mot · G4021874 · 1981-01-27 00:00:00 — av m. fl. om regionalpolitiken för , m. m. Den regionala obalansen i fråga om sysselsättning och service blir alltmer besvärande. Någon regionalpolitik värd namnet förs inte längre. Stora delar av utarmas. Regeringens rekommendationer om ökad rörlighet uppfattas av många norrlänningar som en uppmaning att överge sin hembygd och flytta till storstadsregionerna. Men motståndet mot flyttlasspolitiken har växt sig starkt hos befolkningen. Den blir alltmer medveten om de negativa effekterna av flyttlasspolitiken. växer medvetenheten om de värden som finns att ta till vara i - och inte minst dess inland. Den positiva utveckling som kunde avläsas måste kunna återskapas. Men för detta krävs en samordnad och målmedveten regionalpolitik. Strävan till regonal balans måste vara ett överordnat mål i samhällsarbetet inom alla sektorer. Vi föreslår i det följande en rad åtgärder i syfte att bidra till en bättre regional balans. Det gäller insatser inom offentlig sektor, kommunikationsområdet, forskning och lokaliseringspolitik. Strukturomvandlingen har visat att näringspolitiska åtgärder inte kan utformas utan noggrann anpassning till de regionalpolitiska målen. är det uppenbart att användningen av de regionalpolitiska medlen ibland lett till näringspolitiskt olämpliga resultat. Kommunikationsförbättringar är likaså ofta avgörande för möjligheten att uppnå en önskvärd effekt av regionalpolitiska stödåtgärder. Samordning av näringspolitik, kommunikationspolitik och regionalpolitik är därför nödvändig om vi i ett läge av långsam tillväxt i de totala resurserna skall uppnå målen för regional utveckling. Den forskning och utbildning som utförs vid universitet och högskolor uppmärksammar inte dessa samordningsproblem i tillräcklig utsträckning. Ett stöd för sådan, över sektorsgränser orienterad, regional forskning är därför angeläget. Det är också angeläget att förbättra de regionalpolitiska organens kontakter med forskning och utvecklingsarbete. Detta är särskilt viktigt för de regionalpolitiska organ som verkar inom det inre stödområdet. är genom sin lokalisering och forskningsprofil särskilt lämpat att tillfredsställa de ovan formulerade kraven på den regionalpolitiska forskningen. bör uttala sig för att ovannämnd forskning kan byggas ut vid . Ökat stöd till skoglig forskning vid den skogsvetenskapliga fakulteten i Svensk skogsnäring tillhör, trots att många av våra traditionella näringsgrenar har ekonomiska svårigheter, de näringsgrenar som är mycket viktiga för det svenska folkhushållet. Näringsgrenen kommer även fortsättningsvis, bl. a. genom möjligheterna att utnyttja skogen som energikälla, att spela en stor roll för nationen som helhet och det norrländska näringslivet i synnerhet. fattade den dåvarande socialdemokratiska regeringen beslut om att bl. a. i regionalpolitisk! syfte utlokalisera dåvarande skogshögskolan från till . Av olika skäl kom utlokaliseringen att bli ofullständig; något mindre än hälften av den skogsvetenskapliga fakultetens verksamheter finns f. n. i . På grund av skogsnäringens stora betydelse för norrländskt och svenskt näringsliv och den goda miljö för vetenskapligt samarbete med som finns på de natur- och samhällsvetenskapliga områdena är det angeläget att utlokaliseringen av den skogsvetenskapliga fakulteten inte förfuskas. Lokaliseringen till har visat sig vara ytterst värdefull, eftersom några av de mest välskötta skogsindustriföretagen är lokaliserade till de fyra nordligaste länen. Dessa företag är för sin fortsatta lönsamhet, och en därigenom tryggad sysselsättning, beroende av ett samspel med skoglig forskning utlokaliserad till . Mot denna bakgrund bör, enligt vår mening, forskningen kring skogsnäringens problem förstärkas. Det gäller såväl ekonomisk sorn biologisk och teknisk forskning. Den skogsvetenskapliga fakulteten i bör därför byggas ut . Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. () förslag presenterades och remissbehandlas f. n. Inom ramen för FOSAM:s utredningsverksamhet har fr. o. m. /79 bedrivits försöksverksamhet med näringslivskontakt för forskare inom högskolan. Försöksverksamheten riktar sig i första hand till små och medelstora företag samt myndigheter. En samlad utvärdering av denna verksamhet beräknas föreligga . Varken FOSAM eller regeringen har anvisat hur medel för en eventuell fortsatt verksamhet fr. o. m. /82 skulle kunna utformas. Den försöksverksamhet som pågått i högskoleregion har omfattat ca 15 samarbetsprojekt. Den redan inledda utvärderingen har entydigt pekat på utomordentligt goda erfarenheter och det är nu redan en kö av projekt som inte kan genomföras på grund av att försöksverksamheten upphör i och med innevarande budgetår. har fattat beslut om Norrlandsfondens framtida roll inom samhällets industri- och regionalpolitiska organisation (prop. 1980/ 81:51, NU 1980/81:22). Det vore naturligt enligt vår mening att Norrlandsfonden, som har ett ansvarsområde som täcker de fyra nordligaste länen, fick i uppgift att ställa medel till förfogande för att fortsättningsvis driva verksamheten med kontaktforskare till små och medelstora företag samt myndigheter. Detta skulle medföra att fonden initierade studier av långsiktiga utvecklingsperspektiv för de fyra nordligaste länen. Vi anser att Norrlandsfonden bör få möjlighet att till sig knyta ett regionalt forskningsråd, som även kunde tjäna som ett idé- och beredningsorgan till . Detta regionala forskningsråd, som förutom representanter för fonden bör ha representation från och högskolan i , torde kunna medverka till att initiera utvecklingsinsatser av betydelse för landsdelens utveckling. senare del har industrins investeringar och utbyggnad av kapaciteten ständigt minskats. Möjligheterna till utlokalisering av industrianläggningar har därmed fortlöpande begränsats. Expansionen har i stället skett inom olika serviceområden, däribland företag som producerar tjänster åt andra företag och organisationer. Hit hör exempelvis informations- och databehandlande verksamheter, konsultverksamhet inom teknik och marknadsservice men också forsknings- och utvecklingsenheter inom industrikoncernerna. års regionala forskning har visat att denna typ av infrastruktur är avgörande för produktiviteten i industrins varuproduktion. Ett stöd till industrianläggningar utan motsvarande utbyggnad av de omnämnda typerna av företagsservice är därför inte förenligt med långsiktiga mål för näringspolitiken. De regionalpolitiska stödåtgärderna är av tradition riktade mot industrin. Med undantag av turistnäringen har stöd till serviceproducerande företag knappast förekommit, och de stödformer som tillämpas är inte heller lämpliga om de skulle utsträckas till de nämnda servicenäringarna. Sådan företagsorienterad serviceproduktion är utomordentligt kontaktintensiv men har föga behov av fast realkapital, som särskilt stöds av lokaliseringspolitiken. Ett stöd till servicelokalisering förutsätter därför en helt annan konstruktion med tyngdpunkten i stöd till personkontakter och telekommunikation gentemot marknader och centra för forskning och utveckling. Flera av större regioner har fått en starkt utbyggd offentlig utbildnings-, forsknings- och utvecklingskapacitet. Ett stöd till etablering av kvalificerad tjänsteproduktion kan i dessa regioner medverka till att de utbildnings- och forskningspolitiska satsningarna får en meningsfull närings- och regionalpolitisk uppföljning . En direkt stimulanseffekt kan uppnås om får i uppdrag att till dessa regioner lokalisera lämpliga servicefunktioner. Utbyggnad av flygtrafiknätet i Inrikesflyget har väsentlig regionalpolitisk betydelse. Eftersom de geografiska avstånden utgör en grundläggande svårighet för särskilt och dess inland, är det viktigt att flyget som transportlösning i möjligaste mån eliminerar de geografiska nackdelarna. En hög ekonomisk aktivitet i en region förutsätter livliga kontakter såväl inom regionen som med andra regioner, vilket genererar behov av goda transportlösningar. En politik för regional balans måste därför innebära åtgärder för att få en regionalekonomiskt effektiv flygtrafik. kännetecknas linjeflygnätet av en långtgående koncentration till nord-sydliga linjer med som given knutpunkt för dem alla. Utvecklingen synes gå mot att antalet mindre flygplatser i landet minskar, som ett alltmer storstadsorienterat flygnät växer fram. Denna utveckling står i strid med de av antagna regionalpolitiska målsättningarna. Det finns ytterligare förhållanden som gör situationen än olyckligare. De allt intensivare svensk-norska kontakterna som en följd av den norska oljan och ett utvidgat tekniskt-industriellt samarbete skapar behov av öst-västliga flyglinjer. Samarbetet som inletts inom ramen för mittnorden är ett gott exempel på detta. Det finns dessutom en rad speciella förhållanden som var för sig kan motivera vissa specifika flyglinjer. Som exempel kan nämnas införlivandet av i verksamhetsområde. Om denna förändring inte kombineras med förbättrade flygförbindelser UmeåÖstersund