ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G4021610 · 1981-01-27 00:00:00 — om de sociala avgifterna för utlandsstationerad personal Den svenska exporten av tjänster inom bl. a. områden för byggnads-, anläggningsentreprenader och Consulting är utomordentligt betydelsefull för den svenska ekonomin. Tjänsteexporten har goda förutsättningar att utvecklas till vår ledande exportgren. Ett villkor härför är emellertid att svenska bestämmelser om pensions- och sociala avgifter inte onödigt försvårar stationering utomlands av svensk personal på sätt som sker. Avgifterna är direkt konkurrenshämmande i jämförelse med såväl inhemska som utländska företag i de länder där verksamheten bedrivs. De totala lönekostnaderna för de svenska företagen är enligt en nyligen publicerad utredning högre än för flertalet konkurrenter. För att svenska företag skall kunna upprätthålla konkurrenskraften i sin verksamhet i utlandet fordras att de statliga pålagorna minskar. Särskilt konsultföretagen drabbas av rådande ordning, eftersom denna kategori företag är speciellt personalintensiv. Man tvingas nu inom bl. a. konsultföretagen att överväga etablering av rekryterings- och anställningsbolag utomlands för att nedbringa lönebikostnaderna till en från konkurrenssynpunkt rimlig nivå. En sådan lösning är givetvis av flera skäl mindre tillfredsställande. Det finns ingen direkt koppling mellan avgiftsskyldighet och rätt till förmåner. Utöver ATP är det endast sjuk- och föräldraförsäkring som utgår till utlandsanställda. Övriga förmåner åtnjuts huvudsakligen i . I tjänstgöringsländerna erläggs i allmänhet oreducerade sociala avgifter. Det sociala skyddet är emellertid ofta inte tillgängligt för utländska arbetstagare på grund av bl. a. kvalifikationsregler i dessa länder. De sociala förmåner som kan erhållas är ofta av en standard som är klart sämre än vad svenskar kan acceptera. Företagen måste därför teckna privata försäkringar för att ge de anställda ett fullgott skydd, detta trots att man under första tjänstgöringsåret betalar fulla sociala avgifter både i och i verksamhetslandet. En tänkbar lösning på de ovan berörda problemen vore att skyldigheten att till staten erlägga pensions- och sociala avgifter upphörde redan fr. o. m. av utlandstjänstgöringen. För att bevara utlandspersonalens förmåner på en nivå motsvarande den som gäller för i tjänstgörande personal skulle företagen i stället teckna individuella försäkringar för de anställda. En ändring av lagstiftningen i nämnd riktning skulle främja förutsättningarna för att företagen skall stanna i med sin verksamhet. Till en del skulle problemet sannolikt kunna lösas genom avtal mellan och andra länder, varigenom dubbeldebitering av ifrågavarande avgifter under det första tjänstgöringsåret undviks. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begär förslag till åtgärder i syfte att minska belastningen för utlandsstationerad svensk personal vad gäller vissa socialförsäkrings- och arbetsgivaravgifter.
mot · G4021611 · 1981-01-27 00:00:00 — av och om beräkningen av ATP-avgifter Den nuvarande skattelagstiftningen innehåller regler som åstadkommer orättvis beskattning av enskilda företagare. Vi tar i vår motion upp två sådana saker som medför stora problem i synnerhet för yngre företagare med låga inkomster. Vid beräkning av ATP-avgifter används i första hand inkomst av tjänst till det belopp som är befriat från avgift, det s. k. grundavdraget. Detta trots att arbetsgivaren betalt avgift på beloppet. Det innebär i verkligheten att den egna företagarens ATP-försäkring blir betydligt dyrare än för en anställd medan förmånerna är lika. Detta förhållande, som är i högsta grad orättvist, bör rättas till så snart ske kan. Den andra regeln som också den berör vissa egna företagare och i synnerhet de unga familjerna med skuldsättning på fastighet är att de sociala avgifterna beräknas efter det belopp som införs som inkomst av rörelse utan att hänsyn tas till underskotten, i regel ränteutgifter på bostad under rubriken allmänna avdrag. Det kan i verkligheten innebära att många tvingas ställa sig utanför den sociala trygghet som försäkringarna innebär, då avgifterna blir så höga att det som blir över efter skatt och avgifter understiger existensminimum. Det är inte ovanligt med underskott på annan fastighet (räntekostnader) i storleksordningen . I sådana fall blir en egenavgift på betungande. För att lösa dessa problem och inte ställa unga familjer helt utan skydd borde möjligheter ges att försäkra till det lägre belopp som återstår efter allmänna avdrag. Detta alternativ är betydligt bättre än att tvinga någon att stå utanför systemet. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begär översyn av gällande regler för beräkning av ATP-avgifter i enlighet med vad i motionen anförts.
