mot · G4021433 · 1981-01-27 00:00:00 — Därmed har personalpolitikens slutliga innehåll blivit en spegling av företagsledningarnas människosyn. Denna kan i vissa fall avvika från den människosyn som präglar de demokratiska och humanitära strävandena i det samhälle där företagen verkar. Det kan gälla synen på det rimliga i att anställa både kvinnor och män, att satsa på utbildning för dem som har kort utbildning, att underlätta för människor med handikapp att få meningsfullt arbete osv. En första viktig uppgift blir därför att bryta de fördomar som alltför ofta får styra personalpolitiken i företag och förvaltningar. De anställda och personalpolitiken bereds de anställda och samhället möjlighet delta i personalpolitiken genom anpassningsgrupper, MBL-förhandlingar, skyddskommittéer och i viss mån genom styrelserepresentation. I vissa företag har man dessutom personalkommittéer, jämställdhetskommittéer eller andra grupper som jobbar med personalfrågorna. De fackliga organisationerna har fått en förstärkt ställning i personalpolitiken genom bl. a. anställningsskyddslagen. MBL ger också facket möjligheter till överläggningar om personalplaneringen och personalpolitiken. Vidare har de medbestämmandeavtal som ingåtts tagit upp personalpolitiken som ett väsentligt område för medbestämmande. är dock det fackliga inflytandet på personalpolitiken begränsat. I de fall de fackliga organisationerna bereds tillfälle medverka sker detta ofta på ett alltför sent stadium. Denna ordning kan inte accepteras. Nya vägar bör nu utvecklas för att ge de anställda möjligheter att med ett reellt inflytande delta i arbetet för en förtänksam personalplanering. Arbetsmarknadspolitik för solidarisk personalpolitik För socialdemokratin är det naturligt att genom samhälleliga insatser stödja denna utveckling mot en solidarisk personalpolitik under ökat deltagande av de anställda. Detta kan ske längs många vägar. Vi vill här ge några exempel. O Vi har tidigare understrukit behovet av en fortsatt utveckling av medbestämmandet i arbetslivet. Sedan reformarbetet i dessa stycken nu i allt väsentligt avstannat blir det en första viktig uppgift att noga kartlägga effekterna av gällande lagstiftning ute i arbetslivet, identifiera den gällande lagens svagheter och med uppställda mål för ögonen genomföra de förstärkningar av de arbetandes lagfästa rättigheter som visar sig nödvändiga. Behovet av en utvecklad lagstiftning förstärks till följd av de svårigheter som tornats upp i förhandlingarna om ett medbestämmandeavtal på den privata arbetsmarknaden. 0 På samma sätt bör utan tidsförlust verksamheten med anpassningsgrupper 1 företagen utvärderas. Dessa gruppers formella kompetens inom företagets personalpolitik bör stärkas, deras resurser bör utvecklas och förenas med eget ekonomiskt ansvar, allt i syfte att maximera deras möjligheter att hejda utslagningen och bryta utestängningen. O Arbetet med uppbyggnaden av ett system med utbildningsfonder i företagen bör forceras. Ursprungligen underbyggdes kravet på utbildningsfonder med behovet av ytterligare stabiliseringspolitiska instrument. Genom att använda fondmedlen för personalutbildning skulle aktiviteten i företagen kunna utjämnas mellan hög- och lågkonjunktur. Behovet av utbildningsfonder understryks av den aktuella utvecklingen på arbetsmarknaden. Genom en ökning av personalpermitteringar övervältrar företagen betydande delar av sin personalkostnad på de erkända arbetslöshetskassorna och därmed ytterst på staten, som genom statsbidrag i betydande omfattning finansierar kassornas verksamhet. Arbetslöshetsförsäkringens syfte har aldrig varit att på detta sätt bidra till en konjunkturstabilisering av företagens produktionskostnader. Nuvarande utveckling måste därför brytas. Ett system med utbildningsfonder erbjuder därvid särskilda möjligheter. Vad vi tidigare anfört om solidarisk personalpolitik ger ytterligare motiv för att introducera ett