mot · G4021908 · 1981-01-27 00:00:00 — av m. fl. om familjepolitikens mål och innehåll Familjepolitiken måste främja goda uppväxtförhållanden för alla barn. Insatserna måste ske över hela samhällslivet, och hänsynen till barnens bästa måste omfatta bl. a. boendeplanering, arbetsliv, skola, fritidssysselsättning och social trygghet. återstår mycket att göra för att alla barn skall kunna växa upp i trygga förhållanden. Det familjepolitiska reformarbetet måste därför drivas vidare. En god familjepolitik är av central betydelse för såväl barnens som de vuxnas trygghet. Den är också nödvändig för hela samhällets utveckling. Målet måste vara en helhetssyn på familjepolitiken. Till barnfamiljerna utgår ekonomiskt stöd i form av barnbidrag och bostadsbidrag för att ge dem en tillfredsställande konsumtionsnivå och möjlighet att skaffa sig goda bostäder. Det nuvarande familjepolitiska stödet har byggts ut under en lång följd av år för att svara mot de mest akuta behoven. F. n. ser flera utredningar över bl. a. de ensamstående föräldrarnas situation, flerbarnsfamiljernas situation, bostadsbidragen och föräldraförsäkringen. Vi anser det angeläget att lägga ökad vikt vid kraven på rättvisa och enhetlighet i det fortsatta reformarbetet. Särskild vikt måste därvid fästas vid flerbarnsfamiljernas situation. På förslag av regeringen har beslutat utöka föräldraförsäkringen till totalt 12 månader. Under de nytillkommande tre månaderna skall ersättning utgå med föräldraförsäkringens garantibelopp i enlighet med vårdnadsersättningens princip om lika ersättning för alla. Den särskilda föräldrapenningen kan användas både vid heltidsledighet och . I det följande föreslår vi en väsentlig utbyggnad av vårdnadsersättningen. Statsbidragen till barnomsorg i daghem, familjedaghem och fritidshem har ökat kraftigt . Det är enligt vår mening nödvändigt att staten fortsätter att inom de begränsade ekonomiska ramarna stödja en utbyggnad av den kommunala barnomsorgen. är det nödvändigt att se över verksamhetsformerna för barnomsorgen för att i samarbete med kommunerna hitta lösningar som är anpassade till de verkliga behoven och som kan garantera en god kvalitet. I detta sammanhang vill vi understryka vikten av att nya modeller prövas som bättre svarar mot morgondagens hehov av god barnomsorg. Den ena omsorgsformen kan inte sättas före den andra, som ofta skett i den förda debatten om daghem, familjedaghem eller vård av eget barn i hemmet. Stödet till barnfamiljerna skall enligt vår mening ge föräldrarna valfrihet att fördela tiden mellan förvärvsarbete och omsorg om barnen på det sätt som bäst passar var familjs situation. För att åstadkomma valfrihet måste barnomsorgsutbyggnaden fortsätta, som en utbyggd vårdnadsersättning utgår medan barnen är små. En utgångspunkt för familjepolitiken måste vara att båda föräldrarna har samma rätt och skyldighet till såväl försörjningsansvar som praktiskt ansvar för hem och barn. En annan utgångspunkt är det behov av trygghet som föräldrar och barn behöver. En god kontakt mellan barn och föräldrar är av avgörande betydelse för barnens utveckling och trygghet. Kontakten och samvaron är beroende av den tid föräldrarna har för sina barn, föräldrarnas sociala och ekonomiska situation samt den service och det stöd samhället kan ge. Att vara förälder innebär ett stort ansvar. Föräldrarollen inrymmer både glädjeämnen och besvärligheter. I ett samhälle som så snabbt förändras och där man på grund av befolkningsomflyttningen inte har samma direkta stöd som förr från den äldre generationen, upplever många föräldrar osäkerhet. Föräldrautbildningen är här ett viktigt inslag och kan innebära ökade kontakter mellan föräldrar. I detta sammanhang vill vi framhålla den öppna förskolans verksamhet. I de öppna förskolorna har eftersträvats att åstadkomma kontakt mellan hemarbetande småbarnsföräldrar, dagbarnvårdare och daghem. Verksamheten