mot · G4021615 · 1981-01-27 00:00:00 — av och om betalningssättet vid sjukresa med taxi Genom kraftigt ökade egenavgifter i sjukvården - avgift för läkarvård, karensbelopp vid resor - får allt fler människor som drabbas av sjukdom ekonomiska problem då kostnader för resor måste förskotteras. Ersättning för sjukresor är en viktig del av de försäkrades förmåner, detta för att möjliggöra för alla att anlita sjukvården oavsett reskostnader. Ersättning skall enligt 6 § sjukreseförordningen i princip utgå för den faktiska reskostnaden utöver visst karensbelopp. För sjukresor uppstår då svårigheterna att den försäkrade får ligga ute med pengar, oftast stora summor för t. ex. pensionärer. Med dagens höjda egenavgifter och de allmänna fördyringarna, sämre pensioner m. m., är det många som saknar ekonomisk möjlighet att kunna ligga ute med så stora belopp som det nu kan bli fråga om. Det ökade karensbeloppet från . från innebär att försäkrade får ligga ute med betydande belopp. Det gäller speciellt de som behöver kontinuerlig vård, t. ex. njursjuka i behov av dialys. När taxi används för sjukresor finns redan möjlighet till lösning av frågan då det gäller att förskottera respengar för sjukresor. När taxi används finns nämligen ett system med s. k. överlåtelse. Den försäkrade kan därvid genom påskrift på ett särskilt kvitto överlåta sin rätt till ersättning från försäkringen till utfärdaren av taxikvittot. I sådant fall behöver den försäkrade endast betala karensbeloppet till taxichauffören. Om det senare undantagsvis visar sig att inte kan ersätta hela kostnaden med hänsyn till exempelvis vad den försäkrades tillstånd fordrat i fråga om färdsätt, har dock taxiägaren att kräva den försäkrade på ersättning. Ett genomgående användande av överlåtelsekvitto skulle väsentligt underlätta för den som drabbats av sjukdom och behöver läkarvård. Det skulle också underlätta arbetet hos genom att dessa överlåtelsekvitton kunde bearbetas på icke mottagningstid och utbetalas genom postgiro en gång till de nyinrättade taxicentralerna. Här är möjligt att effektivisera som servicen kan ökas. är det äldre människor som får anlita taxi vid sjukresor och då är i behov av att använda överlåtelsekvitto för att lättare kunna klara av reskostnaden. Att använda överlåtelsekvitton kommer också att innebära besparingar för kommunerna. Den som gör sjukresa och också har rätt till färdtjänst anlitar denna från hemmet till för att hämta ut ersättning för reskostnaden. De tolkningar som tillämpas på olika håll försvårar för försäkringstagaren och bör ersättas med likvärdiga för hela landet. Man bör också få rätt att använda överlåtelsekvitto. Med hänvisning till ovan anförda hemställs att hos regeringen begär sådan ändring av sjukreseförordningen att överlåtelsekvitto får användas vid sjukresa med taxi, om den försäkrade önskar använda det.
