i malmfälten samt vid framtagning av mineraler ur anrikningssanden i Aitik. En verksamhet av det här skisserade slaget skulle ge många välbehövliga arbetstillfällen i kommun. stora malmtillgångar utgör grunden för länets industristruktur. Även om tillgångarna nu börjar sina - vilket kräver insatser för en breddning av näringslivet - så kommer gruvnäringen även i fortsättningen att utgöra en viktig hörnpelare. Det tekniska och yrkesmässiga kunnande som skapats måste utnyttjas vidare. Prospekteringar som tidigare gjorts i länet visar att här finns stora förekomster av och industrimineraler. Dessa förekomster är ännu inte noggrant inventerade. Det s. k. , en riktad prospekteringsinsats i en kommun, är ett bra initiativ. Detta måste följas upp av liknande insatser i andra delar av länet. För detta ändamål måste vid SGU inrättas en särskild avdelning för industrimineral. Det krävs ökade insatser för en planerad inventering av mineralresurserna i länet. Mineralbältet Svappavaara-Kolari bör i det sammanhanget prioriteras. Driften vid de norrbottniska gruvorna karakteriseras av stordriftstänkande. Gruvorna i , , och är alla giganter. Gruvbrytning i mindre skala är också möjlig. I länet finns mindre förekomster av metaller och industrimineral som kan exploateras. Norrlandsfonden har uttalat värdet av sådan verksamhet. En förutsättning för en sådan är att samhället har det avgörande inflytandet och insynen i verksamheten. Vpk har i riksdagsmotioner beträffande stålpolitiken i hävdat att processkedjan från råjärn till förädlade produkter måste finnas på samtliga stålorter. För Luleås del gäller sådana förutsättningar som att länet har energitill gångar, t. ex. torv, att det finns en teknisk högskola och inte minst att länet kännetecknas av en industristruktur som i många avseenden avviker från andra stålregioners. Kraven om förädling måste bindas till dessa regionala förutsättningar. Järnsvampframställning i malmfälten får betydelse för stålframställningen i . Denna kan nämligen ersätta järnskrotet. Råstålet måste förädlas vidare genom anläggning av bredbandsvalsverk, mediumvalsverk med utökat profilsortiment och tunnplåtsvalsverk, bl. a. för att bryta importen av tunnplåt. Till insatser på förädlingssidan hör sådant som tillverkning av pipelines både till det ökade behovet inom olje- och gasområdet och till nödvändigt material inom fjärrvärmenätet. Tryckanläggningar kan också tillverkas i länet och en ny produkt finns också i nålarmering. Förutsättningar för en god utveckling av järnverket i finns alltså och detta har i sin tur betydelse för all övrig industriell utveckling i länet. Kravet om anläggning av en konstgödselfabrik i finns också i den nämnda malmfältsmotionen. Framställningen har nämligen samband med det låga kadmiuminnehållet i de apatitbärande malmerna. Men också andra råvaror för framställningen finns att få runtom i länet. Vpk har i tidigare väckta motioner redovisat råvaruförekomsterna. Bland organisationer och enskilda i länet, som är intresserade av att trygga framtiden för de boende i , har dessa uppgifter väckt stort intresse. På centralt beslutsfattarhåll och i berört departement har kunskapen uppenbarligen inte nått ända fram. Låt oss därför upprepa: De primära råvarorna för framställning av konstgödsel finns i . De är kväve, fosfor och kalium. Ammoniak, som innehåller kväve, kan fås ur koksverksgasen vid i . Fosfor finns i apatit, som finns i stora mängder i järnmalmsgruvorna och i gråbergshögarna i malmfälten. Kalium kan fås som biprodukt vid aluminiumtillverkning ur den glimmer som finns i stora mängder i anrikningssanden i den Bolidenägda Aitikgruvan. Kalksten som behövs i processen kan brytas på flera platser i , exempelvis Norvijaure i kommun, Masugnsbyn och Prästholm. Talk, som förhindrar att gödslet klibbar ihop, finns i täljstensfyndigheterna i i kommun. Svavelsyra kan som ovan sagts utvinnas ur Kaunisvaaramalmen. Spårämnen som borater och perborater kan utvinnas ur turmalin som finns i anrikningssanden' i Aitik. Magnesium och de metallurgiska spårämnena finns i överflöd i . Förslaget om att till , och då i första hand till , förlägga en aluminiumfabrik har aktualiserats vid ett flertal tillfällen. framförda förslag bygger på en traditionell energikrävande metod, som dessutom baseras på importerad råvara. Vpk har fört fram kravet om att en aluminiumfabrik byggs, där en ny metod, den s. k. Toothprocessen, kan komma till användning. Den är i många avseenden överlägsen den traditionella. Mindre energi behövs, norrbottnisk råvara kan användas (glimmer från ) och de nu svåra miljöproblemen undanröjs. Vpk anser vidare att nödvändiga forsknings- och utvecklingsarbeten för att förverkliga detta projekt är en lämplig uppgift för högskolan i och det av oss föreslagna Mineraltekniska utvecklingscentrat (MUC). Ett ferrokiselverk har tidigare funnits i anslutning till kraftstationen i . Anledningen till att framställningen lokaliserades dit var att framställningsprocessen är mycket energikrävande och att överföringsförluster på detta sätt kunde begränsas. Vpk vill återigen aktualisera projektet men med helt andra förutsättningar än som gällde tidigare. Vi föreslår att det i uppförs ett kisel- såväl som ett ferrokiselverk. Den kvarts som finns i avfallet från gruvbrytningen i utgör en mycket lämplig råvara. I framställningen kan energiåtgången begränsas genom användning av samma teknik som är på väg att lanseras inom stålindustrin, Inred, Elred osv. Nödvändiga forsknings- och utvecklingsarbeten för att förverkliga projektet skulle kunna utföras i samarbete med högskolan i , Mineraltekniska utvecklingscentrat (MUC) samt Metallurgiska forskningsstationen (MEFOS) i . En beståndsdel i folkpartiregeringens s. k. Norrbottenspaket var öppnandet av en forskningsstation för gruvbrytning. Verksamheten sades bli inriktad på att utveckla och pröva nya systemlösningar för brytning och uppfordring av malm till markytan i syfte att sänka kostnaderna för underjordsbrytning. Enligt den utredning som beslutet baserades på skulle verksamheten stärka sysselsättningen inom gruvbranschen i . Vi konstaterar dock att den rationaliseringslinje som finns inbyggd i målsättningen i stället pekar på en kommande sysselsättningsminskning inom gruvindustrin. Den största nyttan av forskningsstationens verksamhet får med all sannolikhet i stället den industrigren som tillverkar gruvindustriutrustning. I Norrbottenspaketet förutsätts ett samarbete mellan forskningsstationen och verkstäder i Norr- och i syfte att förbättra sysselsättningssituationen för dessa verkstäder. Ingenting sägs emellertid om några riktlinjer för hur detta samarbete skall utformas. I styrelsen skall ingå ledamöter från bl. a. gruvindustrin och den skall ledas av styrelsen för teknisk utveckling. Detta skapar inga garantier för att forskningsstationens verksamhet kommer till nytta för de båda nordligaste länen. För att förbättra förutsättningarna för forskningsstationens verksamhet måste därför i uppläggningen av forskningsstationens verksamhet införas att verksamheten skall syfta till statligt patentägande som sedan kan utnyttjas som ett regionalpolitisk! påtryckningsmedel mot gruvutrustningsindustrin. På så sätt blir det möjligt att åstadkomma nödvändiga nyetableringar och en breddning av näringslivet i malmfälten. näringsliv domineras som bekant av statligt ägda basindustrier med låg förädlingsgrad, medan verkstadsindustrin är relativt lågt utvecklad. Det som finns av verkstadsindustri är i stort sett helt beroende av beställningar från basindustrierna. Egna verkstadsprodukter i serieproduktion är sällsynta. De små företagen tvingas dessutom avstå från större och mer komplicerade beställningar från basindustrin på grund av bristande finansiella, tekniska och organisatoriska resurser. Detta medför förutom besvärande extra transportkostnader för basindustrin även att välbehövliga arbetstillfällen försvinner från regionen. För att råda bot mot detta fordras, som en åtgärd, att omfattande statlig verkstadsindustri etableras och utvecklas i länet. Dessutom måste den privata verkstadsindustrin samordnas och effektiviseras i ett paraplyföretag som inom