har i huvudsak slagit väl ut. I det fortsatta utvecklingsarbetet inom kommunerna bör kommunerna enligt vår .uppfattning sträva efter att bygga ut verksamheten med öppen förskola och därigenom åstadkomma den form av kontaktskapande som eftersträvas. Barnens uppväxtvillkor grundlägger deras möjligheter att utvecklas till harmoniska människor. Ansvaret för att barnen skall kunna växa upp under trygga och harmoniska förhållanden vilar i första hand på föräldrarna. Samhället har ett stort ansvar att skapa förutsättningar för att barn och föräldrar tillsammans skall kunna forma en tillvaro så att den bäst passar varje familj. Genom samhället har vi alla ett gemensamt ansvar att se till att föräldrarna får stöd i sin fostrargärning och att barnfamiljerna garanteras ekonomisk trygghet. Vi måste alla ställa upp och känna ansvar för barnen och deras uppväxtmiljö. Samhället kan vidare genom insatser inom barnomsorgen, genom föräldrautbildning och öppen förskola stödja barnfamiljerna. har samhället undergått stora förändringar. Förändringar i samhällsstruktur, boende och arbetsliv har på avgörande punkter förändrat familjens roll. bestod en familjeenhet ofta av flera generationer, oftast med många barn. Barn, föräldrar och den äldre generationen levde i en nära gemenskap som naturligtvis ibland innebar problem men ledde till stor samhörighet mellan generationerna och utgjorde ett stöd för de unga föräldrarna. Alla hade en funktion att fylla i produktionen och/eller familjegemenskapen. Ingen grupp, vare sig de äldre eller barnen, ställdes utanför. är familjebilden en annan. Industrisamhällets framväxt med stark befolkningskoncentration och en separering av boende, arbete, service och fritid har löst upp gemenskapen mellan generationerna. Den starka befolkningsomflyttningen under framför allt har lett till en splittring av flergenerationsfamiljerna. Många barn växer upp utan kontakter med far- och morföräldragenerationen. Barnens uppväxtmiljöer, som tidigare hade naturliga beröringspunkter med arbete och andra samhällsfunktioner, är isolerade från vuxenvärlden. Miljöer där barn inte kan få stimulans och utlopp för sitt behov av lek och aktivitet passiviserar. Bristen på allsidiga vuxenkontakter gör att barnen inte på ett naturligt sätt lär sig normer och respekt för andra människor, för miljön och de ting vi har gemensamt. Barnens omgivning och miljö måste göras mera levande och stimulerande och integreras i samhället på ett naturligt sätt. Familjen är en liten och ofta mycket sårbar enhet. Långa avstånd till anhöriga och till den forna hembygden bidrar till att stärka barnfamiljernas isolering. Speciellt de ensamstående föräldrarna har stora svårigheter. Denna förändrade familjestruktur ställer krav på insatser från kommun och stat, insatser som tidigare utfördes inom familjen. Samhällets insatser inom familjepolitiken skall ge barnfamiljerna valfrihet att själva utforma sin fördelning av ansvaret för förvärvsarbete och välja den omsorgsform för barnet som bäst passar den egna familjen. Eftersom barnets trygghet i stor utsträckning beror på hur föräldrarna trivs, är det angeläget att samhället ökar möjligheterna till verklig valfrihet. Utifrån en ökad jämställdhet i familj, utbildning och arbetsliv kan kvinnor och män göra detta val utan att vara beroende av traditionella könsrollsmönster. Utbyggnaden av föräldrapenningen och initierandet av en vårdnadsersättning är ett steg på vägen mot ökad valfrihet. I valfriheten ligger, som vi ser det, att de som av olika skäl väljer att själva vårda sina barn och därmed gör en för samhället nyttig arbetsinsats bör få ersättning för sitt arbete. Lagen om rätt till förkortad arbetstid och föräldraledighetslagen är andra viktiga reformer. Vi hälsar med tillfredsställelse det avlämnade utredningsförslaget om ATP-rätt för vård av små barn i hemmet. Detta är ett sätt för samhället att visa att man