system med utbildningsfonder. anges därmed nya uppgifter för systemet. Det skall sålunda kunna tas i anspråk för att dels stärka redan anställdas ställning i företagen genom fördjupad yrkesutbildning eller utbildning för nya arbetsuppgifter, dels underlätta nyrekryterades introduktion och anpassning i arbetet. Denna väg kan utbildningsfonderna medverka till att stärka den enskildes personliga utveckling och öka delaktigheten, ansvaret och engagemanget i produktionen. O Nuvarande system med statligt stöd för anpassning av arbetsplatser samt arbetshjälpmedel bör ses över. Stödets storlek och inriktning bör utformas med beaktande av samhällets alternativa kostnader för arbetstagare som ställs utanför produktionen. Särskild uppmärksamhet bör ägnas möjligheterna att differentiera stödet med hänsyn till samhällets alternativa kostnader i det enskilda fallet. O Gällande främjandelagstiftning för nyanställning resp. trygghet i anställningen bör vidareutvecklas dels genom fortlöpande förtydliganden av arbetsgivarnas ansvar för tillvaratagande av allas arbetsförmåga, dels ökade resurser för koncentrerade förmedlingsinsatser på lokal och regional nivå. 0 Nya former för samhälleligt engagemang bör utvecklas. Ramarna bör vidgas för att genom regelrätta kontrakt eller andra företagsspecifika lösningar maximera effekterna av statsstimulanserna. Vi vet att ett flertal av samhällets instrument för att stödja den enskilde 1 hans ansträngningar för arbete ofta inte når innanför arbetsplatsens portar. Vi har vidare angett det som en förstahandsuppgift att förändra utgångspunkterna för arbetsgivarnas personalpolitik. Detta blir möjligt först genom ökad medverkan av de anställda och deras fackliga organisationer ute på de enskilda arbetsplatserna. Socialdemokratins föresats är att med arbetsmarknadspolitiska åtgärder, alltifrån lagstiftning till ekonomiska stimulansåtgärder, förverkliga en sådan ordning. Med ändrade värderingar och utgångspunkter i övrigt för såväl anställningstrygghet som nyrekrytering på den enskilda arbetsplatsen läggs en god grund för att genom utvecklade insatser från arbetsmarknadsverkets sida till varata de svagas ställning och därmed effektivt medverka till ett fullt utnyttjande av vårt lands hela arbetspotential. Därmed skulle också reella förutsättningar skapas för ytterligare positionsframflyttningar inom sysselsättningspolitiken. Vi har tidigare pekat på vissa oroande tendenser vad gäller drag i utvecklingen av förtidspensioneringen. Vi har vidare noterat ett över tiden växande antal människor som sysselsätts genom arbetsmarknadspolitiska åtgärder. De strävanden som socialdemokratin ställer sig bakom med kravet på en solidarisk personalpolitik kan konkretiseras med särskilda mål i båda dessa hänseenden. Den skyddade verksamheten har utvecklats ur en ambitiös politik för allas rätt till arbete. Det ursprungliga målet var att genom en kedja av åtgärder från arbetsprövning över arbetsträning och efter en tids skyddad sysselsättning ge den enskilde fast förankring på den reguljära arbetsmarknaden. I allt väsentligt har denna målsättning ej kunnat uppnås. Övergången från skyddat arbete till reguljära anställningar utanför verkstäderna har varit liten. Genom ett konsekvent genomförande av de föresatser rörande utveckling av en solidarisk personalpolitik som socialdemokratin här uttrycker bör de ursprungliga intentionerna bakom den skyddade verksamheten nu förverkligas. Genom systematiska arbetsmarknadspolitiska insatser bör den betydande arbetskraftsresurs som engageras i produktion inom kunna tas till vara i den reguljära produktionen. Reformarbetet bör drivas med sådan kraft att behov av sysselsättning i särskilda organisationsformer bör kvarstå endast för gravt handikappade arbetstagare. Deras sysselsättning bör allt framgent kunna tryggas i särskilda former. Ökningen av det totala antalet förtidspensionärer skall väsentligen ses som ett mått