mot · G402434 · 1981-01-21 00:00:00 — av om familj epolitiken Familjen utgör en av samhällets viktigaste hörnstenar, och detta är ett förhållande som gällt . Inom den västerländska kulturkretsen, som bygger på ansvar, hänsyn och omtanke, har familjen spelat en mycket viktig roll. Förutsättningarna för familjerna har också ändrats under olika tider och då inte minst . Dessa förändringar har bl. a. varit betingade av centraliseringar och koncentrationer på skilda samhällsområden. Värderingsmässigt har familjeinstitutionen varit utsatt för påfrestningar, och utvecklingen har också kommit att innebära att samhället och institutionerna ersatt familjerollen i vissa sammanhang. Man kan emellertid inte ersätta familjens kärlek, omtanke och atmosfär med kollektiva satsningar. Inom familjekretsen kan de enskilda individerna uppleva trygghet och fostras till hänsyn och ansvar. Hänsynen och ansvaret är sedan inte begränsat enbart till den lilla kretsen utan innebär en tillgång i samband med kontakter ute i samhället. Vår syn på familjen återspeglar också känslan för barnen. I många sammanhang är vårt samhälle barnfientligt, vilket har inneburit att barnen oftast har behandlats på ett rationellt men föga barnvänligt sätt. Detta har resulterat i att barnen i många fall upplever sin situation som besvärlig. Skilda utredningar med syfte att kartlägga barnens levnadsförhållanden har lett till negativa rapporter som borde stämma till eftertanke. Brottsutvecklingen i unga åldrar inger också farhågor liksom svårigheten till social anpassning. Enligt en uppmärksammad utredning blir t.ex. 17 av 100 Stockholmsungdomar fall hos barnavårdsnämnden. Barnen är vårt samhälles framtid, och en väl fungerande hem- och familjemiljö är av stor betydelse när det gäller barnens trygghet och harmoni. Familjernas situation regleras och påverkas av en rad lagar och bestämmelser och likaså genom utformningen av skatte- och bidragspolitiken. Vad som behövs är en helhetssyn på familjepolitiken, där en viktig målsättning måste vara familjens valfrihet och ansvar, när det gäller att forma sin framtid. Familjernas valfrihet är mycket starkt begränsad beroende på utformningen av skatte- och stödpolitiken. I detta ligger också frågan om inriktningen av barnomsorgen, där samhällets styrning kan bli mycket långtgående. Äktenskapslagstiftningen utgör en viktig faktor, och äktenskapet får inte missgynnas i förhållande till andra samlevnadsformer. Äktenskapslagstiftningen syftar till att ge makarna och barnen en ekonomisk och social Det är viktigt att inte skattepolitiken, socialförsäkringslagstiftningen eller annan lagstiftning urholkar förutsättningarna för äktenskapslagstiftningen och därmed också den trygghet som denna lagstiftning avser. Många människor väljer andra samboendeformer. Denna självklara rättighet måste givetvis finnas, och den är oftast grundad på viss livsåskådning. Det är emellertid felaktigt om andra samlevnadsformer väljs enbart utifrån ekonomiska fördelar som beror på nuvarande skatte-, socialförsäkrings- eller bidragslagstiftning. Hemmet är inte enbart en fast punkt vad gäller boende, fritid och samlevnad utan också i stor utsträckning en arbetsplats. Hemarbetet och de göromål som utförs för att miljön och omvårdnaden skall fungera har i många fall klart undervärderats. Den arbetsinsats som det innebär att fostra egna barn i hemmiljö kan och måste jämföras med andra nyttiga samhällsarbeten. Det framstår som ytterst märkligt att vård av andras barn betraktas som kvalificerat arbete, medan vård av egna barn i motsvarande omfattning i många stycken ifrågasätts vad gäller samhällsnytta. Vårt nuvarande skattesystem innehåller uppenbara brister när det gäller principen mellan skatt och betalningsförmåga, beroende på familjens storlek och inkomster, och på om inkomsten förvärvas av en eller båda makarna. En familj med två föräldrar, där den ene av dessa väljer att stanna hemma och vårda egna barn i hemmet, missgynnas skattemässigt i förhållande till den familj där båda makarna förvärvsarbetar. Skatteorättvisan framkommer också mellan familjer som har barn och familjer som saknar barn. En flerbarnsfamilj som har en inkomst på . mera i skatt än två makar behöver göra som tjänar ca . Det faktum att man i samband med skattebestämmelserna inte tar hänsyn till försörjningsbördan gör att båda makarna tvingas gå ut i förvärvsarbete även om de skulle önska att själva ta hand om barnen medan dessa är små. Problemen vad gäller skattelagstiftningen kan sedan sammanföras med val av formen för barntillsyn. fanns i 832 000 barn i åldern och ca 1 053 000 barn i åldern . Antalet förskolebarn, dvs. barn i ålder , uppgick till 712 000. Av dessa hade 211 000 någon form av barntillsyn. 