värderar också denna vårdinsats. För att samhället skall kunna erbjuda valmöjligheter för alla föräldrar fordras också att de som efterfrågar arbete och barnomsorg skall kunna erhålla båda. Utbyggnaden av samhällets barnomsorg måste därför fortsätta. Ekonomiskt stöd till barnfamiljerna Stödet till barnfamiljerna bör uppfylla flera viktiga krav. Det bör vara rättvist, jämlikhetsskapande och ge barnfamiljerna valfrihet att fördela tiden mellan förvärvsarbete och vård av barn på det sätt som bäst passar varje familjs situation. I dessa avseenden kan tungt vägande kritik riktas mot det nuvarande familjepolitiska stödets utformning. Barnfamiljer där en förälder valt att arbeta med vård av egna barn i hemmet är ekonomiskt missgynnade. 1 inkomstbeskattningen och bostadsbidragssystemet tas alltför liten hänsyn till dessa barnfamiljers ekonomiska villkor. De får heller inte del av de subventioner som utgår till barnfamiljer där föräldrarna förvärvsarbetar och kan få del av den kommunala barnomsorgen. För de hemarbetande föräldrarna är också det sociala skyddet svagt. Därför är det viktigt att regeringen skyndsamt lägger fram det förslag om ATP-rätt för vård av barn som aviserats i budgetpropositionen. Flerbarnsfamiljerna lever ofta under knappa ekonomiska villkor. Den sämsta ekonomiska ställningen har flerbarnsfamiljer med tre barn eller fler där endast den ena föräldern har en förvärvsinkomst. I en stor del av flerbarnsfamiljerna finns bara en förvärvsinkomst för familjens försörjning, eftersom det av praktiska skäl kan vara svårt för båda makarna att förvärvsarbeta t. ex. när något av barnen är sjukt. Under ogynnsamma omständigheter får en del flerbarnsfamiljer leva på en ekonomisk standard kring existensminimum, även om den förvärsarbetandes bruttoinkomst är hög. Även marginaleffekterna i form av höjd skatt och minskande bostadsbidrag kan hårt drabba flerbarnsfamiljer med endast en förvärvsinkomst. Landets ekonomiska läge gör att stark återhållsamhet måste gälla för nya reformer. Situationen ställer krav på att i möjligaste mån omfördela resurser inom tillgängligt ekonomiskt utrymme. Därför måste vid ändringar av det familjeekonomiska stödet tillses att resurserna fördelas rättvist. I det tidigare pekade vi på ofullkomligheter i nuvarande stödsystem och vilka barnfamiljer som missgynnas - nämligen flerbarnsfamiljerna och de som vårdar egna barn i hemmet. I det följande skall anges huvuddragen i den familjepolitiska reform som vi förordar. grundläggs barns förutsättningar att utvecklas till harmoniska individer. Av stor betydelse är föräldrarnas möjlighet att ägna tillräcklig tid åt att umgås med barnen. För att möjliggöra en trygg relation mellan föräldrar och barn efter födelsen utgår föräldrapenning . Enligt föräldraledighetslagens regler har småbarnsföräldrar rätt till heltidsledighet från arbetet under barnets tre första levnadsår och därefter rätt till förkortad arbetsdag fram till dess barnets första skolår gått till ända. Ett viktigt inslag i en familjepolitisk reform bör enligt vår mening vara att förbättra de ekonomiska förutsättningarna för småbarnsföräldrar som väljer att på hel- eller deltid vårda barn i hemmet . Därför bör föräldraförsäkringen byggas ut enligt garantinivån till att omfatta av ett barns uppväxttid, vilket står i överensstämmelse med regeringsförklaringen . Ersättningen för de tillkommande sex månaderna kommer därmed att utgå enligt vårdnadsersättningens princip om lika ersättning för alla. Förslaget skall enligt ses som ett nytt steg på vägen mot det långsiktiga målet om en vårdnadsersättning under barnets tre första levnadsår. Föräldrapenning i form av vårdnadsersättning leder till ökad valfrihet för barnfamiljerna. Den ger viss ekonomisk ersättning till de föräldrar som valt att på heltid arbeta med vård av egna barn i hemmet. För dem som förvärvsarbetar ger den viss kompensation för inkomstbortfallet, när