mot · G50219 · 1981-10-21 00:00:00 — Motion 1981/82:19 av m. fl. med anledning av proposition 1980/81:201 med förslag till ändring i m. m. Proposition 1980/81:201 med förslag till ändring i m. m. baserar sig - eller säger i varje fall basera sig - på betänkandet Häktning och anhållande (SOU 1977:50). För att motivera vår kritik mot det framlagda regeringsförslaget finner vi det inledningsvis nödvändigt att redovisa huvudpunkterna i häktningsutredningens förslag, som gick ut på vissa ändringar i gällande lagstiftning i syfte att begränsa användningen av frihetsberövanden i straffprocessen. Förslagen grundas på ett omfattande utredningsmaterial som visar, att straffprocessuella frihetsberövanden används i en utsträckning som inte är motiverad. Av utredningens undersökningar framgår också att anhållandet i tillämpningen utvecklats till ett fristående tvångsmedel, som i stor utsträckning används av åklagarna utan kontroll av domstolarna, en utveckling som enligt utredningen inger starka betänkligheter från rättssäkerhetssynpunkt. Utredningens undersökningar visar också att gripande i tillämpningen inte används på det sätt som lagstiftaren synes ha avsett. Utredningen föreslår att möjligheterna till häktning och anhållande allmänt begränsas genom att förutsättningarna för dessa tvångsmedel preciseras och förtydligas. Häktning och anhållande på grund av risk för fortsatt brottslighet begränsas till sådana fall, där det är fråga om allvarlig kriminalitet. När det gäller förfarandet föreslår utredningen att nämndemän skall delta i rätten i fråga om häktning och dess olika alternativ. Utredningen föreslår också att gripandet avskaffas och ersätts med i viss mån ökade skyldigheter för den misstänkte att i mindre rigorösa former och stå till polisens förfogande för utredning. I proposition 1980/81:201 avfärdas huvudpunkterna i förslaget med ett uttalande att förslaget skulle innebära att intresset av samhällsskydd och effektivitet i lagföringen i alltför hög grad skulle sättas åt sidan. Föredragande departementschefen anför också att det saknas anledning att ändra de lagliga förutsättningarna för att häktning och andra personella tvångsmedel skall få tillgripas. 1 propositionen föreslås emellertid en utvidgning av det nuvarande reseförbudet som ett alternativ till häktning också i andra fall än flyktfara. Vad gäller förslaget om lekmannamedverkan vid prövning av frågor om häktning - ett krav som förts fram till utredningen i en riksdagsskrivelse - sägs detta vara förenat med kostnader av sådan storleksordning att det redan av hänsyn till det statsfinansiella läget bör anstå. Inte heller förslaget om avkortning av fristerna för ingivande av häktningsframställning och hållande av häktningsförhandling bör genomföras. Enligt vår mening ger det av utredningen redovisade materialet belägg för att de straffprocessuella tvångsmedlen i tillämpningen används på ett sätt som inte åsyftats av lagstiftaren, vilket medför att frihetsberövanden sker i en utsträckning som inte kan motiveras av hänsyn till samhällsskyddet och kravet på effektivitet i lagföringen. Utredningens förslag medför en begränsning av tvångsmedlen när det gäller den mindre allvarliga kriminaliteten men innebär inte minskade möjligheter att använda tvångsmedel vid den allvarliga brottsligheten. Den principiella inställningen till användningen av straffprocessuella tvångsmedel och avvägningen mellan de motstående intressena som utredningen givit uttryck för godtas också av flera tunga remissinstanser såsom RÅ, hovrätten över och , , , , , LO och TCO, även om meningarna är delade i fråga om bestämmelsernas närmare innehåll. De ställningstaganden som gjorts i propositionen är inte underbyggda av någon som helst principiell motivering och saknar stöd i såväl utredningsmaterialet som i remissopinionen. Alternativ till häktning vid recidivfara Det av utredningen föreslagna tillsynsinstitutet syftar till att förhindra fortsatt brottslighet i sådana fall när brottet inte är så allvarligt att häktning enligt de föreslagna reglerna kan ske på grund av recidivfara. Tillsynen innebär i princip en skyldighet för den misstänkte att vid vissa tider anmäla sig eller vara tillgänglig och plats. För att ombesörja kontrollen skall särskilda tillsynsmän utses. Ansvaret för tillsynen har lagts på kriminalvården. I likhet med vad som gäller för häktade skall den som står under tillsyn erbjudas socialt och kurativt