mot · G4021616 · 1981-01-27 00:00:00 — om slopande av förhandsprövningen inom tandvårdsförsäkringen Inom ramen för tandvårdsförsäkringen har till försäkringskassorna knutits s. k. förtroendetandläkare, som bl. a. har till uppgift att förhandspröva de större arbeten som främst privatpraktiserande tandläkare avser att utföra. (Inom folktandvården görs vanligen en intern förhandsprövning.) Förtroendetandläkarna bedömer skäligheten i kostnadsberäkningarna enligt uppgifter på en ansökningsblankett om arbetets art, material, arbetstid etc. Kostnaderna för denna verksamhet belöper sig till mellan 30 och 40 milj. kr. , varav en fjärdedel betalas av patienterna. Hanteringen av ett ärende kostar i genomsnitt ca , varav patienten betalar . Gränsen för förhandsprövning har inte höjts i takt med kostnadsutvecklingen-den ligger f. n. på . - och följden harblivit att antalet arbeten som förhandsprövas successivt ökar. I prövas t. ex. omkring 20 000 ansökningar och av dessa avslås endast ca 1/. Den genomsnittliga hanteringstiden för prövningarna är . Den svenska tandläkarkåren är välutbildad och yrkesskicklig och förfogar över tekniskt avancerad apparatur. Det är därför inte underligt om förhandsprövningen upplevs som obefogat förmynderi och som en byråkratisk utväxt på ett system som skulle fungera väl denna förutan. Mig veterligt finns det ingen annan yrkeskategori med sådan utbildningsbakgrund som kontrolleras på detta sätt. Organisationen med förtroendetandläkare kan vara berättigad av andra skäl. I de fall patient och tandläkare har olika uppfattningar, vid medicinska eller tekniska felaktigheter, för frivillig rådfrågning etc. kan det vara lämpligt med en neutral instans att vända sig till. Efterhandsprövningen skall inte rubbas av att förhandsprövningen slopas. Att några hundra tandläkare som rutin bedömer skäligheten i sina kollegers prissättning är däremot stötande. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begär skyndsamt förslag syftande till att obligatorisk förhandsprövning inom tandvårdsförsäkringen t. v. slopas i avvaktan på resultatet av tandvårdsutredningens () arbete.
mot · G4021618 · 1981-01-27 00:00:00 — av och om resetilläggen inom studiehjälpssystemet Resetillägg inom ramen för studiehjälp kan utgå om färdvägen mellan hemmet och skolan uppgår till . Tillägget utgår under läsår vilket omfattar högst 9 månader. Resetillägget maximeras till vissa belopp vid färdväg på minst 6, 13, 19, 27, 36 resp. . Dessa belopp grundas på kostnaden för månadsbiljett på SJ:s bussar. I årets budgetproposition föreslås en uppräkning med hänsyn till företagna taxehöjningar till 150, 195, 240, 295, 350 resp. . Om den studerande kan erhålla färdbiljett till lägre pris, t. ex. på grund av särskild prissättning som fastställs av kommun eller landstingskommun eller av kommunalt eller landstingskommunalt trafikföretag eller enligt bestämmelse om särskild prissättning för viss kategori av resenär, utgår resetillägget med belopp som motsvarar biljettkostnaden, avrundat nedåt till jämnt tiotal kronor. En del av de regionala trafikbolagen har infört periodkort som gäller i hela länet och/eller periodkort som gäller kommunvis. De allra flesta kommunala bussföretagen har också periodkort som gäller inom kommunen. Periodkorten - i detta fall månadskort - kan köpas till en betydligt lägre kostnad än månadskort på SJ:s bussar. Dessutom har färdvägens längd ingen betydelse. Kommuner och landsting subventionerar således kraftigt gymnasieelevernas resekostnader. innebär det en för staten mindre belastning på utbetalningen av resetillägg. Problemet är att det erfordras 11 månadskort för resorna under ett läsår, men resetillägget kan endast utgå . Månadskort blir nämligen det billigaste alternativet för dessa elever även . Elever som bor i kommuner med kommun- eller länsvisa periodkort kan alltså inte få resetillägg som täcker den faktiska kostnaden trots att denna per läsår vida understiger de maximerade beloppen. Det upplevs som en mycket stor orättvisa ute i kommunerna att elever som inte bor på gymnasieorten själva måste stå för två månadskort per läsår. Vi anser att reglerna för antalet månader för vilka resetillägg till studiehjälp kan utgå borde omprövas. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen anhåller om att reglerna för resetillläggen inom studiehjälpen ändras så att bidrag kan utgå när så behövs.