de med stöd av ledighetslagen förkortar sin arbetsdag för att umgås med barnen. För varje nytt barn ökar påfrestningarna på barnfamiljens ekonomi. Gjorda undersökningar visar på att den ekonomiska situationen starkt försämras fr. o. m. det tredje barnet. Inom ramen för det familjeekonomiska stödsystemet bör därför särskilda förbättringar göras för flerbarnsfamiljerna. arbetar med frågan. bör begära att regeringen skyndsamt, när kommittén lagt sitt förslag, kommer med förslag om förbättrat stöd till flerbarnsfamiljerna. En utbyggnad av föräldraförsäkringen med sex nya månader enligt vårdnadsersättningens princip kan beräknas kosta ca 360 milj. kr. (netto med hänsyn till skatteeffekter). Ett särskilt flerbarnsfamiljestöd bör också införas skyndsamt av fördelningspolitiska skäl. Eftersom familjeekonomiska kommittén arbetar med frågan lämnar vi inget detaljerat förslag till teknisk utformning av flerbarnsfamiljestödet, men mycket talar för att stödet till denna utsatta grupp bör kanaliseras via barnbidraget. Med hänsyn till det trängda ekonomiska läget kan inga väsentligt ökade resurser tilldelas för en reform av det familjeekonomiska stödsystemet. Vi har därför utgått ifrån att finansieringen av vårt förslag i huvudsak måste ske genom en omfördelning av befintliga resurser. Nedan anges några riktlinjer för hur resurser kan överföras till en utbyggd vårdnadsersättning och till ett särskilt stöd till flerbarnsfamiljerna. Bostadsbidragssystemet bör successivt omvandlas till att bli det stöd till barnfamiljerna som det var. Därför bör bostadsbidragen avvecklas för icke-barnfamiljer. Bostadsbidragen till pensionärer bör dock inte beröras av denna omfördelning. Inom skattesystemets ram bör en viss överföring ske till flerbarnsfamiljer och familjer där det endast finns en förvärvsinkomst till följd av att en förälder valt att arbeta med vård av egna barn i hemmet. En väg att göra en sådan omfördelning är att något minska det nuvarande förvärvsavdraget och göra det till ett avdrag på slutskatten. Därigenom uppnås också den positiva effekten att avdraget blir lika mycket värt oavsett inkomst och inte som f. n. gynnar dem som har höga inkomster och marginalskatter. I allt fler familjer förvärvsarbetar båda föräldrarna även då de har små barn. Många barn växer upp i familjer med endast en förälder. För såväl barn som föräldrar är det nödvändigt med en fortsatt utbyggnad av samhällets barnomsorg, så att alla barn som har behov av daghem, familjedaghem eller fritidshem kan beredas sådan plats. I en efterfrågeundersökning av SCB redovisas ett stort behov av barnomsorgsplatser. Merparten önskar plats i daghem. Av dem som tillfrågats önskar ett stort antal deltidsomsorg. beslut innebar en utbyggnad om 100 000 daghemsplatser och 50 000 fritidshemsplatser . beslut innebar dessutom att kommunerna skulle bereda plats i daghem och familjedaghem för dem som efterfrågar sådan plats. Den ekonomiska situationen och de starkt ökade kostnaderna har försvårat för kommunerna att genomföra programmet. Eftersom det är många barn till förvärvsarbetande eller studerande föräldrar som inte får en tillfredsställande omsorg, måste utbyggnaden av den kommunala barnomsorgen fortsätta. I detta utbyggnadsarbete måste vi söka efter alternativa lösningar. anser också att ytterligare platser i fritidshem skall beredas. Det är viktigt att planeringen av den fortsatta utbyggnaden av barnomsorgen avseende daghem, familjedaghem, öppen förskola och fritidshem kan ske utan dröjsmål. bör därför begära att regeringen presenterar förslag till ett sådant program. I ett trängt ekonomiskt läge såväl för kommunerna som för staten framstår det som allt angelägnare att de medel som satsas bl. a. på barnomsorgen verkligen används på bästa sätt. Kostnaderna för barnomsorgsutbyggnaden har ökat mycket kraftigt , vilket påverkat kommunernas möjligheter att möta behovet av