mot · G4021815 · 1981-01-27 00:00:00 — Motion 1980/81:1815 av om förbättrad hantverksservice i glesbygd Glesbygdsområden i framför allt inland och kustområden har fått vidkännas en kraftig negativ befolknings- och sysselsättningsutveckling. har dock en viss förbättring inträtt. Flyttning till kommunernas centralorter och till länets primära centra är emellertid fortfarande den enda möjligheten för många att få arbete och utkomst. Denna utveckling och de konsekvenser som uppstår vad gäller avtappningen av ungdomar, äldreutvecklingen, bristande underlag för service, skolor, vägar m. m. är uppenbara och har redovisats i bl. a. kommunala utvecklingsprogram, länsrapporter och länsprogram. Åtgärder för att komma till rätta med dessa glesbygdsproblem har framlagts, men någon reell, skönjbar effekt har inte uppnåtts. Utflyttningen från glesbygdsområden har även medfört en accentuerad brist på yrkesmässigt kunniga hantverkare, såsom VVS-tekniker, elinstallatörer, byggnadssnickare. är det förknippat med stora svårigheter att leja hantverkare för servicearbeten i glesbygd. Kostnaderna - speciellt reseoch traktamentskostnaderna - blir dessutom väldigt höga då hantverkaren oftast måste rekryteras från centralorten. Jord- och skogsbruksnäringen är fortfarande den s. k. basnäringen i glesbygden, trots att sysselsättningsminskningen har varit kraftig under 1960och 1970-talen. Av hävd har lantbruket alltid varit av kombinationssysselsättningskaraktär. Bevarandet av en sådan driftform och vidareutvecklingen av densamma utgör ett villkor för att man skall kunna tillförsäkra landsbygden och därigenom glesbygden en framtid, vilket alltså utgör förutsättningen för en decentraliserad samhällsstruktur. Alla tänkbara resurser bör därför sättas in för att möjliggöra för den nu verksamma befolkningen - såväl lantbrukare, skogsarbetare, hantverkare som andra näringsidkare - att verka och få utkomst i landets glesbygder. I många glesbygdsområden har dessutom utflyttningen varit så kännbar att det krävs en återflyttning av aktiva lantbrukare och andra näringsutövare. Ett sätt att såväl möjliggöra för den verksamma befolkningen att bo kvar som att stimulera till inflyttning skulle kunna vara att stimulera hantverkssysselsättningen som en del av den totala kombinationssysselsättningen för t. ex. jordbrukare. Individuella kurser och/eller kortkurser arrangerade av folkhögskolor, AMU, studieförbund eller motsvarande skulle med fördel kunna startas med kort varsel. Dessa kurser skulle även kunna vända sig till redan utbildade hantverkare som har sin heltidsutkomst som yrkesmän/kvinnor i centralort. Kursen skulle för dessa möjliggöra komplet terande utbildningar som gör att det sammantagna kunnandet räcker som underlag för heltidsarbete. På motsvarande sätt bör utbildningen erbjudas verksamma lantbrukare, skogsarbetare eller andra näringsidkare i syfte att kunna verka som s. k. tusenkonstnärer i glesbygd. Härigenom ges förutsättningar för glesbygden att kunna bjuda ut likvärdig hantverksservice som enbart finns i tätorten som sysselsättningen totalt sett ökar i dessa bygder. En här skisserad s. k. tusenkonstnärsutveckling i glesbygd kan i sin tur leda till att nya företagsledare utvecklas. De regionalpolitiska och samhällsekonomiska effekterna av en sådan här utveckling är därmed självklara. Med hänvisning till det anförda hemställs att begär att regeringen ger glesbygdsdelegationen i uppdrag att studera möjligheterna vad gäller glesbygdens utbud av hantverksservice och lämna förslag till åtgärder med anledning av detta, vari förslag till utbildningspaket för att stimulera kombinationssysselsättning i glesbygden i enlighet med motionens syfte speciellt prövas.