mot · G4021619 · 1981-01-27 00:00:00 — av m. fl. om pensionen till vissa missionärer m. fl. Det finns svenskar som innehaft anställningar i utländska regeringar eller organisationer och som vid sin hemkomst till igen icke kan tillgodoräkna sig någon annan pension än folkpensionen. Det vore ur rättvisesynpunkt angeläget att sådana personer, t. ex. äldre missionärer, kunde erhålla en kompensation. De äldre pensionärerna har ofta utfört en livsgärning av sådan omfattning att det kan vara svårt att förstå för vanliga svenskar. Insatserna är ofta på det sociala området vid sidan av det rent kristliga arbetet. Den grupp vilken här avses är förhållandevis liten, varför en tillskottspension inte har någon ekonomisk betydelse för den hårt ansträngda samhällsekonomin. Med åberopande av ovanstående hemställs att begär att regeringen tillsätter en snabbutredning om pensionsrätten för i motionen omnämnda utlandssvenskar. () PER ()
mot · G4021620 · 1981-01-27 00:00:00 — av Hans Nyhage m. fl. om uppdragstagarbegreppet i socialförsäkringslagstiftningen Enligt gällande svensk rätt skall de sociala avgifterna för arbetstagare bestämmas på hela den lön som utbetalas till arbetstagaren. För rörelseidkare gäller i motsvarande mån att de sociala avgifterna skall beräknas på den inkomst rörelsen ger rörelseidkaren, dvs. på vad som återstår sedan avdrag gjorts för vissa i kommunalskattelagen angivna kostnader. Vid avgörande av huruvida en person skall betraktas som rörelseidkare eller arbetstagareuppdragstagare skall i princip kommunalskattelagens regler användas. Genom det sätt på vilket och försäkringsdomstolen handlagt tolkningsfrågor angående vem som är arbetstagare-egenföretagare har allt vidare kategorier av tidigare egna företagare kommit att betraktas som arbetstagare. Detta har i många fall för enskilda personer lett till ekonomiskt kanske katastrofala följder, då de personer som utbetalt ersättning till dessa förmenta arbetstagare i tron att de var egna företagare kommit att drabbas av mycket omfattande betalningsskyldighet för sociala avgifter. Detta inträffar, vilket kanske inte framgår av den debatt som förs i massmedia i sådana här frågor, när samtliga inblandade är fullständigt skötsamma och plikttrogna skattebetalare. Detta anser vi vara i högsta grad otillfredsställande. Som exempel på vad vi menar vill vi anföra: En person anlitar ett byggnadsaktiebolag för att utföra vissa reparationer i sin bostad. Efter avslutat arbete betalas räkningen, vilken endast avser arbete. Ungefär efter det att räkningen betalts till bolaget krävs så personen på sociala avgifter uppgående till av hela den ersättning vederbörande utbetalt till bolaget. Dessa krav framstår undantagslöst för de drabbade såsom fullständigt ogrundade, då något anställningsförhållande ju aldrig förelegat. Vi anser det vara ett rättssäkerhetskrav att man vid ingående av ett avtal, antingen det är fråga om ett avtal avseende köp av varor eller köp av tjänster, med någorlunda säkerhet skall kunna förutsäga de ekonomiska villkoren för avtalet. Detta krav anser vi icke vara uppfyllt med den rättstillämpning som förekommer. Vidare är rättstillämpningen mycket orättvis, då det endast synes bero på slumpmässiga faktorer huruvida någon prövning från sida av det eventuella anställningsförhållandet kommer att ske och därmed huruvida uppdragsgivaren eller uppdragstagaren skall få bära de sociala kostnaderna. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen begär en översyn av reglerna för förfarandet beträffande de sociala avgifternas fastställande. HANS NYHAGE (m) () () () ()
