mot · G4021899 · 1981-01-27 00:00:00 — om den kommunala kompetensen När en kommun fastställer en energitaxa, dvs. det pris enskilda personer och företag skall betala för t. ex. elektricitet eller fjärrvärme - kan kommunen inte sätta vilket pris som helst. Lagen säger, att om taxan ligger för högt och överstiger självkostnaden, kan det kommunala beslutet undanröjas efter överklagande, så att taxan sänks till självkostnadsnivå. Däremot lönar det sig inte att överklaga sådana kommunala beslut, ifall man tycker att kommunen säljer energi för billigt. subventionera energin möter detta inget lagligt hinder. Vad innebär det om energi subventioneras? Det strider naturligtvis mot samhällets energipolitik, men det strider också mot den övergripande ekonomiska politik som måste föras i om vår ekonomi skall komma på fötter. Använder kommunen skattemedel för att ta ut lägre priser än självkostnaden på den energi man säljer, kan följderna i princip bli två: antingen blir kommunalskatten högre än nödvändigt, eller också måste andra utgifter strykas ur kommunens budget. Som framgår av långtidsutredningen och en hel rad propositioner från regeringen är utrymmet för fortsatt expansion av de kommunala utgifterna mycket litet. Det finns inte heller samhällsekonomiskt utrymme för fortsatta höjningar av kommunalskatten. Både när det gäller stat och kommun är det nödvändigt att iaktta stor återhållsamhet med inkomstöverföringar till hushållen och till företagen, dvs. den typ av inkomstöverföringar som sker om en energitaxa sätts lägre än självkostnaden. Blir kommunalskatten högre än nödvändigt innebär det att marginalskatterna stiger för kommunens invånare. Marginalskatterna bör tvärtom sänkas, och skulle de bli högre än nödvändigt till följd av att kommunerna använder sina skattemedel för att subventionera t. ex. energitaxor strider det mot den ekonomiska politiken på många sätt. Om å andra sidan en subventionerad energitaxa leder till att andra utgifter måste bort ur budgeten, kan detta få andra allvarliga följder. När kommunerna måste vara ytterst sparsamma är det naturligtvis önskvärt att de mest angelägna uppgifterna, t. ex. barnomsorgen, inte stryks i första hand. Erfarenheten visar emellertid att just detta är ganska lätt hänt, för det ligger ofta nära till hands att stryka en nytillkommande angelägen utgift i stället för en gammal, invand men mindre nödvändig utgift. Ett annat exempel är kommuners upplåtelse av fast egendom. 1 1980/81. kommun säljer fast egendom till ett pris som understiger marknadsvärdet, kan det kommunala beslutet i regel upphävas efter ett överklagande. Sådana beslut strider ofta mot kommunallagen. Försäljningar till pris under marknadsvärdet är dock tillåtna för bostadsändamål enligt bostadsförsörjningslagen. De kan också vara tillåtna i en del andra sammanhang, då försäljningen ingår i någon annan åtgärd som innefattas i den kommunala kompetensen. Men är det mycket vanligt att kommuner upplåter den fasta egendomen i andra former än med äganderätt till priser som understiger de marknadsmässiga. Det kan vara arrende, hyresrätt eller tomträtt. Den här vägen möjliggörs många dolda subventioner till kommunens näringsliv. Vidare möjliggörs, ytterst enligt bostadsförsörjningslagen, bostadssubventioner som tillkommer utöver de statliga bostadssubventionerna. Det kan vara fråga om villatomter, som säljs till priser som starkt understiger marknadsvärdet. Det kan också vara fråga om tomträttsavgälder, som är så låga att markvärdestegringen överförs från markägaren-kommunen till ägaren av den byggnad som står på tomten. Det kan i en del fall finnas rimliga skäl för sådana upplåtelser. Det kan ju vara ett naturligt led i någon angelägen verksamhet. Men om vi bortser från de verkligt angelägna fallen är konsekvenserna desamma som de som beskrevs ovan när det gäller subventionerade energitaxor. Om kommunens skattesats måste höjas, motverkas statsmakternas marginalskattesänkningar. Om subventionerna leder till hårda prutningar på andra ställen i budgeten, kan det drabba socialt verkligt angelägna verksamheter. Det är sannolikt att subventioner