120 000 hade plats i daghem och 91 000 i familjedaghem eller dylikt. Skolbarnen , dvs. de barn som kan få plats i fritidshem eller liknande, uppgick till 445 000. Av dessa hade 71 000 plats i fritidsverksamhet, 41 000 i fritidshem och 30 000 i familjedaghem för skolbarn. De genomsnittliga kostnaderna per plats i barnomsorg har av följande . (kr.) (kr.) (kr.) (kr.) Med utgångspunkt i dessa genomsnittskostnader och uppgifter om antalet barn i olika tillsynsformer kan följande totalkostnader 1980 räknas fram. Statsbidrag nettokostnad Summa stat och kommun Föräldraavg. 2 352 2 148 1 283 1 265 4 250 4 373 Om samtliga barn i ålder skulle beredas plats i barnomsorg skulle kostnaderna, beräknade på samma sätt som ovan, uppgå till följande belopp. Vid beräkningar har antagits att fördelningen mellan daghem och familjedaghem samt mellan fritidshem och familjedaghem skulle vara densamma som nuvarande. Statsbidrag nettokostnad Summa stat och kommun Föräldraavg. 3 863 3 809 2 528 4 567 1 328 1 459 14 834 16 333 13 613 1 452 7 672 1 096 31 167 3 515 Som framgår av ovanstående tabeller uppgick samhällets kostnader för barnomsorgen till ca 8 600 milj. kr. , fördelade med knappt hälften på staten och drygt hälften på kommunerna. De allmänna barnbidragen kan beräknas kosta staten ca 5 000 milj. kr. gen beräknas uppgå till 2 240 milj. kr., varav 1 790 milj. kr. belastar staten och 450 milj. kr. Utifrån dessa beräkningar uppgick således samhällets samlade insatser till barnfamiljerna 1980 till ca 15 840 milj. kr. (15,8 miljarder). Om alla barn inom resp. åldersgrupper skulle beredas plats inom ramen för barntillsyn med en fördelning som hitintills vad gäller kommunala barndaghem, kommunala familjedaghem och fritidshem, så skulle statens och kommunernas totala kostnad enbart för barntillsynen uppgå till ca 31 167 milj. kr. (31,1 miljarder). Detta kan ställas i relation till att statens inkomstskatt för /82 uppgår till 28 900 milj. kr. (28,9 miljarder) enligt regeringens budgetförslag. En totallösning under parollen barntillsyn för alla skulle kosta mera för stat och kommun än vad den statliga inkomstskatten betingar under ett budgetår. Denna beräkning visar det orimliga i en ensidig satsning på den dyraste formen av barntillsyn, nämligen den kommunala. Samhällssubventionen till en tvåbarnsfamilj, som kan erhålla barntillsyn, ligger således på /år, medan den tvåbarnsfamilj som väljer att själv ta hand om barnen i hemmet inte erhåller något stöd. Det vore för stat och kommun, sett som samlat skattekollektiv, fördelaktigare att helt slopa den statliga inkomstskatten för alla barnfamiljer än att bereda tillsyn för alla barn. En sådan skattereform framstår dock av andra rättviseskäl som omöjlig. Vad som behövs är en ökad valfrihet vad gäller formen av barntillsyn med klara alternativ till den kommunala verksamheten. Sådana alternativ är givetvis föräldravården i hemmet eller att föräldrarna själva ordnar sin barntillsyn och därmed får göra avdrag för rimliga, styrkta, barntillsynskostnader. Från statsmakternas sida borde man vara mera öppen för nya initiativ, där t. ex. några familjer gemensamt söker lösa sin barntillsyn på ett för dem lämpligt sätt. barntillsyn i skilda former är nödvändig, men det är också viktigt att möjlighet till alternativ stimuleras. Om man från samhällets sida enbart satsar på den dyraste formen av barntillsyn kan ett färre antal föräldrar få del av denna möjlighet än om billigare alternativ skapas. Fastlåsningen vid de dyrare formerna blir större ju går, och det är därför önskvärt att alternativen åstadkomms så snabbt som möjligt. Detta kommer också att verka positivt från jämställdhetssynpunkt, eftersom det ökar möjligheten för de makar som båda vill förvärvsarbeta att på ett för dem lämpligt sätt lösa sin barntillsynsfråga. Totalt sett skulle också en valfrihet bli ekonomiskt fördelaktig för samhället. Bristerna i vår familjepolitik måste avhjälpas inom ramen för en helthetssyn. har vissa positiva åtgärder vidtagits, men en ökad valfrihet och en större rättvisa är nödvändiga för framtiden, och detta kan uppnås inom ramen för de resurser som samhället redan avsatt via skilda beslut. Viktiga målsättningar är: att syftet med äktenskapslagstiftningen inte urholkas beroende på lagstiftning och bestämmelser som berör skatte-, social- och bidragspolitiken, att skattepolitiken utformas så att större hänsyn tas till familjens försörjningsbörda än vad som är fallet enligt nuvarande regler, att reell valfrihet skapas vad gäller barntillsynen, innebärande att den ensidiga satsning som sker på barntillsyn bryts och att alternativa barntillsynsformer också accepteras. Det är också viktigt att hemarbetet uppvärderas. Med hänvisning till ovanstående hemställer jag att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad som anförts i motionen beträffande den framtida familjepolitiken.