daghems- och fritidshemsplatser. Inte minst av rättviseskäl mot dem som önskar men ej erhållit daghemsplats är det nödvändigt att befintlig och planerad barnomsorg utnyttjas bättre än vad som kan vara fallet. Utbyggnad av barnomsorgen innebär att stora resurser används såväl för investeringar som för drift. De knappa resurser som samhället gemensamt förfogar över måste användas för att skapa en god barnomsorg, som motsvarar barns och föräldrars behov och önskemål och kommunernas ekonomiska möjligheter. Nya och mer flexibla lösningar måste eftersträvas. Alltför preciserade normer och krav på inre och yttre utrustning av daghem, lokalytor, lekredskap m. m. bör tas bort till förmån för ett ökat inflytande från kommunerna. Inte minst viktigt ser vi det vara att söka undanröja byråkratiskt krångel. Kommunerna har ansvaret för planeringen och genomförandet av barnomsorgen och dess utbyggnad. Vi anser att kommunerna bör ges ökade möjligheter att utifrån sina lokala förutsättningar utforma en väl fungerande barnomsorg. Statsbidragssystemet får inte upplevas som ett hinder när det gäller att hitta praktiska lösningar. En ökad satsning på t. ex. lägenhetsdaghem skulle vara fördelaktig såväl från kostnadssynpunkt som av sociala skäl för att främja gemenskapen inom ett bostadsområde. Försök med s. k. trefamiljssystem, som är en utveckling av familjedaghemmet, kan vara ett bra komplement till traditionella daghem och familjedaghem. Det har inom den kommunala barnomsorgen bedrivits ett flertal olika försöksprojekt där man prövat olika former och metoder för att förbättra barnomsorgen. Det är viktigt att de erfarenheter som vunnits tas till vara i det fortsatta utvecklingsarbetet. Vi vill här understryka det angelägna i en ökad föräldramedverkan i och ansvar för barnomsorgen. Försök med åldersintegrerade daghem - s. k. utvidgade syskongrupper- har visat positiva resultat. För glesbygdskommuner eller områden med få barn är daghem med utvidgade syskongrupper en lämplig organisationsform. Det s. k. - mångsidigt användbara förskolor och daghem - kan också vara stimulerande för barn och personal och bidra till ökade kontakter mellan barn och vuxna. Det är dock angeläget att slå fast att nya och kanske okonventionella lösningar alltid måste vara av god kvalitet när det gäller omsorgens innehåll. Vi vill understryka att det såväl för barnens bästa som av samhällsekonomiska skäl är riktigt att satsa på små enheter nära bostaden. Barn och föräldrar slipper långa resor. Barnomsorg i den egna närmiljön gör också att barnen får en fastare förankring i sin hembygd och kan etablera kontakter. Skall barnomsorgen kunna ordnas i närmiljön, krävs att man bygger små och lokalt utspridda daghem, lägenhetsdaghem, och tar till vara möjligheterna att ordna familjedaghem när sådana efterfrågas. I takt med att befolkningsstrukturen ändras, kan lokalernas utnyttjande varieras. Allt fler föräldrar, såväl de som redan har barnomsorg som de som befinner sig i barnomsorgskön, efterfrågar deltidsplatser. Av SCB:s genomförda undersökning framgår att av föräldrarna efterfrågar omsorg med . Allt fler föräldrar väljer alltså att förkorta sin arbetstid då barnen är små. Detta är en tillfredsställande utveckling. Alltför långa vistelsetider på daghem är tröttande för framför allt de mindre barnen. De har svårt att tillgodogöra sig verksamheten i barngruppen, och utrymmet för samvaro och kontakter med föräldrarna blir mycket litet. Långa arbetsdagar och arbetsresor sliter också mycket hårt på föräldrarna och på gemenskapen inom familjen. För dessa grupper skulle en fortsatt utbyggnad av den särskilda föräldrapenningen enligt vårdnadsersättningens princip, såsom skisserats tidigare i motionen, vara av stor betydelse. I många kommuner, framför allt i storstadsområdena, har barnomsorgsutbyggnaden skett . Behovet av personal har varit större än tillgången, vilket ställt stora