på den enskildes faktiska behov av ett utbyggt pensionssystem. I den del pensioneringen av yngre och medelålders personer återspeglar en situation med utslagning och utestängning från arbetsmarknaden måste denna förändras. I syfte att förverkliga detta mål bör övervägas om riktlinjerna för den politik för solidarisk personalpolitik som vi angivit tidigare kan kompletteras med ändringar i gällande regler för förtidspension. En sådan väg kan visa sig vara att yngre och medelålders personer som aktualiseras för förtidspension enligt nuvarande regler i stället för pension/sjukbidrag garanteras särskild rehabiliteringslön. Av särskild betydelse skulle detta kunna visa sig vara för personer . Från trygghetssynpunkt är de båda stödformerna likvärdiga, men man skulle genom ett sådant system få bättre garantier för att kraftfulla rehabiliteringsinsatser görs för att tillförsäkra unga handikappade tillträde på arbetsmarknaden. Man skulle också vinna ytterligare tidsutrymme för sådana insatser. Man bör även pröva vissa frågor som LO har aktualiserat, t. ex. möjligheten av en mer flexibel utformning av förtidspensioneringen med mönster från delpensioneringen samt möjligheter till vilande förtidspension för alla förtidspensionärer. Rehabiliteringslönen skulle utgöra den enskildes grundtrygghet vederbörande med stöd av intensifierade uppföljnings- och rehabiliteringsinsatser från arbetsmarknadsmyndigheterna söker sig fram till en fast anknytning till arbetsmarknaden. Förtidspension för grupper i dessa åldrar borde komma i fråga först sedan samtliga vägar för prövning/träning och introduktion i arbetslivet visat sig fruktlösa. Den allmänna ekonomiska utvecklingen och därmed sysselsättningsutvecklingen i stort är av avgörande betydelse för möjligheterna att föra en framgångsrik regional balanspolitik. Socialdemokratins politik för sysselsättning och regional utveckling gav uppmuntrande resultat. Genom en samlad ekonomisk politik som lade grunden för ett expansivt näringsliv och en fortgående förstärkning av den svenska industriaktiviteten kunde vi dels hävda och utveckla sysselsättningen i den privata sektorn, dels skapa förutsättningar för en kraftfull utbyggnad av den offentliga sektorn och dess verksamhet till förmån för den enskilde. Den svenska ekonomin växte till i rask takt. Genom den aktiva lokaliseringspolitiken blev det möjligt att omfördela resultaten av den ekonomiska tillväxten och med framgång motverka koncentrationskrafterna i den privata marknadsekonomin. Särskilda lokaliseringspolitiska insatser blir ineffektiva när den totala sysselsättningen stagnerar. Arbetskraftsefterfrågan som kan styras till svaga regioner minskar eller uteblir som redan etablerad sysselsättning slås ut eller hotas. Utvecklingen har gett en drastisk och ovälkommen illustration till dessa grundläggande förutsättningar för regional- och lokaliseringspolitiken. Med växande arbetslöshet och minskat antal arbetstillfällen i ofta redan tidigare sysselsättningssvaga regioner har de mest utsatta områdena åter pressats tillbaka. De regionalpolitiska konsekvenserna av den svaga ekonomiska utvecklingen har tillspetsats genom dramatiska strukturproblem inom flera industribranscher. Därmed har situationen nu blivit besvärande långt utanför de egentliga regionalpolitiska stödområdena som läget blivit akut ansträngt i flera skogslän. 