mot · G4021369 · 1981-01-26 00:00:00 — av m. fl. om mineralämnen i jordbrukets processer Denna motion anknyter i princip till vad som anförts i motion 1975/76:2102 och 2103 beträffande vikten av att optimal balans upprätthålls i näringskedjan från odlingsjorden till djur och människor. Vikten av detta måste beaktas i högre grad än vad som har varit fallet. Många svaghets- och sjukdomstillstånd har sin grund i att något av de livsnödvändiga mineral- och spårämnena saknas i födan. Det hävdas i allt vidare omfattning att orsakerna till civilisationssjukdomarna bl. a. kan härledas till den gödslingspraxis som allmänt tillämpas i tekniskt högt utvecklade samhällen, i syfte att tillförsäkra sig maximal växtproduktion. Den därvid intensiva och ensidiga användningen av handelsgödsel i jordbruket innebär bl. a. ökad risk för bristande tillgång på en del viktiga grundämnen för människor och husdjur via födan. Vid dubbelt eller t. o. m. trefalt ökade skördar har också följt motsvarande ökade uttag av näring ur marken. Detta har främst gått ut över många mineralämnen och spårelement, vilka inte alltid ersatts vid gödslingen. I många fall berikas födoämnen med bl. a. mineralämnen för att kompensera rådande brister. Vissa åtgärder är alltså vidtagna i förädlingsledet för att tillgodose människors, husdjurs och växters mineralbehov. Men mineraluttaget ur odlingsjorden måste också kompenseras. De jordanalyser som utförs omfattar sällan hela det nödvändiga sortimentet av de för växter, djur och människor oumbärliga näringsämnena. För bevarande av hälsa och livskvalitet är det nödvändigt att alla mineralämnen och övriga näringsämnen som är tillgängliga i uppgjorda tabeller för växter, djur och människor verkligen står till förfogande vid näringsupptagningen. Det framhålls från medicinskt håll att normal svensk föda innehåller tillräckligt mycket mineraler, spårämnen m. m. för att människans normalbehov skall vara täckt. Men då har man kanske inte alltid räknat med förluster i den industriella process som kallas livsmedelsförädling, att vissa förluster kan uppkomma vid födans tillagning samt att många människor definitivt inte alltid äter normal svensk kost. Försäljningssiffrorna för snacks, hamburgare, pommes frites, sötsaker m. m. tyder på avsevärda avhopp från den normala svenska kosten. Men för den skull bör inte de svenska basråvarorna vara mineralfattiga. Genom att de svenska åkerjordarna har kommit att få en ogynnsam surhetsgrad minskar även växternas upptagningsförmåga av vissa ämnen. Däremot ökar benägenheten för upptagning av vissa andra ämnen, bl. a. bly och kadmium, i sur jord. I detta sammanhang kan det förtjäna nämnas att det ökade nedfallet av surgörande ämnen inte ensamt är orsak till ökad försurning. Inom rådgivande nämndens markgrupp har uttalats att man vid framställning av superfosfat inom landet blandar ett ton råfosfat med ca koncentrerad svavelsyra för att erhålla superfosfat. Vart tar all den syran vägen? Superfosfatet, som sägs vara neutralt, uppges hålla ett pH-värde vid 2,6-2,8. Surheten i jorden påskyndar visserligen förvittringen av jordens mineraler så att mineralämnen blir frigjorda, men påskyndas utarmningen av mineralämnen genom jordarnas urlakning. Hela denna process är troligen inte riktigt utforskad och beaktad med hänsyn till våra jordars bibehållna produktionsförmåga. Mot bakgrund av det ovan anförda hemställs att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande vikten av forskning och övriga åtgärder för betryggande förekomst av mineralämnen i odlingsjorden och jordbrukets produkter. () ()