från kommunerna, som tar sig uttryck i alltför billiga upplåtelser av fast egendom, som regel inte har någon positiv effekt när det gäller inkomstfördelningen. Det är mycket möjligt att det ofta är tvärtom. När det gäller tomträttsinstitutet har tomträttsutredningen framlagt sitt betänkande, och de problem som här har påtalats får övervägas när statsmakterna tar ställning till tomträttsutredningen. Att inkomstöverföringarna från kommunen till ägare av exempelvis kontorsfastigheter ibland kan vara stora kan visas av ett exempel från där avgälden för ett nybyggt kontorshus efter en politisk uppgörelse mellan socialdemokraterna och subventionerades med så mycket som drygt en miljon . Betraktat mot den ekonomiska bakgrund som senaste beskrivits i finansplanen, är det tvivelaktigt om den typ av subventioner av energi och fastighetsupplåtelser som här beskrivs verkligen bör vara laglig även i fortsättningen. Naturligtvis kan man hoppas att ett kärvare kommunalekonomiskt läge kommer att göra denna typ av subventioner alltmer sällsynt. Men det finns en påtaglig risk att det i många kommuner i stället blir barnomsorgen, för de äldre eller något annat verkligt angeläget som får stryka på foten när onödiga subventioner till företag, villatomter eller energipriser i stället kunde upphöra att belästa budgeten. Vi får inte glömma att det är gott om väl bevakade särintressen i vårt samhälle. Visst klagar många på marginalskatterna, men inför ett beslut om kommunalskattehöjning är det ändå ganska få intresseorganisationer som hör av sig till våra kommunalpolitiker. En kommunalrättslig reglering av de här förhållandena är självfallet inte okomplicerad, och här skall inte med säkerhet fastslås att den är vare sig möjlig eller lämplig. Men eftersom det nu gäller för att hjälpa kommunerna att pressa kostnaderna och att prioritera de verkligt angelägna sociala verksamheterna, bör frågan om förbud i kommunallagen mot dessa typer av subventioner på allvar övervägas. En annan fråga som i detta sammanhang också bör tas upp till diskussion är kravet att kommunerna vid anbudsinfordran verkligen antar det bud som är affärsmässigt sett mest förmånligt för den kommunala beställaren. Ser vi till bostadssektorn har successivt införts alltmer skärpta krav på anbudskonkurrens i nyproduktionen. Skulle ett företag inte ta det mest förmånliga anbudet, utgår inte heller några statliga bostadslån. Man kan tycka att samma principiella hållning i upphandlingsärenden skulle vara självklar när det gäller andra delar av den kommunala verksamheten än bostadsbyggande. På de flesta håll finns upphandlingsreglementen eller motsvarande som till anda och innehåll i stort sett överensstämmer med den statliga upphandlingsförordningen. Att lagstifta om de kommunala upphandlingsreglementena har tidigare inte ansetts nödvändigt. En inträffad händelse, återigen i , måste emellertid föranleda att frågan om lagstiftning på allvar tas upp till diskussion. Genom en politisk överenskommelse mellan moderata samlingspartiet och socialdemokraterna har kommuns fritidsnämnd beslutat upphandla uppförandet av en simhall i norra delen av kommunen av en anbudsgivare som visserligen kommit trea i anbudstävlingen, men som däremot ägs av kommunen själv. Detta stred mot kommunens eget upphandlingsreglemente och naturligtvis mot den kommunala förvaltningens förslag som byggde på att upphandlingsreglementet skulle följas. Återigen måste denna fråga betraktas mot den allmänna kommunalekonomiska bakgrund som beskrivits i långtidsutredningen och finansplanen. Det finns helt enkelt inte ekonomiskt utrymme för den här typen av politiskt motiverade extra kostnader. Om det t. o. m. i nuvarande komunalekonomiska läge är möjligt för den partigruppering som genomförde den här beskrivna upphandlingen att frångå principen om att anta det förmånligaste anbudet, då har det blivit dags att tillgripa lagstiftning. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs* att hos regeringen anhåller om utredning av vissa frågor rörande den kommunala kompetensen i enlighet med vad som anförts i motionen. * Se även motion 1980/81:1900.