5.3.2 Politik för regional balans Människor i olika regioner skall erbjudas likvärdiga sysselsättningsmöjligheter och en likvärdig tillgång till social, kommersiell och kulturell service samt god miljö. Detta är regionalpolitikens övergripande mål, formulerade under socialdemokratins ledning och fastlagda av statsmakterna. Dessa mål ligger fast. De instrument som statsmakterna skapat för att förverkliga dessa mål har dock utvecklats med utgångspunkt i ekonomisk-politiska villkor vilka starkt avviker från dagens förhållanden. Särskilt gäller detta det lokaliseringspolitiska stödsystemet. Lokaliseringspolitiken utvecklades i syfte att motverka den kraftiga befolkningsomflyttning som skedde i spåren av den snabba omföringen av produktionsresurser från jord- och skogsbruket till den växande industriproduktionen och sedermera tjänsteproduktionen. De yttre villkoren för lokaliseringspolitiken var relativt entydiga. De svenska basnäringarna utgjorde en stabil grund för industriverksamheten som helhet. Verkstadsindustrin konsoliderades och moderniserades. Vetenskapliga och tekniska landvinningar fann industriell tillämpning och blev grunden för nya snabbt växande branscher och delbranscher. Men koncentrationstendenserna förstärktes. Befolkningsomflyttningarna blev allt kraftigare som konsekvens av lokal överefterfrågan på arbetskraft. De sociala och samhällsekonomiska olägenheterna av en fortsatt sådan utveckling blev tydliga såväl på inflyttnings- som utflyttningsorterna. Lokaliseringspolitiken utvecklades i syfte att stimulera en sådan geografisk omfördelning av det nytillkommande produktionskapitalet att tendenserna tili befolkningskoncentration kunde brytas. De enskilda instrumenten formades därefter. är de yttre ekonomisk-politiska villkoren radikalt annorlunda. Flertalet basnäringar står mitt uppe i en smärtsam omställning. Gamla industribranscher som textilindustrin pressas tillbaka. Traditionellt starka branscher som t. ex. verkstadsindustrin möter växande problem. Industriinvesteringarna sviktar och därmed också möjligheterna till nya inbrytningar som kan kompensera för nedgångarna. Denna utveckling har inneburit allvarliga sysselsättningsstörningar på ett stort antal orter utanför de regioner som ursprungligen ansågs i behov av särskilda lokaliseringspolitiska stödinsatser. Då samhället under detta skede i stort endast förfogat över blott ett genomarbetat system för finansiellt stöd till industriverksamhet, lokaliseringspolitiken, har allt större delar av landet ansetts böra ingå i de områden som kan bli föremål för stöd. Strukturella problem har angripits med instrument utformade för att motverka geografisk koncentration. De stödområden, som ursprungligen kunde avgränsas med utgångspunkt i relativt entydiga regionala befolkningsutvecklings- och arbetslöshetstal, har steg för steg vidgats och omfattar nu mycket betydande delar av landets areal. har det också blivit allt vanligare att lokaliseringspolitikens stödformer kommit till användning för ofta betydande punktinsatser vid gravare lokala sysselsättningsstörningar långt utanför de egentliga stödområdena. De senaste årens utveckling av de lokaliseringspolitiska instrumentens användning är följaktligen inte i första hand en återspegling av en fortgående befolkningsomflyttning som drabbar befolkningstalen i allt större delar av riket. 1 stället bör den uppfattas som en konsekvens av dels växande industripolitiska problem, dels brist på strategi och verktyg i den strukturpåverkande näringspolitiken. Den situation som råder kräver att den samlade politiken för regional balans aktiveras. Följande riktlinjer kan anges: O Den svenska ekonomin har förts in i ett läge med allvarliga obalanser. Socialdemokratin avser häva dessa balansrubbningar genom ökad produktionskraft, baserad på fullt utnyttjande av våra arbetskraftsresurser. Grunden för denna utveckling skall skapas genom en planmässig utveckling av den svenska industrisektorn. Samhällets medverkan i dessa stycken skall ske bl. a. genom en kraftfull näringspolitik utan geografiska begränsningar och som differentieras med hänsyn till regionala förhållanden. I detta sammanhang vill vi särskilt uppmärksamma den geografiska uppsplittring av verksamheten i vissa större företag som kunnat iakttas . Medan den egentliga produktionen sker i anläggningar ute på industriorterna koncentreras verksamhet som rör företagsledning, administration, marknadsföring, forskning och utveckling etc. till ett fåtal större