mot · G4022167 · 1981-04-28 00:00:00 — med anledning av proposition 1980/81:119 om miljösäkrare sjötransporter I proposition 1980/81:119 lägger regeringen fram ett förslag till handlingsprogram för miljösäkrare sjötransporter. I bilaga 2 behandlas lotsningen. Enligt departementschefens mening bör utnyttjandet av lots utgå från farledsförhållande, fartygets utrustning och bemanning samt lastens miljöfarlighet. Detta synsätt leder fram till ett behovsanpassat lotstvång. Vad som närmare avses med behovsanpassat lotstvång i dess praktiska tillämpning anges emellertid inte. Enligt min mening kan ett sådant lotsningsförfarande där behovsanpassningen inte utformas som undantag från generella och i förväg kända regler leda till onödig byråkrati, splittrad tillämpning, tidsutdräkt och ökade kostnader m. m. Att nu införa ett lotstvång som är behovsanpassat kan vara riktigt förutsatt att det inte ändrar den grundläggande principen för de nuvarande reglerna. En skyldighet att anlita lots för vissa fartyg i vissa farleder med behovsanpassade dispensregler är således en lämplig utformning. Detta är enklare att praktiskt verka efter, inte minst därför att möjligheterna att hävda lotstvånget är okomplicerade, då det ankommer på den dispenssökande att redovisa skälen för dispens. Med en sådan ordning bör det också vara möjligt att skapa nödvändigt tidsutrymme för en rimlig behandling av dispensansökan. Inom ramen Helsingforskonvention har i praktiskt samarbete med de övriga Östersjöstaterna provats en metod för partikelmärkning av lastrester av tjocka oljor. En kommitté har undersökt möjligheten att märka andra oljerester än tjocka lastoljor. Kommittén anser att tekniska förutsättningar saknas för märkning av rester av lätta lastoljor. Denna ståndpunkt är riktig om man utgår från att märkningen skall göras med den typ av partiklar som används för tjocka oljor eller om de lättare oljornas flyktighet inte kan bemästras i ett kommande En grundläggande förutsättning för att kunna klara ut medvetna oljeutsläpp är att dessa kan entydigt kopplas till rätt fartyg. Ett fungerande, obligatoriskt märkningssystem för alla oljor m. m. är ett effektivt medel att stävja medvetna oljeutsläpp. Regeringen bör därför ta erforderliga initiativ för att utvecklings- och försöksverksamhet kommer till stånd . Behandling av olje- och kemikalierester Betydelsen av mottagning och behandling av olje- och kemikalierester behandlas i bilaga 1. Departementschefens ståndpunkt är att ges i uppdrag att i första hand ta hand om upptagen olja. Mottagningskapaciteten per region skall uppgå till ca oljeavfall. När det gäller uppdraget till bör detta inte formuleras som att i första hand bygga upp en beredskap för olja utan uppdraget skall även innehålla en motsvarande skyldighet för kemikalieavfall som bör uppgå till per region. Utbildningen av såväl blivande som aktiv sjöpersonal av olika kategorier i miljöteknik- och säkerhetsfrågor är en av hörnstenarna i arbetet med miljösäkrare sjötransporter. Beträffande sjöbefälsutbildningen kan jag inte dela departementschefens konstaterande att MIST:s förslag i huvudsak redan har genomförts. Det är emellertid glädjande att UHÄ planerar särskilda kurser i miljöteknik för högskolans nya linjer för utbildning av sjöbefäl. När det gäller aktiv sjöpersonal begränsas förslagen till att omfatta i huvudsak endast att vidareutbildningen av lotskåren skall fortsätta. Enligt min mening bör ett betydligt vidare grepp tas till förmån för utbildning av inte minst aktiv sjöpersonal av olika kategorier i miljöteknikoch säkerhetsfrågor. Även innehållet och utformningen av annan utbildning kan behöva ses över. Inte minst mot bakgrund av att sjöfarten i det fortsatta i stor utsträckning skall vila på farledsanalyser och ett alltmer ökat utnyttjande av tekniska hjälpmedel. Analyser och hjälpmedel är i och för sig nödvändiga, men ytterst kan manövreringen av fartyg inte helt skötas av hjälpmedlen. Ett utvecklingsarbete där erfarenheten från många års utnyttjande av farleder i kombination med de i propositionen nämnda farledsanalyserna och utvecklingen av olika hjälpmedel m. m. är därför positivt. I detta sammanhang bör understrykas att i olika hjälpmedel räknar jag in t. ex. bryggrutinerna. I bilaga 3 behandlas bl. a. oljeskyddsberedskapen och räddningstjänsten. Någon uttrycklig skyldighet för kommunerna att svara för oljesanering är inte inskriven i lag. Detta har dock inte inneburit att kommunerna avstått från att vid behov vidta lämpliga, och i många fall, omfattande saneringsåtgärder. Kostnaderna för sanering utöver . ersätts av statsmedel. Ett saneringsarbete är sällan begränsat till enbart en kommun. Ekonomiska vinster måste vara möjliga