mot · G4021319 · 1981-01-26 00:00:00 — av m. fl. om utbildningen vid universitet och högskolor Vpk har redan tidigare vid ett flertal tillfällen redovisat sin syn på högskolans organisation och uppgifter. Det finns emellertid anledning att återkomma till detta. Reformerna på högskolans område har inte kommit att innebära förändringar som är till gagn för arbetarklassen. Högskolans reformering förutsatte resurstillväxt. Utan ökade resurser kan inte de positiva målen med reformen uppnås, som t. ex. decentralisering, demokratisering, ökad tillgänglighet och vidgat tillträde. Dessutom har redan reformerna i sig inslag som gör det svårare för stora grupper i samhället att komma i fråga för högre utbildning. Den sociala snedrekryteringen till högre utbildning ökar, som en följd av bl. a. tillkomsten av totalspärrar, en skärpning av betygens roll, försämringar av det studiesociala stödet och en ökad innehållsstyrning av utbildningen förändringar som tillkommit för att försöka tillgodose den kristyngda kapitalistiska ekonomins krav på en utbildning anpassad efter näringslivets behov. Orsakerna till att antalet studenter ökat kraftigt måste sökas i de allt större krav på utbildning, kvalificering och ideologisk anpassning hos delar av arbetskraften, som den teknologiskt utvecklade kapitalismen ställer. växer behoven av akademiskt utbildade inom näringslivets, statens och kommunernas förvaltning. De senaste årtiondenas regeringsförslag om reformering av högskolan har varit ägnade att försöka lösa dessa problem. Förslagens genomförande har medfört ökad styrning och kontroll av den högre utbildningen. Förvaltningen av högskolan ombesörjs alltmer av företrädare för statsmakterna, byråkratin och det privata näringslivet. Utbildningen inriktas på att bygga upp och förnya det kapitalistiska samhället och förhindra en samhällsomdaning i socialistisk riktning. De fasta studiegångarna har fått en klar yrkes- och arbetsmarknadsinriktning som är anpassad till storfinansens växlande och kortsiktiga behov. De samhällsorienterande delarna hänvisas till bildningsförbunden. Möjligheterna till teoretiskt fördjupade studier i de vetenskapliga disciplinerna minskas, och utbildningen styckas upp så att helhetsperspektivet går förlorat. Detta är ett sätt att få studenterna att bortse från det sociala sammanhanget, i vilket deras kunskap skall användas och skyla över kapitalismens brister. Totaldimensioneringen och spärrarna innebär ökad anpassning till de arbetsmarknadsbehov som bestäms av de stora industriföretagens ledningar. Idéer som kommer fram bland de anställda när fackliga organisationer tillsammans med forskare utarbetar motutredningar och industriella utvecklingsplaner eller genom andra initiativ till alternativ produktion tas därigenom inte till vara för att omvandla utbildningens innehåll. Utbildningen och forskningen måste ges ett annat innehåll. Dagens utbildning och forskning kan inte leva upp till de krav som växer fram i samhället, krav som uppstår i nedläggningshotade företag och på arbetsplatser där strukturomvandlingen slår hårt. Utbildningen på högskolorna måste syfta till att vara nyttig för samhällets långsiktiga utveckling och för de stora grupperna i samhället. Det behövs en utbildning och en forskning för en alternativ produktion, en utbildning och en forskning som kan ställas i varvsarbetarnas tjänst, som kan stödja de anställda i tekoindustrin, stålindustrin, skogsindustrin, som kan omforma militärindustrin, som kan skapa en ny energihushållning och som kan utveckla kunskaper om vidareförädling av basindustrins produkter. Det reformarbete som alltjämt pågår inom UHÄ, som t. ex. den s. k. , präglas av en alltför snäv och trångt uppfattad yrkesinriktning. De förändringar av högskoleutbildningarna som föreslås grundas på en uttalad strävan att anpassa utbildningen till vad som förväntas vara den svenska industrins och förvaltningsapparatens mest omedelbara behov. Detta är inte bara näst intill omöjligt, på grund av svårigheterna att göra tillförlitliga prognoser, utan det leder dessutom till fragmentariska och handgreppsmässiga kunskaper i stället för en kritiskt och vetenskapligt grundad utbildning för framtiden. Kapitalismens intresse av att dess rätta natur skyls över och fördunklas medför också att en ökad styrning kan leda till fler ovetenskapliga och borgerligt ideologiska inslag i forskningen och utbildningen. Vpk kräver i stället en radikal demokratisering av högskolan, som är motsatsen till både professorsvälde och byråkratstyre. En sådan demokratisering skulle lämna utrymme för en progressiv och kritisk rörelse att utveckla sig på högskolorna. Det är principiellt riktigt med en dimensionering av den högre utbildningen. Denna dimensionering skall emellertid grunda sig på folkflertalets behov och inte på monopolkapitalets behov av utbildad arbetskraft och ökade profiter. En dimensionering av högskoleutbildning är dömd att förfelas om den som huvudsakligen grundas på en beskrivning av den kapitalistiska ekonomins utvecklingstendenser. En oplanerad och oförutsägbar utveckling är ett dåligt underlag för planering. Till frågan om dimensioneringen hör också att möjligheterna måste öppnas för att på ett helt annat sätt än följa särskilda kurser vid högskolorna. Som exempel kan nämnas behovet för fackligt aktiva att under någon eller några terminer följa kurser som har att göra med arbetslivet. Beslutet om en totalspärr och den minskade betydelse som lagts vid arbetslivserfarenheter vid antagning till högskoleutbildning leder till att arbetarklassens andel på universiteten ytterligare minskas. Gruppen vuxenstuderande med arbetslivserfarenhet och de studentgrupper som kommer från t. ex. folkhögskolor och vuxenutbildningar får det svårare att påbörja högskolestudier. Den ovilja regeringen uppvisar att göra något åt den ökande snedrekryteringen visar vilka klassintressen regeringen tjänar. gör betygen att många studerande slås ut på ett tidigt stadium. Grupper av studerande som kommer från en miljö där högskolestudier är ovanliga, särskilt stora grupper från arbetarklassen, kommer automatiskt att slås ut. Med en totalspärrad högskola förvärras situationen ytterligare. Vpk kräver därför, tvärtemot regeringens planer, att tilldelningen av resurser till högskoleutbildning inte minskas. Dessa bör i stället ökas, så att planeringsramarna för antalet studerande på de samhällsvetenskapliga och humanistiska utbildningarna kan höjas och en fri sektor återinföras. Med det nuvarande antagningssystemet kommer arbetarklassens andel av studenterna inte att öka. Det är uppenbart att regeringen inte anser det särskilt viktigt att ändra snedrekryteringen. Det urvalssystem som finns bygger i huvudsak på betyg, medan arbetslivserfarenhet tillmäts alltför liten betydelse. Flera utredningar har tidigare visat att den sociala snedrekryteringen varit som hårdast vid spärrade utbildningar. Vpk anser att betygen skall avskaffas inom grundskola och gymnasieskola. Betygens huvudsakliga funktion är att sortera och slå ut elever, i första hand dem som kommer från arbetarklassen. Vissa speciella kunskaper krävs för att klara av utbildningar som t. ex. utbildning till läkare eller civilingenjör. Därför måste möjligheterna till kompletterande förutbildning förbättras. I det sammanhanget måste också betonas nödvändigheten av ett preparandår för invandrar- och gäststudenter. Det pedagogiska arbetet inom högskolan måste förbättras, undervisningsgruppernas storlek minskas och utländsk litteratur i ökad utsträckning översättas till svenska. En satsning på examinationsformer uppbyggda kring projektarbeten och andra alternativa examinationsformer bör prioriteras. Den drastiska krympning av anslagen till högre utbildning, som har påbörjats, tvingar utbildningsanstalterna till att öka storleken på undervisningsgrupperna, minska antalet lärartimmar och den kvalificerade handledningen vid uppsats- och projektarbete och vid praktikperioder i utbildningen. Allt detta får en försämrad utbildningskvalitet till följd, både innehållsmässigt och i kvantitativt avseende. Nedskärningarna tvingar dessutom fram en ökad användning av industrimässiga examinationsmetoder av typen standardiserade datablanketter, vilket ökar den innehållsliga styrningen i utbildningen och gör kunskaperna mer fragmentariska. Vi anser att den flergradiga betygsskalan underkänt-godkänt-väl godkänt inom högskolan bör försvinna till förmån för endast underkänt-godkänt. Utbildningen måste ses som en demokratisk rättighet och inte som ett privilegium. Därför skall i princip all högre utbildning hållas ospärrad. Betygen som urvalsinstrument bör ersättas med ett system byggt på arbetslivserfarenhet och köprincipen. Som arbetslivserfarenhet kan då också räknas relevanta erfarenheter av olika slag vid tillträde till vissa utbildningar. Som exempel kan nämnas egna erfarenheter inom narkomanvård, alkoholistvård etc. På de utbildningar där resurserna blir för små i förhållande till antalet sökande eller där andra skäl talar för ett begränsat tillträde skall urvalet av sökande ske genom att hänsyn tas till arbetslivserfarenhet, intresse för utbildningen visat genom antal tidigare ansökningstillfällen, typ av tidigare studier etc. Vpk vänder sig emot kovändning 1979. Genom den fortsatta tvångsanslutningen av de studerande till de statligt reglerade studentkårerna urholkas medborgares demokratiska rätt att själva avgöra tillhörighet till en förening. Högskoleutbildningens sociala förutsättningar är en samhällets angelägenhet. De studerandes inflytande på högskolans organisation, utbildningens innehåll, studiemiljön och sociala frågor måste grundas på frivilligt engagemang och självständig organisering. Vpk kräver därför att arbetet med att avveckla kårobligatoriet återupptas med sikte på avskaffande till 1982. FNYS-systemet är odemokratiskt. Vid valen i skilda korporationer väger röster från olika grupper olika tungt. Alla verksamma vid en institution bör ges inflytande över och möjlighet att delta i utformningen av t. ex. institutionstidningar. Som systemet med de studerandes inflytande fungerar verkar det i huvudsak passiverande och legitimerar den maktutövning som sker ovanför de studerandes huvuden. Med korta mandattider, frånvaro av kansliresurser och utan utbildning för de uppdrag de valts till kommer de studerandes representanter oftast till korta gentemot högskolans anställda personal. Det formella studentinflytandet måste göras till ett reellt inflytande, byggt på kunskap och representativitet. Vpk kräver att lagen om elektorsförsamling avskaffas och en högskola där alla lokala styrelser väljs av de studerande, lärare och övrig personal tillsammans i en valkorporation enligt principen en människa - en röst. Alla grupper skall dock garanteras minimirepresentation i varje styrelse, som de olika styrelserna väljs i allmänna, direkta val. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att uttalar att de målsättningar som anges i motionen skall utgöra grundvalen för den högre utbildningens utformning, inriktning och reformering, 2. att hos regeringen hemställer om förslag a) om åtgärder som syftar till att bredda möjligheterna att delta i särskilda kurser inom högskoleområdet, b) varigenom betygen avskaffas som urvalsinstrument för tillträde till högskolestudier och ersätts av arbetslivserfarenhet och köprincipen, c) för att förbättra invandrarnas möjligheter till högskolestudier bl. a. genom att införa kurser på de stora invandrarspråken, d) om avskaffande av betygen inom högskolan, e) innebärande att alla styrelser inom högskolan - under regionstyrelsenivå - skall utses av dem som är verksamma inom högskolan i en gemensam valkorporation enligt principen en människa - en röst, f) om upphävandet av lagen om elektorsförsamlingar och att dessa ersätts med allmänna direkta val i en valkorporation till linjenämnder och högskolestyrelser, g) om avskaffande av kårobligatoriet i enlighet med vad som anförs i motionen, 3. att uttalar sig för att det s. k. högskoleprovet avskaffas, 4. att hos regeringen hemställer om att hela systemet för antagning till högskolan utreds, 5. att uttalar att en ökad vikt läggs vid arbetslivserfarenheter vid antagning till högskoleutbildning. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)