orter. Därmed utarmas industrimiljön ute på de gamla industriorterna. De långsiktiga lokala produktionsmöjligheterna undergrävs. Sysselsättningsökningen kommer storstadsområdena till del. De framtida möjligheterna att bedriva framgångsrik industriproduktion ute på de gamla industriorterna blir i hög grad beroende av vår förmåga att bryta dessa koncentrationstendenser. O Sedan grunden lagts för en på nytt växande total produktion och sysselsättning kan vi återgå till en ordning där det egentliga lokaliseringspolitiska stödsystemet i högre grad än inriktas mot områden med långsiktigt sviktande befolkningsutveckling och geografiskt oförmånligt läge. 5.3.3 Lokalisering av sysselsättning i privat sektor Nuvarande system för finansiellt stöd till lokaliseringsföretag har traditionellt haft sin tyngdpunkt i subvention för anskaffning av industriellt produktionskapital. Denna ordning synes ha medverkat till att stödföretagen orienterats mot relativt kapitalkrävande produktion. Detta drag kvarstår alltjämt trots senare års utbyggnad av det egentliga sysselsättningsstödet. Då det primära målet för de lokaliseringspolitiska ansträngningarna är att så långt möjligt ta till vara den outnyttjade arbetskraften i stödområdena torde tyngdpunkten i ett framtida stödsystem böra läggas på stödinstrument som stimulerar till mera sysselsättningsintensiv produktion. En sådan omorientering torde böra kombineras med utbyggda insatser för teknisk utveckling inom stödområdet i syfte att öka diversifieringen av produktionsstrukturen och förbättra möjligheterna till lokal vidareförädling av råvarorna. Erfarenheterna från nuvarande stödsystem visar vidare att kraftiga subventionsnivåer torde erfordras för mera påtagliga resultat i form av nya lokaliseringar resp. utbyggnad av redan pågående produktion. står det klart att även kraftigt förhöjda stödinsatser framstår som samhällsekonomiskt lönsamma. En reformering av nuvarande stödsystem bör syfta till ökad enkelhet. Denna bör bl. a. bestå i en förenkling av systemets administrativa hantering. bör systemet formas med utgångspunkt i entydiga krav på motprestationer från stödföretagets sida i form av ökad sysselsättning. I detta sammanhang bör också vissa allmänna villkor för statligt finansiellt stöd till företag närmare övervägas. F. n. föreskrivs som villkor för stöd att mottagaren kan visa att de anställda uppbär lön och andra anställningsförmåner som är minst likvärdiga med dem som utgår enligt tillämpligt kollektivavtal. Detta villkor gäller bl. a. för regionalpolitisk! Regeln har närmast införts i syfte att garantera att samhällsstöd lämnas endast till seriöst arbetande företag. Svårigheterna vid den praktiska tillämpningen har dock visat sig så påtagliga att det kan starkt ifrågasättas om regeln fått avsedd effekt. Sålunda torde arbetsgivarens försäkringar rörande nivån på utbetalda löner endast gälla för stödansökan. Vad som därefter sker låter sig svårligen kontrolleras. Ännu allvarligare är att arbetsgivare utanför kollektivavtalskretsen inte kan erbjuda de anställda det försäkringsskydd som kan uppås genom gällande avtalsförsäkringar. Redan dessa svagheter i nuvarande stödordning motiverar att man nu undersöker möjligheterna för en sådan skärpning av stödvillkoren att statligt finansiellt stöd i princip förbehålls kollektivavtalsbundna arbetsgivare. Målet skall vara en effektiv användning av stödmedlen. I debatten har tid efter annan framförts tanken på att företag i stödområdena skulle befrias från skyldigheten att erlägga viss del av utgående sociala avgifter för den anställda personalen. Med de krav på motprestationer som vi reser kan en sådan förbehållslös subventionering inte accepteras. Frågan om administrativa system för lokaliseringspåverkan har aktualiserats . introducerades en ordning med friviliga överläggningar mellan ett antal större företag och staten inför beslut om nyinvesteringar. Systemets värde har inte kunnat bedömas då investeringsverksamheten kraftigt reducerades under de påföljande åren. 1 ett skede med ökande nyinvesteringar aktualiseras ånyo frågan om etableringskontroll. Med utgångspunkt i de krav på fullt utnyttjande av den totala arbetskraften i landet som socialdemokratin nu för fram bör denna fråga särskilt övervägas. Särskilt bör former för påverkan av den privata tjänsteproduktionens lokalisering uppmärksammas. 