mot · G4021175 · 1981-01-27 00:00:00 — av m. fl. om begreppet rörelseidkare i skattelagstiftningen Av flera skäl är det mycket angeläget att det klart kan fastställas vem som är arbetstagare, uppdragstagare eller rörelseidkare. Sålunda har exempelvis undanhållandet av uppdragsersättningar från beskattning ökat i så stor omfattning att det kan anses vara ett samhällsproblem. Förutom att skatt undanhålls kan inte seriösa företag konkurrera med uppdragstagare som i sin prissättning kan gå väsentligt lägre på grund av skatte- och avgiftsfusk. För en uppdragsgivare är det också synnerligen väsentligt att veta om uppdragstagaren är att betrakta som arbetstagare, i vilket fall uppdragsgivaren har att betala de omfattande sociala avgifterna. Enligt uppbördslagen skall den som utbetalar ersättning till mottagare som har att redovisa inkomsten i fråga såsom inkomst av tjänst verkställa skatteavdrag för preliminär och i förekommande fall kvarstående skatt löpande på inkomsten i fråga. Skatteavdrag behöver däremot inte ske om mottagaren tilldelats B-skatt, eller om annan huvudarbetsgivare verkställer skatteavdrag även för inkomster den anställde uppbär från annat håll. Enligt uppbördslagens 39 § jämte anvisningar behöver inte heller skatteavdrag ske om den utbetalda ersättningen för mottagaren utgör inkomst av självständigt bedriven verksamhet som är att hänföra till inkomst av rörelse. Av förarbetena till nämnda bestämmelse framgåratt bedömningen till vilket inkomstslag inkomst skall anses vara att hänföra skall grundas pä kommunalskattens regler. Som rörelse betraktas därvid förvärvsverksamhet, vilken - utan att vara hänförlig till förvärvskällorna jordbruksfastighet, annan fastighet eller tjänst är yrkesmässigt bedriven, vilket anses innebära att den skall utmärkas av självständighet, viss regelbundenhet och varaktighet liksom i regel av vinstsyfte. Lagen om allmän försäkring och dess förarbeten innehåller inte några uttalanden som på samma sätt som i uppbördslagen uttryckligen hänvisar till inkomstbeskattningens rörelsebegrepp. Lagen om allmän försäkring innehåller över huvud taget inte något uttalande som närmare anger innebörden av arbetstagarbegreppet. Departementschefen har i förarbetena till lagen om allmän försäkring uttalat att det i socialförsäkringssammanhang inte skulle tillämpas ett strikt civilrättsligt arbetstagarbegrepp. Detta har fått till följd att man i rättstillämpningen vid bedömningen av om en person varit arbetstagare eller egenföretagare tagit hänsyn till de olika omständigheterna, såsom vederbörandes ekonomiska och sociala ställning och vad I 1980/81. som därvid kan anses normalt för olika yrkesgrupper. Följande faktorer synes emellertid i rättstillämpningen ha ansetts vara kännetecknande för en självständig företagare enligt lagen om allmän försäkring: Möjlighet att åtaga sig en eller flera bestämda arbetsuppgifter åt arbetsgivaren. Användande av egna medhjälpare. Möjlighet att själv bestämma arbetstid, arbetsplats samt sättet för arbetets utförande. Användande av egna redskap, maskiner och råvaror samt själv har att bekosta utgifter vid arbetets utförande. Ersättningen för arbetsprestationerna helt varit beroende av verksamhetens ekonomiska resultat. ger ut en broschyr Vem är arbetstagare uppdragstagare? Detta är naturligtvis värdefullt men löser knappast problemen i de enskilda fallen. För att stävja skatte- och avdragsfusket föreslås bl. a. i en departementspromemoria att en uppdragsgivare innan han betalar ut ersättning för uppdraget skall ta reda på om uppdragstagaren är registrerad till mervärdeskatt eller inte. Kan uppdragstagaren inte styrka att så är fallet skall uppdragsgivaren innehålla av ersättningen. En sådan åtgärd torde vara ägnad att minska missbruket med den s. k. grå arbetskraften. Oberoende av om departementspromemorians förslag om det 50-procentiga avdraget blir lag eller ej borde enligt vår uppfattning registrering för moms kunna gälla som kriterium för om uppdragstagare från fiskal synpunkt skall betraktas som rörelseidkare. Med stöd av ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om identifikation av begreppet rörelseidkare. () ()