mot · G4021622 · 1981-01-27 00:00:00 — om viss översyn av lagen om pensionstillskott I motion 835 till /80 framförde jag förslag om att lagen om pensionstillskott skulle ändras så att 4 § ej skall gälla änkepension till kvinna, som ej lämnat samtycke till undantagande. Motionen bifölls ej men motionskraven anses av berörda kvinnor klart motiverade. Av denna anledning återkommer jag med motionen även till innevarande och gör det i förhoppningen att få ett bättre gehör för densamma . Enligt lagen om pensionstillskott (lag 1969:205) utgår pensionstillskott till ålderspension, förtidspension eller änkepension i de fall pensionären ej uppbär tilläggspension (ATP) upp till viss bestämd procent av basbeloppet. I 4 § samma lag inskränks dock rätten till pensionstillskott då undantagande från försäkring för tilläggspension varit gällande enligt 11 kap. 7 § lagen om allmän försäkring. I sådant fall skall pensionstillskott ej utgå i den mån tilläggspension skulle ha utgått om undantagande inte hade gällt. Möjligheten att begära och erhålla undantagande utnyttjades främst i samband med införandet av försäkringen för tilläggspension. Försäkringens bestämmelser och konsekvenserna av undantagande kände allmänheten inte till . Främst var det småföretagare, handlare, jordbrukare m. fl., som begärde undantagande för att komma undan försäkringsavgifterna, vilka de ansåg sig ej ha råd med. De ovan nämnda bestämmelserna, som inskränker rätten till pensionstillskott, är alltför restriktiva med avseende på änkepensioner. Sålunda kan en kvinna, som uppbär ålderspension eller förtidspension och vars make har undantagande, erhålla pensionstillskott så länge maken lever, men avlider maken dras hennes pensionstillskott in i enlighet med 4 § lagen om pensionstillskott. Då finansieringen av pensionstillskotten sker med skattemedel och ej med ATP-medel bör rätten för förmånen ej göras avhängig av huruvida pensionsförmån skulle ha utgått enligt bestämmelser om tilläggspensionering. Särskilt är detta fallet när undantagande beviljats utan hustruns hörande och samtycke. Något samtycke från make krävdes ej när lagen om allmän försäkring trädde i kraft . Först senare, (lag 1966:236), infördes följande bestämmelse beträffande undantagande: Anmälan av försäkrad, som är gift, är utan verkan, om icke hans make samtycker till undantagandet. I lagen om pensionstillskott borde hänsyn ha tagits till nämnda förutsättning för att undantagande skulle kunna beviljas samt till att beslut om undantagande före skett utan samtycke från make. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar om sådan ändring i lagen om pensionstillskott, att 4 § ej skall gälla änkepension till kvinna som ej lämnat samtycke till undantagande.
mot · G4021623 · 1981-01-27 00:00:00 — Motion 1980/81:1623 av Enligt 3 kap. 2 § Lag om allmän försäkring skall Inkomst av arbete för egen räkning ej beräknas högre än som motsvarar skälig avlöning för liknande arbete för annans räkning. Detta innebär att en person som betalar in lagstadgad sjukförsäkringsavgift på uttagen lön inte automatiskt kommer i åtnjutande av motsvarande sjukpenning. Det händer t. o. m. att anställda i mindre rörelser men med högre lön än vad som är brukligt inom branschen fått sin sjukpenning reducerad på grund av ovanstående regel. Ett sådant förfaringssätt kunde ha varit motiverat om det funnits motsvarande basbeloppstak som gäller vid inbetalning av ATP-avgiften. Så är emellerid inte falhet när det gäller sjukförsäkringsavgiften. Därför bör en översyn av gällande regler på området göras så att inbetald sjukförsäkringsavgift alltid motsvaras av ett motsvarande sjukpenningbelopp upp till högsta sjukpenningklass. En sådan översyn skulle kunna göras av den sittande sjukpenningkommittén. Med stöd av ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående sjukförsäkringsavgiften.