5.3.4 Lokalisering av sysselsättning i offentlig sektor Det finns anledning att utgå ifrån att den totala sysselsättningen i offentlig sektor kommer att fortsätta att öka även vid en svag utveckling för ekonomin som helhet. Framgångar för en politik för ökad produktion och sysselsättning i den privata sektorn lägger grunden för en ytterligare förstärkning av denna utveckling. Den offentliga sysselsättningens tillväxt kommer dock att vara ojämnt re Större delen av ökningen kommer att ske i storstadsområdena. Men även i övriga län kommer den offentliga sysselsättningen att växa genom fortsatt utbyggnad av landstingskommunal och primärkommunal verksamhet. Till dels kommer ökningen i den offentliga sysselsättningen att betingas av växande lokala behov av offentlig tjänsteproduktion. Sysselsättningstillväxten kan i denna del följaktligen ej tas i anspråk för en omfördelning till förmån för sysselsättningssvaga regioner, läns- eller kommundelar. 1 andra stycken kommer sysselsättningsökningen att ske i central och regional statlig förvaltning. I motsats till lokalt betingad offentlig tjänsteproduktion kan denna typ av verksamhet omlokaliseras. Så har även skett genom två tidigare omgångar med utflyttning av statlig verksamhet från . Sedan denna utflyttning genomförts har antalet sysselsatta i offentlig verksamhet inom fortsatt att öka i snabb takt. Behovet av ett nytillskott av arbetstillfällen är stort i många delar av landet. gäller att den totala arbetskraftsefterfrågan i storstadsområdena och då framför allt i även i fortsättningen torde komma att utvecklas starkare än för riket i allmänhet. Arbetsmarknadsproblemen i dessa regioner torde mera bestå i en svag utveckling för industrisysselsättningen och därmed tilltagande risker för en alltmer ensidig arbetsmarknad. Denna snedvridning i arbetskraftsefterfrågan torde kunna hävas först genom planmässiga näringspolitiska insatser för industriexpansion. Till detta kommer att i storstadsområdena finns stora grupper med speciella behov av arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det gäller bl. a. invandrare. Mot denna bakgrund bör nu arbetet inom den särskilda delegationen för prövning av frågor rörande lokalisering av statlig verksamhet intensifieras. Delegationen bör svara för en bred genomlysning av den centrala statliga förvaltningen i avsikt att klargöra vilka ytterligare omlokaliseringar som kan visa sig möjliga. Särskild uppmärksamhet bör ägnas möjligheterna att omlokalisera delar av myndigheter med relativt klart avgränsade funktioner. Nytillkommande verksamhet bör så långt möjligt lokaliseras utanför . Även regional statlig verksamhet torde kunna spridas över länen i större utsträckning än f. n. och därmed bidra till en jämnare sysselsättningsnivå inom de olika regionerna. På motsvarande sätt torde finnas skäl att öka uppmärksamheten på lokala sysselsättningsbehov vid organisation, utbyggnad och lokalisering av landstingskommunal och, i större kommuner, även primärkommunal tjänsteproduktion och förvaltning. Riktlinjer för ett sådant ökat beaktande av lokala sysselsättningsbehov vid lokalisering av landstingskommunal och primärkommunal verksamhet bör utarbetas i särskild ordning under medverkan av företrädare för staten, landstings- och primärkommunerna. Med hänvisning till vad sorn anförts hemställs att godkänner de riktlinjer som förordats i motionen beträffande dels arbetsmarknadspolitiken, dels regionalpolitiken. () () HANS () () () () () () i () () () () () () () ()