sig kan samla och förmedla de kunskaper som saknas och komma till rätta med småskurenhet och rivalitet som kan stå i utvecklingens väg. måste i en inhemsk komponenttillverkningsindustri återskapas. Denna typ av industri är lätt att lokalisera. måste i dessa sammanhang ges en möjlighet att i industriellt avseende komma i nivå med rikets genomsnitt. Tillverkningen vid förslagsvis tre stora verkstadsföretag i kan inriktas på nya patenterade malmtransportsystem, tillverkning av järnvägsvagnar för att tillgodose SJ:s behov, tillverkning av specialjärnvägsvagnar som spårbredden kan ändras på för ökad handel med och samt tillverkning av materiel för upprustning, som kan användas som pilotprojekt för utveckling av järnvägsmaterielen. I arbetet med att förverkliga projektet måste utvecklingsfonden i bidra med utredning och förslag om hur ett paraplyföretag med ovan nämnda funktioner skall se ut, för att verkstadsindustrin skall ges möjlighet att övergå till att arbeta med egna serietillverkade produkter och även ingå som en del i en utbyggd komponenttillverkningsindustri. är mycket rikt på fossila bränslen. Stora förekomster av brytvärd torv och spillvirke från skogshanteringen är praktiskt taget outnyttjade. Dessa råvaror kan förädlas till syntesgas för användning i petrokemisk industri i . Det är också möjligt att förädla överskottsgas från koksverket i . Ytterligare möjligheter för petrokemisk industriverksamhet uppkommer om olje- och gasfyndigheter i kommer till utnyttjande eller om beslut fattas om gasimport från via . F. n. pågår framgångsrika förhandlingar om leverans av stora mängder gas från till nordligaste . För denna nya verksamhetsform krävs att människor får erforderlig utbildning. I det syftet bör en petrokemisk utbildningslinje inrättas vid tekniska högskolan i . Inom finns en utbredd uppfattning att det finns mycket att göra när det gäller vidareförädling av skogens produkter. I diskussionerna har förekommit idéer om kemisk tillverkning och lövmassatillverkning vid , tillverkning av kartong, emballagematerial och finpapper. Det är otvivelaktigt en fråga av stor vikt för näringslivets utveckling att avgöra hur länets skogliga tillgångar skall användas. Detta är nödvändigt också med hänsyn till att prognoser för skogsindustrin visar fram emot ytterligare rationaliseringsåtgärder med minskning av antalet anställda som följd. Insatserna för skogsvård och skogsodling har varit otillräckliga. En intensifierad skogsvård kan ge bättre balans mellan tillväxt och uttag. Försöksverksamhet behöver igångsättas för att utvinna oljebaserade kemiprodukter ur träet. I arbetet med detta måste också prövas möjligheterna att i eller få i gång vidareförädling av tallolja och tillverkning av lim. Det finns goda förutsättningar att driva jordbruk och trädgårdsodling i . Men för att förutsättningarna skall kunna tas till vara krävs en grundlig upprustning av länets jordbruk, så att mark, arbetskraft och teknik kan utnyttjas bättre och så att skördar, antal kreatur och produktutveckling ökar. Trädgårdsodlingen kan och bör ökas och nya handelsträdgårdar anläggas på olika håll i länet, inte minst i , där sommarodling av exempelvis bär och potatis utgör en konkurrenskraftig näring. Grönsaksodling har förutsättningar även i andra delar av länet, exempelvis i anslutning till industrier (, , osv. ), vilkas fjärrvärmeanläggningar kan tas i anspråk även för grönsaksodling. Fraktkostnadernas betydelse för näringslivet i kräver en ytterligare utveckling av fraktstödet. Vpk har utvecklat dessa tankegångar i tidigare motioner i . De senaste årens svårigheter för hamn motiverar också att frågan om sjöfrakterna på allvar ses över. Inom länet finns åtskilligt att göra i syfte att förbättra järnvägskommunikationerna. upprustning har tidigare framhållits som ytterst nödvändig. Vi har också tidigare framfört behovet av att en järnväg byggs mellan och , en förbindelse som också bör anslutas till det finska järnvägsnätet vid Kolari i . Bansträckan är hårt nedsliten och behöver upprustas. Nya landsvägsbroar och förbättring av dåliga vägar