mot · G4021624 · 1981-01-27 00:00:00 — om samordning av sjuk- och yrkesskadeförsäkringarna Den som på grund av sjukdom eller olycksfall tvingas vara borta från sitt arbete får ersättning från den allmänna försäkringen. Det är en riktig tanke, som inte finns anledning att ändra på. Däremot är det så att sjukdom och skada som uppkommer i arbetet bedöms efter ett system och annan sjukdom och skada efter ett annat system. Det är inte heller så att den ekonomiska ersättningen är lika vid de två olika systemen. Arbetsskada/ sjukdom kan ge högre ersättning. För försäkringskassorna betyder detta åtskilligt administrativt merarbete. Det är ofta svårt att klargöra om en skada uppkommit i arbetet eller inte. Reglerna är ytterst komplicerade. Det betyder att den enskilde också har väldigt svårt att argumentera mot byråkratin. Dagens system tillgodoser inte kraven på rättssäkerhet och rättvisa. Mot den bakgrunden finns det anledning att undersöka om inte de båda försäkringssystemen kan sammansmältas. En sådan sammansmältning kräver en översyn av ersättningsreglerna, och resultatet av denna får då avgöra om sammansmältningen är möjlig. Denna översyn måste beakta att en del försäkrade skulle få lägre ersättning än . Med hänsyn till det ekonomiska läget och med de fördelar som ett enklare och rättvisare system skulle innebära för både den enskilde och handläggarna kan en sammansmältning ändå vara motiverad. För den som skadats utanför arbetet är det svårt att förstå varför en person med samma skada i arbetet skall få mycket högre ersättning. Den statistik om yrkesskadornas omfattning som görs och lämnas till yrkesinspektionen då en yrkesskada inträffar måste naturligen fortsätta. När det gäller att förbättra dåliga arbetsmiljöer eller spåra orsakerna till yrkessjukdomar är just informationen och statistiken väsentlig. Det finns dock ingen anledning att ha ett speciellt ersättningssystem för att som följd av detta få en viss statistik. Den bör kunna genomföras fristående. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att hos regeringen anhåller om utredning rörande sammansmältning av sjukförsäkringen och yrkesskadeförsäkringen.
mot · G4021627 · 1981-01-26 00:00:00 — av m. fl. om kommunalt bostadstillägg till vissa folkpensionärer I besparingspropositionen (prop. 1980/81:20) föreslog regeringen vissa ändringar av reglerna för kommunalt bostadstillägg till folkpension (KBT). Således förordades att reglerna för inkomstprövning ändrades genom ändring i lagen (1962:392) om hustrutillägg och kommunalt bostadstillägg till folkpension fr. o. m. . Ändringen innebar att inkomstprövningsreglerna ändrades så att gränsen för inkomst utöver folkpension och pensionstillskott för ensamstående sänktes från f. n. och från f. n. för makar tillsammans. De ändrade inkomstprövningsreglerna beräknades i propositionen motsvara en sänkning av KBT-kostnaderna med ca 180 milj. kr. per helår totalt. I den ovannämnda propositionen föreslogs även att procentsatsen för statsbidraget för KBT och statskommunalt bostadsbidrag (SKBB) skulle ändras från till från . Enligt vad som uppgavs i propositionen skulle därmed hela den uppgivna besparingen inom de båda systemen tillfalla statskassan. Den samlade oppositionen yrkade avslag på de båda ovan refererade förslagen. I motion 1980/81:103 (vpk) anfördes bl. a. att det inte kan komma i fråga att äventyra den ekonomiska tryggheten för barnfamiljer, åldringar, sjuka och handikappade. Vi hänvisar till denna motion liksom till kommunisternas motion om ändringar i bostadsbidragssystemet till årets riksdag. Riksdagsmajoriteten (m, c, fp) drev igenom regeringens förslag. Vi vidhåller vår uppfattning och anser således att några förändringar i KBT-systemet som innebär försämrade bostadstillägg inte skall genomföras. Beträffande statsbidragsandelen inom SKBB-systemet kan vi inte medverka till att kommunerna får betala en ökande andel av dessa kostnader. Vi anser att statsbidragsandelen skall behållas vid . Utförlig motivering för detta förslag lämnas i den ovan nämnda vpk-motionen om bostadsbidrag. Kostnaderna för våra förslag utöver beräkningarna i budgetpropositionen uppgår till 250 milj. kr. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs 1. att beträffande inkomstprövningsreglerna i KBTsystemet beslutar upphäva tidigare beslut om lag om ändring i lagen (1962:392) om hustrutillägg och kommunalt bostadstillägg till folkpension (SFS 1980:1037), 2. att beträffande statsbidragsreglerna för kommunalt bostadstillägg beslutar uttala att statsbidraget skall vara även fr. o. m. /82, 3. att beträffande anslag beslutar att till Bidrag till kommunala bostadstillägg till folkpension för / 82 anvisa ett i förhållande till regeringens förslag med . (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)