krav på personalutbildningen. I viss utsträckning har outbildad personal fått tjänstgöra inom barnomsorgen. Detta har bl. a. medfört en hög personalomsättning, vilket lett till påfrestningar såväl i barngrupperna som för övrig personal. Situationen har stabiliserats något , inte minst beroende på en utökad utbildning av förskollärare och fritidspedagoger. Enligt vår mening finns det nu anledning att se över utbildningen av barnomsorgspersonal. Vid en utveckling mot åldersintegrerade barngrupper och arbetsfördelning enligt arbetslagsprincipen finns det enligt vår mening skäl att göra utbildningen för personal inom barnomsorgen mer enhetlig. Vi anser också att praktisk erfarenhet av barn bör väga tungt, när det gäller arbetet med barn i förskolor och fritidshem. Det är också angeläget att få en jämnare ålders- och könsfördelning hos den personal som arbetar inom barnomsorgen. Detta kan positivt påverka kontinuiteten hos personalen och få kvalitetshöjande effekter för verksamheten på dag- och fritidshemmet. Enligt vår mening fyller familjedaghemmen en viktig funktion i samhällets barnomsorg. Familjedaghemmen utgör en god omsorgsform som ur vårdsynpunkt kan jämställas med daghem. På mindre orter och i glesbygder, där det inte finns underlag för daghem, är familjedaghem ofta det enda möjliga sättet att få en god omsorg nära hemmet. Att inrätta familjedaghemsplatser är ofta ett snabbare sätt för kommunen att möta behov av barnomsorg under ett expansionsskede. För många barn är familjedaghemmet att föredra framför vistelse i en stor barngrupp. Kommunerna bör därför i sina barnomsorgsprogram inräkna familjedaghemsplatser som ett fullgott alternativ till daghem. I detta sammanhang vill vi understryka vikten av en ökad samverkan mellan familjedaghem och daghem. Sådan samverkan har prövats på försök i ett antal kommuner och visat på positiva effekter bl. a. när det gäller ökade kontakter och förståelse men också i fråga om ett ökat samnyttjande av lokaler och lekmateriel. Diskussioner kring handikapp, barns utveckling och fostran, information om pedagogiskt utvecklingsarbete är andra exempel på aktiviteter där en ökad samverkan mellan daghem, familjedaghem och hemmaföräldrar skulle också med angränsande verksamheter vara värdefull. Det är enligt vår mening angeläget att öka samarbetet som skola, socialvård, barnhälsovård och psykisk barna- och ungdomsvård. För att ge hemarbetande föräldrar stöd och för att ge barnen vidgade kontakter med andra barn har många kommuner inlett en öppen verksamhet i ett eller flera bostadsområden. Ett av syftena med denna öppna verksamhet - den öppna förskolan - är att bryta den isolering som många hemmavarande barn och föräldrar kan känna i ett bostadsområde. Inte minst för invandrare och deras barn kan den öppna förskolan skapa kontakter med andra föräldrar. Enligt vår mening är det viktigt att kommunerna bygger ut den öppna förskolan. Staten bör stimulera en sådan utbyggnad bl. a. genom att göra den statsbidragsberättigad. Kommunerna bör som vi tidigare framhållit i sina utbyggnadsprogram inräkna också den öppna förskolan. Med hänvisning till det anförda hemställer vi* 1. att till regeringen uttalar sig för en reformering av det familjepolitiska stödet innebärande vårdnadsersättning och särskilt stöd till flerbarnsfamiljer, i enlighet med i motionen angivna riktlinjer, 2. att hos regeringen begär skyndsamt förslag om särskilt stöd till flerbarnsfamiljerna, 3. att anhåller att regeringen presenterar förslag till program för barnomsorgen avseende daghem, familjedaghem, öppen förskola och fritidshem för den kommande femårsperioden, 4. att anhåller att regeringen utformar statsbidragsgivningen till kommunerna så att statsbidrag till familjedaghem och öppen förskola bättre anpassas till regierna för statsbidrag till barnomsorg i övrigt. () MAJ () () () () () () () () () () () * Se även motion 1980/81:1909.