stöd. Om den misstänkte fortsätter sin brottsliga verksamhet skall han anhållas eller häktas om ej särskilda skäl föranleder annat. Åsidosätter han allvarligt sina åligganden i övrigt enligt tillsynen kan han också häktas. enligt propositionen är anmälningsskyldighet. Den kan enligt propositionen användas i stället för häktning i vissa fall när häktning skulle medföra allvarligt men för den misstänkte. I samband med anmälningsskyldigheten får föreskrivas att den misstänkte på vissa tider skall vara tillgänglig i sin bostad eller på sin arbetsplats. Kontrollen av anmälningsskyldigheten skall ankomma på polisen. Om den misstänkte inte fullgör vad som åligger honom enligt anmälningsskyldigheten skall detta som regel medföra att han anhålls eller häktas. Förslaget i propositionen i denna del innebär alltså att det överlämnas till domstolarnas och åklagarnas fria bedömning om anmälningsskyldighet skall ersätta häktning i ett visst fall. Om den misstänkte försummar att fullgöra sin anmälningsskyldighet eller sin skyldighet att vara anträffbar i bostaden eller på arbetsplatsen , skall han anhållas eller häktas. Det är givetvis stor risk för att anmälningsskyldighet kan komma att användas i fall som inte med nuvarande ordning föranleder häktning, men som kan leda till häktning på grund av försummelse från den misstänkte att iaktta vad som åligger honom enligt anmälningsskyldigheten. Resultatet av förslaget i propositionen kan sålunda mycket väl bli att antalet häktningar på grund av recidivfara avsevärt ökar. En sådan ordning är givetvis inte acceptabel. Enligt de undersökningar som gjordes av utredningen uppgick antalet anhållna till 26 700. Av dessa gjordes häktningsframställning endast beträffande . Mer än två tredjedelar av de anhållna frigavs alltså utan att åklagaren begärde häktning. Anhållandet kan vara innan åklagaren måste begära häktning. Beträffande av de anhållna väcktes över huvud taget inte åtal. Utredningen anför i anslutning till denna redovisning att frekvensen av fall, där åklagarens bedömning i efterhand visat sig vara felaktig, inte är godtagbar. Utredningen ger enligt vår mening visst stöd för de påståenden som ibland framförs om att anhållande i vissa fall sker på lösa grunder för att pressa fram ett erkännande. I varje fall är det uppenbart att åtgärder bör vidtas i syfte att ge ökade garantier för en mera tillförlitlig prövning av skuldfrågan i samband med anhållande. De nuvarande bestämmelserna medger dessutom alltför långa anhållningstider. Gripandet är ett kortvarigt men djupt ingripande tvångsmedel. Den som gripits är underkastad reglerna i lagen om behandling av häktade m. fl., vilket innebär avvisitering och förvaring i låst rum. Enligt utredningens undersökningar uppgick antalet personer som fördes till polisen misstänkta för brott till ca 70 000. Av dessa var gripna. av de gripna blev frigivna trots att gripandet förutsätter anhållningsskäl. I dessa fall torde gripande i stor utsträckning inte ha anmälts till åklagaren. Den av utredningen redovisade undersökningen beträffande gripande visar enligt vår mening att det är nödvändigt att tillgodose rättssäkerheten vid användningen av detta tvångsmedel i högre grad än som sker f. n. I propositionen har föredragande departementschefen avvisat förslaget om lekmannamedverkan med hänvisning till det statsfinansiella läget. Kostnaderna för lekmannamedverkan vid häktning skulle enligt utredningens beräkningar uppgå till ca 1,5 milj. kr. De fördelar som från rättssäkerhetssynpunkt står att vinna med en lekmannamedverkan motiverar enligt vår mening väl denna för statsverket blygsamma kostnad. kommer att utredningsförslaget i övrigt leder till en betydande minskning av antalet häktningar, anhållanden och gripanden. Utredningen föreslog också att den offentliga försvararen skulle inträda vid anhållandet och inte som sker först vid häktningsförhandlingen. Förslaget har inte tagits upp i propositionen, trots att det stöds av en praktiskt taget enhällig remissopinion. Enligt vår mening är det från rättssäkerhetssynpunkt angeläget att detta förslag genomförs möjligt. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. att avslår de genom proposition 1980/81:201 framlagda förslagen samt 2. att hos regeringen begär att ett förslag till ändringar i gällande lagstiftning i syfte att begränsa användningen av frihetsberövanden i straffprocessen föreläggs . HANS () i () () () () () ()