mot · G402836 · 1981-01-23 00:00:00 — av och om ändrade regler för värdering av saneringsfastigheter En fastighet skall enligt expropriationslagstiftningen värderas efter sitt marknadsvärde. Detta kan bestämmas antingen utgående från fastighetens faktiska användningssätt (pågående markanvändning) eller från dess nybyggnadsvärde, dvs. det värde marken har för nybebyggelse. Marknadsvärdet bestäms efter det högsta av dessa båda värden. gällande värderingsregler har i vissa fall, enligt vår mening, lett fram till att kommunerna fått betala ett alltför högt pris för saneringsfastigheter. En fastighet som är välskött och har en förhållandevis god hyresavkastning kan i vissa lägen ha ett nybyggnadsvärde som är högre än dess avkastningsvärde. Ett högt nybyggnadsvärde konstitueras dels av att fastigheten har ett centralt läge med högt markvärde per ytenhet, dels av en hög byggnadsrätt. Enligt gällande värderingsregler kan således samma nybyggnadsvärde och därmed samma marknadsvärde erhållas för en dåligt skött fastighet med ringa eller ingen avkastning som för en välskött fastighet med god hyresavkastning. Samhället har genom gällande lagstiftning möjlighet att på olika sätt söka förhindra att en fastighetsägare missköter sin fastighet. Både byggnads- och hälsovårdsnämnd kan ingripa. Vidare kan kommunen föranstalta om användningsförbud och upprustningsåläggande, där sistnämnda åtgärd dock förutsätter att en upprustning är ekonomiskt genomförbar. Dessutom kan tvångsförvaltning tillgripas. Den lagstiftning som här gäller är av ganska sent datum och har såvitt vi kunnat bedöma fungerat relativt tillfredsställande. I praktiken kan det dock vara svårt att nå den önskade effekten med de medel som står till buds. Samhället måste därför tillföras ytterligare instrument för att kunna komma åt försumliga fastighetsägare. Ett sådant kan vara att införa en straffbeskattning vid försummelse av fastighetsskötsel. Ett annat sätt att komma till rätta med försumliga fastighetsägare skulle kunna vara att fastighetsägaren vid inlösen ersattes enbart efter värdet vid pågående markanvändning. Ett sådant förfarande överensstämmer till vissa delar med tankegångarna i det framlagda PLB-förslaget, där ersättningsbeloppet vid inlösen närmast efter den utsatta tiden för detaljplanens genomförande skall bestämmas efter pågående markanvändning. Dock gäller enligt PLB att man för planens genomförande liksom före planläggningen skall i likhet med vad tidigare gällt ta hänsyn till värdet för nybebyggelse. När det gäller nybyggnadsvärdet kan det riktiga i att fastighetsägaren tillgodoförs det mervärde som fastigheten får genom samhällets planläggning i högsta grad ifrågasättas. Detta är ju, som vi ser det, ett typiskt fall av oförtjänt markvärdestegring, som borde tillfalla samhället. För att tillföra samhället denna värdestegring borde man utveckla ett system där en fastighetsägare har att välja mellan att överlåta fastigheten till kommunen som då ersätter honom efter värdet av pågående markanvändning - och att fastighetsägaren exploaterar fastigheten och därvid betalar en ersättning för den byggnadsrätt som samhället tilldelar honom i en detaljplan. Med ett system där marknadsvärdet bestäms efter pågående markanvändning skulle man dels kunna motverka att fastigheter avsiktligt missköts, dels kunna indraga till samhället vissa vinster tillkomna genom oförtjänt markvärdestegring. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär utredning om ändrade regler för värdering av saneringsfastigheter i enlighet med vad som anförts i motionen.