mot · G4021927 · 1981-02-10 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1980/81:67 om vissa frågor angående stålindustrin, m. m. I proposition 1980/81:67 presenteras den s. k. utvecklingsplanen för och redovisas regeringens syn på ett antal aktuella problemställningar inom stålbranschen. Enligt propositionen omfattar nu i , och . De mellansvenska gruvorna är, trots höga brytningskostnader, konkurrenskraftiga på närmarknaden. Enligt uppfattning är det största problemet för bolagets gruvor den låga produktiviteten. Vi anser denna uppfattning förvånande. Enligt andra bedömare är gruva mycket rationell. Den har högsta produktiviteten i världen i fråga om underjordsbrytning. Nyinvesteringar på 10 milj. kr. har gjorts för att rationellt kunna bryta malm på lägre nivåer. Några större investeringar behövs inte i fortsättningen. Gruvbrytningen i är enligt helt beroende av avsättningsmöjligheterna till specialstålsindustrin. Skrot utgör nu den huvudsakliga råvaran vid stålframställning. Tillgången på skrot är begränsad. Beträffande t. ex. i är bristen på skrot ett problem. Företaget tvingas täcka sitt skrotbehov till genom import. Enligt vår mening är detta långsiktigt en ohållbar linje. Produktionen av stål måste kunna baseras på inhemska råvaror med tillskott av råjärn från svenska gruvor. Hänsyn till detta bör tas vid dimensioneringen av svensk gruvindustri. Med utgångspunkt i gruva har pågått undersökningar av mineralmalmer i Håkansboda med mycket lovande resultat. Professorn i malmgeologi vid statens naturvetenskapliga forskningsråd och , Hans J. Koark, anser att mineraliseringarna inom Håkansbodaområdet måste tillmätas stor betydelse, inte enbart de i Håkansboda utan i hela regionen med t. ex. Lovisagruvan, Fanthyttan, Natanaelgruvan, Siggebohyttan etc. Professor skriver: Metallpriserna kommer sannolikt att stiga proportionellt med den pågående avtappningen. Cu-Co-Mo-malmerna i Håkansboda torde vara brytvärda redan med dagens metallpriser. Och han fortsätter: En förutsätning för att undersökningarna och exploateringen av mineralistationerna i Håkansboda kan genomföras på ett vettigt sätt är att tekniska resurser och anläggningar kan utnyttjas. Undersökningarna av malmerna i Håkansboda bör givetvis fullföljas. Om undersökningarna ger önskat resultat, vilket verkar troligt, bör brytningen kunna påbörjas . Vid denna brytning kan då användas den maskinella utrustning och den vana arbetskraft som finns i . Detta förutsätter emellertid att brytningen i Stråssagruvan fortsätter och att en successiv övergång sker från brytning av järnmalm till de nya malmerna. Driftsamarbetet mellan Grängesbergsgruvan och Stråssagruvan bör fortsätta och utvidgas. Om Stråssagruvan övergår till brytning av nya bör detta kunna innebära en ökad järnmalmsbrytning i . Mineralprocesslaboratoriet i är viktigt att bibehålla med hänsyn till att detta laboratoriums kunnande är av stort värde i ett geologiskt så intressant område som Bergslagen. Med hänsyn till omständigheter som snabbt kan ändra förutsättningarna för mera långsiktiga bedömningar bör förhastade nedläggningar av driftsplatser i Bergslagen undvikas. som samhälle har skyldighet att bidra till ny sysselsättning för friställd arbetskraft. Kostnaderna härför kan mycket väl bli större än eventuella förluster vid de driftsplatser som här berörts. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar uttala sig för fullföljande av prospekteringen vid Håkansboda, 2. att beslutar uttala sig för att ingen inskränkning av gruvdriften i sker förrän prospekteringen vid Håkansboda fullföljs, 3. att uttalar att fortsatt och utvdigat samarbete bör ske mellan gruvorna i och , 4. att hos regeringen begär att förhandlingar förs med berörda parter i syfte att garantera fortsatt drift av processlaboratoriet i . () ()