kan allvarliga problem uppkomma. I det geografiskt stora område som utgör måste linjeflygnätet utformas så att de inomregionala förbindelserna förbättras. bör göra ett principuttalande om vikten av utbyggnad av inrikesflyget i enlighet med vad vi anfört. Regeringens politik formas med hjälp av statsdepartementen, kommittéväsendet och de centrala ämbetsverken. Den statliga reformpolitiken har inneburit att den centrala förvaltningsorganisationen har vuxit snabbt och blivit alltmer omfattande. har den fått allt större handlingsfrihet genom ett mera rambetonat anslagssystem och genom att lagstiftningen gått i riktning mot ramlagstiftning. Denna utvecklng har gått hand i hand med en decentraliseringsprocess som inneburit ett decentraliserat verkställighetsansvar, något som kunde ha varit naturligt med hänsyn till denna omfördelning av arbetsuppgifter mellan central, regional och lokal nivå. Tvärtom har ämbetsverken härigenom fått ökat utrymme för att initiera policy-skapande utredningar som tidigare uteslutande ankommit på kommittéväsendet. Decentralisering av verkställighetsansvar har kombinerats med en stark tillväxt av de centrala ämbetsverken . Att den politiska ledningen frånhänt sig styrningen av viktiga faktorer i samhällsutvecklingen har varit till stort förfång för den regionala utvecklingen. Situationen har blivit särskilt problematisk i ett skede där statsmakterna noga måste pröva alternativa användningar av tillgängliga resurser. Med hänsyn till att behovet av regionalpolitiska insatser kommer att öka med knappa resurser krävs att den politiska styrningen av förvaltningen förstärks. Detta i sin tur förutsätter att underlagen till regeringens handlande utarbetas genom anlitande av kommittéer, vilkas sekretariat inte regelmässigt rekryteras från eller lokaliseras till . En lokalisering av utredningssekretariaten och serviceenheter för sådana sekretariat till hovrätts- och högskoleorter skulle vara en regionalpolitisk åtgärd av stor betydelse. Förutom den stimulans detta skulle medföra för dessa orter skulle utredningsförslagen sannolikt vara mer oberoende av förhärskande byråkratiska synsätt. Genom ett ökat inflytande över de centrala ämbetsverken skapas även förutsättningar för att differentiera besparingsinsatserna så att ämbetsverken ges direktiv att göra nedskärningarna i de centrala förvaltningarna. De arbetsuppgifter som därigenom inte kan fullföljas på den centrala nivån kan decentraliseras till regionala och lokala statliga organ, som med bibehållna resursramar på detta sätt åläggs ökade åtaganden. Denna differentiering av besparingsinsatserna bör med andra ord som mål ha att bryta koncentrationstendenserna inom statlig förvaltning. konstitutionsutskott har med anledning av motioner i författningsfrågor m. m. (KU 1978/79:38, skr 1977/78:257) särskilt uppmärksammat ämbetsverkens och affärsverkens ställning från konstitutionella utgångspunkter, vilket i sin tur resulterade i tilläggsdirektiv till förvaltningsutredningen. I dessa direktiv nämns inte explicit några krav på att analysera hur förvaltningen skall vara uppbyggd för att underlätta ett genomförande av regionala politiska mål. Med hänsyn till att det statsfinansiella läget /79 allvarligt försämrats framstår det mer angeläget än någonsin att anpassa förvaltningsorganisationen och styrsystemet till kraven på hög effektivitet med ett bibehållande av de regionalpolitiska ambitionerna. Mot den bakgrunden bör regeringen genom ytterligare tilläggsdirektiv till förvaltningsutredningen speciellt uppmärksamma samhällsförvaltningen utifrån regionalpolitiska utgångspunkter. Den förändring av samhällsförvaltningen som här antytts skulle väsentligen underlätta genomförandet av en politik för regional utveckling. Med hänvisning till det anförda hemställer vi* 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts beträffande behovet av resurser för forskning rörande sambandet mellan näringspolitik, kommunikationspolitik och regionalpolitik, 2. att hos regeringen begär förslag till utformning av ett stöd till lokalisering av anläggningar för företags- och annan produktionsservice i , 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts beträffande decentralisering av sekretariat inom kommittéväsendet till hovrätts- och högskoleorter, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts beträffande utformningen av den statliga förvaltningen i syfte att åstadkomma en bättre regional balans. () () () () () () () () () * Se även motionerna 1980/81:1875-1876.