är andra nödvändiga projekt liksom frågan om en förbättring av flygförbindelserna genom ett inlandsflygfält. De åtgärder som skisseras i detta avsnitt ger förutom nödvändiga förbättringar av kommunikationerna inom länet också ett stort antal arbetstillfällen upprustning och byggnation pågår. bör kunna bli försöksregion för nya principer för teletaxor, sjötransport- och persontransportavgifter inom SJ och flyget. Bättre villkor för rennäringen Rennäringslagen tillgodosåg några av de elementära krav samerna länge hade kämpat för. Men detta har visat sig otillräckligt. Samernas rätt att leva vidare som etnisk minoritet måste stödjas av politiska och ekonomiska åtgärder. Rennäringen har alltjämt sin betydelse för samerna. För att öka näringens lönsamhet och bärkraft måste emellertid samordning och rationellare metoder till. Forskning, rådgivning och investeringar i rennäringen måste ske i betydligt större omfattning än . Rennäringen är dock inte det enda alternativet för alla samer. Som ett led i att säkra samernas traditioner i kultur och levnadssätt måste stödet för sameslöjden ses över. aktuella situation ställer skarpare än någonsin frågan om val av utvecklingsväg. Utredning på utredning har visat att länet har förutsättningar för en god utveckling, att det är en närande, inte en tärande del av landet. Men så länge politiken tillåts löpa i gamla banor, som utgår ifrån att skall betraktas och utnyttjas som en råvarulevererande del i svenskt näringsliv, så länge kommer obalansen i förhållande till det övriga landet att bestå. Vpk:s utvecklingsplan visar vägen ut ur det rådande läget. En planerad utveckling av näringslivet kan med fördel starta i , där så stor del av företagsamheten redan är statsägd. Värdefulla erfarenheter och lärdomar kan därifrån hämtas för det övriga landets industriella utveckling. Men för att en sådan väg skall vara möjlig att följa krävs givetvis att erforderliga styrmedel skapas och verkligen används och att statsmakterna slutar att skygga inför ingrepp mot kapitalägarna. NORRBOTTNINGARNAS VÄL MÅSTE GÅ FÖRE STORFINANSENS! Vpk anser sålunda att det krävs en sammanhållen plan för att säkra utveckling, inte brandkårsutryckningar som endast häver akuta kriser. I en sådan plan utgör följande punkter nödvändiga inslag: Fortsatta och intensifierade insatser för att ta till vara och vidareförädla mineraltillgångar i länet. Kraftiga satsningar på utbyggnad av järnverket i och utveckling av stålhanteringen. Anläggning av en konstgödselfabrik i länet. Anläggning av en aluminiumfabrik. Anläggning av ett kisel- och ferrokiselverk. Anläggning av en petrokemisk industri. Uppförande av tre stora verkstadsföretag med tillverkning av produkter som angetts tidigare i texten. Ökade insatser i forsknings- och utvecklingsarbetet, bl. a. i syfte att ge tekniska högskolan, Mineraltekniska utvecklingscentrat och Metallurgiska forskningsstationen resurser att delta i arbetet med att förverkliga föreslagna projekt. Inrättande av en petrokemisk utbildningslinje vid högskolan i . Ändrade förutsättningar för forskningsstationen för gruvbrytning, så att denna bättre motsvarar syftet att förbättra sysselsättningsläget i länet. Intensifierade insatser för skogsvård och utveckling av produktion baserad på skogsprodukter. Igångsättning av nödvändig försöksverksamhet. Grundlig upprustning av länets jordbruk och trädgårdsodling. Grönsaksodling i anslutning till stora företags fjärrvärmeanläggningar. Insatser för att förbättra kommunikationerna genom upprustning av angivna järnvägssträckor, förbättring av vägar och broförbindelser, översyn av fraktstöd. Insatser för forskning, rådgivning och investeringar i rennäringen samt åtgärder för att förbättra förutsättningarna för sameslöjden. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att uttalar att den i motionen föreslagna utvecklingsplanen för bör genomföras och hemställer hos regeringen om att de åtgärder som fordras för detta vidtas, 2. att uttalar att i detta planeringsarbete bör ses som ett försökslän. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk)