mot · G5028 · 1981-10-20 00:00:00 — Motion 1981/82:8 av m. fl. med anledning av proposition 1981/82:30 om vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m. m. Moderata samlingspartiet förordar en sänkning av inkomstskatten som ett led i strävan att nedbringa marginalskatterna till högst för den helt dominerande delen av de heltidsarbetande inkomsttagarna. Förslaget om en sänkning av mervärdeskatten avvisas i anslutning därtill. Moderata samlingspartiet godtar av regeringen föreslagna besparingsåtgärder och föreslår därutöver ytterligare besparingar. föreslås besparingar på totalt ca . Vidare redovisas hur sparmålet på - utöver vad som krävs för att finansiera sänkta marginalskatter - kan uppnås /83. Moderata samlingspartiet godtar regeringens förslag till utbudsstimulerande åtgärder. Förslaget om vinstavsättning till särskilt investeringskonto i avvisas. En sänkning av arbetsgivaravgiften i det inre stödområdet förordas. I motionen utvecklas vidare kritiken mot en skattereform innebärande begränsad indexreglering och inskränkt rätt till underskottsavdrag. Den svenska samhällsekonomin präglas av obalans i en rad hänseenden: O Svag ekonomisk tillväxt och otillräcklig investeringsaktivitet. O Alltför hög inflationstakt. O Bristande jämvikt mellan den offentliga sektorns inkomster och utgifter. O Alltför snabb offentlig utgiftsexpansion. O En i förhållande till konsumtionen otillräcklig produktion och produktionskapacitet. O Otillräcklig lönsamhet i näringslivet. 0 Obalans på arbetsmarknaden mellan privat och offentlig sysselsättning. Summan av dessa balansbrister återspeglas i det svenska bytesbalansunderskottet i förhållande till omvärlden. Bytesbalansens underskott svarar definitionsmässigt mot en överförbrukning av varor och tjänster i förhållande till produktionen eller - sett från ett finansiellt perspektiv - mot ett sparandeunderskott i den svenska samhällsekonomin. Bytesbalansunderskottet uppgick till eller till av bruttonationalprodukten. Mot bytesbalansens underskott svarar ett motsvarande behov av utländsk upplåning. Om upplåningen hade använts till produktiva investeringar i näringslivet, hade den i mindre grad varit ägnad att inge oro. I så fall hade vi fått en ökad produktionskapacitet och därigenom ökade möjligheter att klara de påfrestningar som räntor och amorteringar på utlandslånen ofrånkomligen kommer att medföra. Så har dock inte varit fallet. Tvärtom har investeringarnas andel av bruttonationalprodukten minskat ; de motsvarade 1965 av BNP men vid utgången av inte mer än . Inte minst har, också , industriinvesteringarna ökat långsammare i än i flertalet jämförbara länder. I stället är det till ökad konsumtion som utlandsupplåningen huvudsakligen har använts. Den otillräckliga investeringsutvecklingen är en av orsakerna till att den ekonomiska tillväxten i varit lägre än genomsnittet inom OECD-området . Den svagare investeringsbenägenheten beror i sin tur på en rad faktorer. Hit hör en trendmässigt försämrad lönsamhet, minskad solidaritet, minskad självfinansieringsförmåga och därmed sammanhängande ökande beroende av upplånat kapital en utveckling som dessutom eftersträvades av den dåvarande socialdemokratiska regeringen inom ramen för dess s. k. aktiva näringspolitik. Den snabbt växande offentliga sektorns resursanspråk är en annan orsak. Den offentliga utgiftsexpansionen har också medverkat till att skapa de nuvarande problemen genom de negativa effekter på samhällsekonomin som dess finansiering genom en fortlöpande skärpning av skattetrycket har medfört. Det gäller i särskilt hög grad den hårda marginalbeskattningen och den fortlöpande skärpningen av progressiviteten i skattesystemet och det sociala bidragssystemet. Skattetrycket har successivt nått och genombrutit den nivå där ytterligare skatteskärpningar inte längre leder till ökade skatteinkomster för stat och kommun. Under det att de offentliga utgifterna fortsatt att öka i snabb takt, har skatteinkomsterna inte kunnat hålla jämna steg. Resultatet har blivit det växande statliga budgetunderskottet en fortlöpande utveckling. Den överefterfrågan som bytesbalansunderskottet återspeglar, de höga marginalskatterna och de lönemässiga kompensationskrav som dessa har skapat samt den påspädning av likviditeten i den svenska samhällsekonmin som budgetunderskottets finansiering lett till har tillsammans bidragit till det ökade inflationstrycket. Inflationen har därtill i sig och i kombination med de höga marginalskatterna verkat ytterligare destabiliserande på den ekonomiska utvecklingen, bl. a. genom att medverka till en ur samhällsekonomisk synvinkel icke-optimal resursanvändning. Vid sidan av ovannämnda faktorer har också ändrade institutionella förhållanden medverkat mindre gynnsamma ekonomiska utveckling. Marknadsekonomins funktionsförmåga har undergrävts genom åtgärder på lagstiftningens område och genom statsmakternas och myndigheternas ökade ambitioner att kontrollera och detaljreglera. Arbetsmarknaden har kommit att präglas av minskad rörlighet. Det stora statliga upplåningsbehovet har ökat behovet av att styra och reglera kapitalmarknaden. Affärsbankerna har i växande utsträckning blivit förvaltare av statspapper och bostadsobligationer snarare än riskbedömare och kreditförmedlare till ett dynamiskt näringsliv den uppgift de tillkommit för att hantera. Vi har i den föregående redovisningen berört varken 1970-talets oljeprishöjningar eller effekterna av överbryggningspolitiken 19741976. Naturligtvis har dessa i hög grad påverkat och påskyndat krisutvecklingen . Vi återkommer härtill. Vår bedömning är emellertid att den svenska ekonomin skulle ha haft betydande problem att brottas med även om dessa företeelser inte inträffat. Att den utvecklingen måste komma att leda till svårigheter inom en överskådlig framtid kunde förutses och förutsågs också och . O långtidsutredning (SOU 1966:1) innehöll en utblick mot 1980 där bl. a. effekterna av en fortsatt snabb sysselsättningstillväxt inom den offentliga sektorn diskuterades: För 1970-talet skulle detta ge en ökning av sysselsättningen i offentlig sektor med inte mindre än 380000 Det är alldeles uppenbart att en ökning av denna storleksordning ej är förenlig med balans på arbetsmarknaden. Den faktiska sysselsättningsökningen inom den offentliga sektorn översteg 450000 personer. O Ett huvudtema långtidsutredning var hur jämvikten i bytesbalansen skulle kunna återställas hade också problem med bristande balans i förhållande till omvärlden. Utredningen underströk dels nödvändigheten av större restriktivitet i fråga om de offentliga utgifterna, dels nödvändigheten att få till stånd en acceleration av industrins investeringar. Trots att de yttre förutsättningarna blivit sämre än vad långtidsutredning förutsatte och BNPtillväxten svagare har, som redan konstaterats, de offentliga utgifterna under större delen av fortsatt att öka i snabb takt. O Också långtidsutredning (SOU 1975:89) pekade bl. a. på de problem som den snabba offentliga utgiftsexpansionen innebar och på nödvändigheten att begränsa den totala konsumtionens tillväxt för att balansen i förhållande till utlandet skulle kunna återvinnas. Trots detta tillät den tidigare socialdemokratiska regeringen under sina sista år i regeringsställning den privata konsumtionen att öka snabbare än enligt långtidsutredningens privatkonsumtionsintensiva alternativ och den offentliga konsumtionen att öka snabbare än i utredningens offentligkonsumtionsintensiva alternativ. O Moderata samlingspartiet varnade i ett flertal ekonomisk-politiska motioner för följderna av en fortsatt snabb offentlig utgiftsexpansion. I motion 1971:562 anfördes att de svårigheter som hade att brottas med i främsta rummet var långsiktiga problem med strukturell bakgrund. I motion 1972:562 anfördes: En framskrivning av nu aktuella trender ger vid handen att den offentliga sektorn kommer att öka från av BNP till 1980, förutsatt att inga nya reformer tillkommer. Med den reformtakt som präglat skulle siffran nå upp till omkring 65 Beräkningar av detta slag måste naturligtvis tas med stor försiktighet eftersom kalkylens olika delar ej är fullt förenliga. Beräkningen belyser emellertid utomordentligt väl de utomordentligt allvarliga problem som svensk ekonomi har att lösa. En väsentligt långsammare tillväxt av den offentliga sektorn i förhållande till BNP måste uppnås. Dagens problem skulle ha varit betydligt mindre allvarliga om varningssignalerna böljan hade tagits på allvar. I stället har erforderliga saneringsåtgärder gång på gång skjutits med växande problem som följd. En angelägen uppgift för 1980-talets ekonomiska politik måste vara att inte upprepa det misstaget. De kraftiga oljeprishöjningarna i samband med innebar dramatiskt ändrade ekonomiska förutsättningar för hela den industrialiserade världen. OECD-staterna som tillsammans hade haft ett bytesbalansöverskott på i förhållande till övriga världen, drabbades 1974 av ett underskott på inte . Kostnaderna för oljeimport ökade med så mycket som . De höjda oljepriserna ledde också till ett ökat inflationstryck i flertalet länder. Under det att konsumentpriserna inom OECD-området genomsnittligt ökade med 7,, uppgick prisstegringen till hela 13,. ledde oljeprisökningen till en reallönesänkning med depressiva effekter på den ekonomiska utvecklingen som resulterade i en ökad arbetslöshet. Den ekonomiska politiken ställdes inför en situation med hög inflation och stora b.ytesbalansunderskott och en växande arbetslöshet. Den allmänt accepterade ekonomiska teorin hade inga entydiga recept för hur den situationen skulle bemästras. rekommenderade oljeprishöjningar att den ekonomiska politiken skulle ges en expansiv utformning för att motverka oljeprishöjningarnas depressiva effekter. Ett fåtal länder - däribland och följde dessa rekommendationer. Flertalet länder valde emel lertid att genom en stram ekonomisk politik ge prioritet åt kampen mot inflationen och bytesbalansunderskotten. I flera hänseenden drabbades hårdare än många andra länder av oljeprishöjningar. hör till världens mest oljeberoende länder. Medan kostnaden för vår oljeimport 1972 motsvarade 1,av bruttonationalprodukten hade siffran stigit till . drabbades också av indirekta effekter av oljeprishöjningarna först genom den nedgång för rederinäringen som minskad efterfrågan på oljefrakttonnage medförde, sedan genom den kris för varvsindustrin som följde och de ökade svårigheter detta medförde för den svenska stålindustrin som haft varven som en av sina viktigaste avnämare. Som ett land med en stor utrikeshandelssektor drabbades också hårt av den nedgång i världshandeln som följde på oljekrisen. Än större betydelse för problemutvecklingen i har emellertid den ekonomiska politik haft som fördes . hörde, som redan omnämnts, till det fåtal länder som satsade på att möta oljeprishöjningarnas depressiva effekter genom en omläggning av den ekonomiska politiken i expansiv riktning. Det var den s. k. överbryggningspolitiken som därmed tog sin böljan. Tanken var att vi i , genom att hålla den inhemska efterfrågan uppe och genom att stimulera till produktion på lager, skulle kunna undgå effekterna av den internationella konjunkturnedgång som kulminerade och därefter med förstärkt industriell kapacitet och med välfyllda lager haka på en uppåtgående internationell konjunktur. För att åstadkomma detta stimulerades såväl privat som offentlig konsumtion och ett särskilt stöd för lagerproduktion utformades. Resultatet blev dock inte det åsyftade. Den högt uppdrivna inhemska efterfrågenivån ledde till att rekordhöga krav på löneökningar ställdes och genomdrevs. Härtill medförde de s. k. Haga-uppgörelserna att företagen drabbades av kraftiga arbetsgivaravgiftshöjningar. De lagstadgade arbetsgivaravgifterna som 1973 uppgått till i genomsnitt 15,av bruttolönen för en arbetare hade 1976 höjts till 28,. Resultatet blev en ökning av arbetskraftskostnaderna på inte - väsentligt mycket mer än i vår omvärld. Överbryggningspolitiken kom att få orimliga effekter för svensk industri genom att den svenska kronan inom ramen för det s. k. valutaormssamarbetet under dessa år var knuten bl. a. till den tyska D-marken. I fördes en betydligt stramare ekonomisk politik med betydligt mindre arbetskraftskostnadsökning som följd. Det ledde till att arbetskraftskostnaderna per producerad enhet i ökade med jämfört med . Resultatet blev en kraftigt försämrad konkurrenssituation för svensk exportindustri och importkonkurrerande industri med förlorade marknadsandelar och en i förhållande till exporten kraftigt ökad import som resultat. Handels- och bytesbalansens underskott ökade. Överbryggningspolitiken misslyckades såväl i fråga om att överbrygga för att sedan haka på en uppåtgående internationell konjunktur som att hålla den inhemska produktionen uppe och stärka industriella kapacitet. Den svenska industriproduktionen sjönk fr. o.m. 1975 fram då en vändning uppåt på nytt kom till stånd. En kraftigt försämrad lönsamhet inom näringslivet efter 1974 ledde till minskade investeringar. I stället för att förstärkas försvagades den industriella kapaciteten. Av diagram 1 framgår hur utvecklingen kommit att präglas av en snabbt växande överförbrukning i förhållande till den reala nationalinkomsten. Det framgår också att det i särskilt hög grad är den offentliga konsumtionens utveckling som medverkat härtill. I diagram 2 redovisas den svenska kostnadsutvecklingen - arbetskraftskostnader per producerad enhet - i förhållande till och kostnadsutvecklingens effekter på exporten. Diagrammet visar entydigt hur de stora kostnadsökningarna efter 1974 resulterade i en relativt sett svagare exportutveckling och i förlorade marknadsandelar. Diagram 3 illustrerar de höjda oljeprisernas, överförbrukningens och kostnadsutvecklingens effekter på bytesbalansen. 1 diagrammet har också hushållssparandets och det offentliga budgetsaldots utveckling lagts in. Diagram 1: Reallön, konsumtion och real nationalinkomst 19701980. Svensk export och exportmarknaden Relativ unit labor cost Diagram 2: Kostnadsutvecklingen i och position på exportmarknaden. Sambandet mellan den totala överförbrukningen - bytesbalansunderskottet - och det offentliga sparandeunderskottet är påtagligt. Diagram 4 visar industriproduktionens utveckling i ett antal OECDländer. Överbryggningens misslyckande vad gäller ambitionen att hålla industriproduktionen uppe oljeprishöjningar är entydig. Visserligen sjönk industriproduktionen efter 1974 något långsammare i än i flertalet andra länder men nedgången blev i stället desto mer långvarig. Det typiska mönstret inom OECD-området var att det skedde en återhämtning och 1976. Nedgången i fortsatte som redan konstaterats ända in . Det har i sammanhanget sitt intresse att notera att , som också sökte föra överbryggningspolitik, företer en med nästan parallell utveckling. Industriproduktionens nedgång var visserligen mindre, men återhämtningen var i motsvaran Diagram 3: Bytesbalansens, det offentliga budgetsaldots och hushållssparandets utveckling . de mån svagare. och utmärker sig - tillsammans med - genom en i förhållande till övriga väsentligt svagare utveckling av industriproduktionen . Inte minst är kontrasten i förhållande till ett tredje nordiskt land - högst påtaglig. förde efter 1973 en helt annan ekonomisk politik än med mycket litet av arbetsmarknads- och industripolitiska stödåtgärder. Följden blev en inte obetydlig uppgång i arbetslösheten kring mitten av men också en mer konkurrenskraftig industri och en jämfört med och mycket gynnsammare utveckling av industriproduktionen. Skattetryckets och den offentliga utgiftsutvecklingens betydelse för problemtillväxten i har framhållits i det föregående. Utvecklingen framgår av diagram 5. tillhörde den grupp länder som tävlade om det högsta skattetrycket och den loll 1017 1011 1014 1010 1010 1011 1014 1010 10.0 1041 Diagram 4: Industriproduktionens utveckling i och övriga . största offentliga sektorn. Den expansion av den offentliga sektorn som var ett av inslagen i överbryggningspolitiken ledde till att efter 1975 hade en betydligt snabbare tillväxt av offentliga inkomster och utgifter än övriga jämförbara länder. Särskilt snabb var den offentliga utgiftsexpansionen . Diagram 5: Den offentliga sektorns inkomster och utgifter i förhållande till BNP i ett antal 1970-1980. Vi har ovan pekat på att 1970-talets problemutveckling i till betydande del har kunnat förutses. Det gäller också effekterna av överbryggningspolitiken. Moderata samlingspartiet varnade för vad den löne- och arbetsgivaravgiftsexplosion som då kunde befaras skulle leda till i fråga om inflation och försämrad internationell konkurrenskraft och lade fram förslag till åtgärder för att förhindra en sådan utveckling. Hade dessa realiserats, hade utvecklingen kunnat bli betydligt mindre ogynnsam för det svenska folkhushållet. När den första borgerliga trepartiregeringen tillträdde befann sig den svenska ekonomin i en akut valuta- och kostnadskris. före regeringsskiftet hade en tredjedel av den svenska valutareserven runnit ur landet. En rad stora företag brottades med utomordentligt allvarliga problem. Den primära uppgiften för den ekonomiska politiken blev i det perspektivet dels att bemästra kostnadsläget, dels att söka lindra överbryggningspolitikens omedelbara konsekvenser för svenskt näringsliv. Det främsta inslaget i strävan att komma till rätta med kostnadsläget i för länande till utlandet blev de tre successiva devalveringar som genomfördes och . 1 samband med den sista av dessa devalveringar lämnade också den europeiska s.k. valutaormen. En av den tidigare socialdemokratiska regeringen beslutad arbetsgivaravgiftshöjning fr. o. m. avskaffades den s. k. allmänna arbetsgivaravgiften i två steg. En allmän åtstramning av den ekonomiska politiken skedde också i samband med devalveringen genom att mervärdeskatten höjdes och genom vissa utgiftsbegränsningar inom den offentliga sektorn. 1978 indexreglerades den statliga inkomstskatteskalan bl. a. i syfte att förhindra att inflationen automatiskt skulle skärpa progressiviteten i skattesystemet. Därmed reducerades dess inflationsdrivande effekter. De vidtagna åtgärderna fick också i väsentlig utsträckning avsedd verkan. Som kan utläsas ur diagram 2 ovan skedde en betydande förbättring av relativa kostnadsläge och . Exporttillväxten accelererade och lyckades i viss utsträckning återvinna tidigare förlorade marknadsandelar. Bytesbalansen förbättrades påtagligt och hade 1978 ett betydande överskott i handelsbalansen och, som diagram 3 visar, i stort sett jämvikt i bytesbalansen. Industriproduktionen vände på nytt uppåt - se diagram 4 - och detta medverkade i sin tur till att industriinvesteringarnas negativa utveckling bröts . Åtstramningen av den ekonomiska politiken medverkade också till att inflationstakten dämpades påtagligt under loppet av 1978. avgick den första borgerliga trepartiregeringen till följd av motsättningar i kärnkraftsfrågan. Detta fick också följder för utformningen av den ekonomiska politiken. konstaterar i sin senaste Sverigerapport: Under loppet av 1977 genomfördes en betydande omorientering av den ekonomiska politiken innefattande växelkursjusteringar och en stramare finanspolitik. blev emellertid politiken återigen alltför expansiv när myndigheterna försökte dämpa effekterna på arbetsmarknaden av recession och eftersom de kommunala utgifterna fortsatte att expandera i alltför snabb takt. eller så har emellertid politiken lagts om mot ett effektivare bemästrande av den offentliga sektorns tillväxt. Trots att den borgerliga trepartiregeringen träffat en överenskommelse med kommunerna om att begränsa den kommunala konsumtionsökningen till , tilläts den kommunala konsumtionen öka med inte . Också de statliga utgifterna ökade snabbare än avsett. Moderata samlingspartiet kunde i sin motion med anledning av reviderade finansplan konstatera att hade diskrepansen mellan i budgetförslag och reviderat budgetförslag beräknade utgifter varit större. Den alltför expansiva inriktningen av den ekonomiska politiken i förening med de nya kraftiga oljeprishöjningar som inträffade under loppet av året och ledde till att den svenska handels- och bytesbalansen på nytt kraftigt försämrades. Underskottet i bytesbalansen blev 1979 och . Uppgiften för den andra borgerliga trepartiregering som bildades efter valet blev att på nytt knyta an till den första trepartiregeringens ekonomisk-politiska strategi. Det skedde dels genom i förhållande till tidigare strama budgetproposition, dels genom de ytterligare åtstramningsåtgärder som beslutades av den då inkallade urtima och dels genom den särskilda besparingsproposition som förelädes höstriksdag. Under det att den finanspolitiska effekten av den offentliga sektorns åtgärder uppgick till av bruttonationalprodukten, stannade motsvarande siffra vid . Strävan att återställa balansen i den svenska ekonomin har också präglat den ekonomiska politiken genom det ekonomiska handlingsprogram som trepartiregeringen redovisade och genom beslutade sparåtgärder och åtgärder för att begränsa den offentliga utgiftsexpansionen. Inte minst har därvid understrukits nödvändigheten av åtgärder ägnade att förbättra ekonomins funktionsförmåga. Ett centralt inslag härvidlag var utfästelsen från trepartiregeringen i det ekonomiska handlingsprogrammet att genomföra en omfattande marginalskattereform. Reformen skulle genomföras och syfta till att marginalskatterna för den helt dominerande delen av de heltidsarbetande inkomsttagarna inte skulle överstiga . En motsvarande marginalskattenedjustering skulle också genomföras i de högre inkomstlägena. En sådan skattereform angavs i årets reviderade finansplan som "en nödvändig förutsättning för att vi skall återvinna balansen i den svenska ekonomin. Det var sedan och efter sin överenskommelse med socialdemokraterna inte längre var beredda att stå fast vid detta program som moderata samlingspartiet fann det nödvändigt att lämna regeringen. Vi vill med genomgången i det föregående inte göra gällande att alla åtgärder på det ekonomisk-politiska området som vidtagits av regeringar med moderat medverkan varit balanserade och väl avvägda och att andra regeringar fört en i allt felaktig politik. Den åtstramning av den ekonomiska politiken som den då sittande socialdemokratiska regeringen genomförde första år och som bl. a. innefattade en begränsning av den offentliga utgiftsexpansionen måste i ljuset av händelseutvecklingen beskrivas som finanspolitiskt riktig. Dess fundamentala fel låg på det skattepolitiska planet. Socialdemokraterna var ur stånd att se de långsik tiga effekterna av den förda skattepolitiken med dess fortlöpande skärpning av marginalskatterna och progressiviteten i skattesystemet. Däremot måste konstateras att omläggningen av den ekonomiska politiken efter 1973 och fram stod i bjärt kontrast till den strategi som förordades långtidsutredning och bidrog starkt till den fortsatta problemutvecklingen. Det kan också i ljuset av senare års ekonomiska förlopp konstateras att omläggningen av den ekonomiska politiken efter 1976 borde ha skett snabbare och mer målmedvetet. De arbetsmarknads- och industripolitiska satsningar som gjordes efter 1976 blev alltför omfattande och kostsamma och kom i viss utsträckning att fördröja och motverka den ofrånkomliga strukturomvandlingen av svenskt näringsliv. Inte minst fick stödinsatserna till svensk varvsindustri en alltför stor omfattning. bör dock framhållas, att den socialdemokratiska oppositionen regelmässigt betraktade regeringens stödinsatser som otillräckliga och ville gå längre. Det kan också konstateras att åtgärder syftande till att begränsa den offentliga utgiftsexpansionen och hejda budgetunderskottets tillväxt borde ha kommit tidigare liksom åtgärder syftande till att förbättra den svenska ekonomins funktionsduglighet och till att stimulera ekonomins utbudssida. Inte minst borde insatser mot de orimliga marginalskatterna ha satts in på ett tidigare stadium.