att göra genom att i vissa fall samordna saneringsarbetet. Jag finner inte argumenten mot oljeskyddskommitténs förslag att länsstyrelserna skall ges befogenhet att i vissa fall leda saneringsarbetet eller på annat sätt besluta om sanering vara övertygande. Regeringen bör därför lägga fram förslag med ett sådant innehåll. Ett genomförande av detta förslag skulle minska kravet på att ändra de nuvarande ersättningsreglerna. En allmänt omfattad uppfattning är att det krävs ökad satsning på samövning, utbildning och information för att den samlade beredskapsorganisationen för oljebekämpning och sanering skall bli effektiv. En nödvändig förutsättning för sådana aktiviteter är att ett organ på regional nivå ges skyldighet att ta erforderliga initiativ. Länsstyrelserna planlägger delar av denna verksamhet och bör kunna ges ett vidgat ansvar. Det av oljeskyddskommittén framförda förslaget om presumtiva befälhavare bör genomföras. Inte minst därför att denne har en viktig uppgift när det gäller förberedelseskedet. För den nödvändiga samordningen i riket bör statens brandnämnd ges ett motsvarande uppdrag. måste i ökad utsträckning medverka i forskning och utveckling samt följa upp insatser efter oljeutsläpp. En utökad aktivitet när det gäller utbildnings- och informationsverksamhet är önskvärd som nämnden i större utsträckning bör medverka i samövningar och andra övningar. Departementschefen tycks dela dessa uppfattningar, men menar att behovet av ökade insatser i viss mån kan tillgodoses genom omfördelningar och omprioriteringar. Inte minst bör detta vara fallet då en större bekämpningsoperation pågår. Någon personalförstärkning för statens brandnämnd föreslås inte. Jag delar bedömningen att då en större bekämpningsoperation pågår måste det vara en grundläggande princip att man gör en kraftsamling inom ansvarsområdet. Men att lösa frågor av långsiktig karaktär, forskning - utveckling utbildning - information, på föreslaget sätt genom punktinsatser då organisationen gör en kraftsamling i en bekämpningsoperation är omöjligt. Mot denna bakgrund bör dessa frågor beredas i och förslag läggas fram för med ett sådant innehåll att det skapar möjlighet för statens brandnämnd att agera inom de områden där ökade insatser m. m. ansetts som nödvändiga. I propositionen erinras om att en kommitté tillsatts med uppdrag att undersöka allvarliga olyckshändelser och tillbud. Den skall på eget initiativ undersöka alla slags allvarliga olyckshändelser eller tillbud utom luftfartsolyckor och sjöfartsolyckor. För sjöolyckor gäller att dessa kan granskas av sjöfartens , genom ett uppdrag av regeringen. Några befogenheter att själv ta initiativ till en utredning har inte sjöfartens . Sjöfartens har sedan den inrättades 1976 utrett 12 sjöolyckor medan ytterligare några utretts av andra, t. ex. . Den nu tillsatta kommittén bör samordnas med verksamheten inom . Sjöfartens som är i viss del samordnad med bör ges möjligheter att på eget initiativ kunna utreda olyckor eller tillbud i likhet med de övriga. Departementschefen anför att kommittéformen m. m. skall övervägas närmare sedan erfarenheter vunnits av den undersökningsverksamhet som skall påbörjas. Sådana överväganden bör kunna göras snabbt och leda till att regeringen inför redovisar dessa jämte slutsatser. En sådan redovisning bör också innehålla skälen till att sjöfartens inte fått regeringens uppdrag att utreda några av de uppmärksammade sjöolyckorna . Med hänvisning till det anförda hemställer jag därför 1. att beträffande lotstvånget uttalar att behovsanpassningen skall utformas som dispensregler, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande partikelmärkning av oljerester, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande beredskapen för förvaring, transport och behandling av oljor och kemikalieavfall, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande utbildning i miljöteknik- och säkerhetsfrågor m. m., 5. att hos regeringen begär förslag beträffande länsstyrelsernas befogenheter när det gäller ledning av saneringsarbetet i enlighet med vad som anges i motionen, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande samövning, utbildning och information för den samlade beredskapsorganisationen för oljebekämpning och sanering, 7. att begär förslag beträffande statens brandnämnd, utveckling - information - utbildning m. m., i enlighet med vad som sägs i motionen, 8. att begär förslag som innebär att sjöfartens ges möjlighet att själv ta initiativ till genomförande av utredning av sjöolyckor m. m., 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande samordning av verksamheten inom , sjöfartens och kommittén för undersökning av svåra olyckshändelser. P. O. ()