mot · G4022186 · 1981-05-13 00:00:00 — med anledning av proposition 1980/81:189 om godkännande av avtal mellan och om ekonomiskt samarbete, särskilt på industri- och energiområdena, m. m. Den nu avgångna regeringen föreslår i proposition 1980/81: 189 att godkänner avtal mellan och om ekonomiskt samarbete. Enligt min mening finns det emellertid anledning att vara skeptisk, särskilt till de delar av det föreslagna avtalet som avser import av raffinerade oljeprodukter till . Ingen bestrider naturligtvis att det finns ett starkt intresse för ett sådant energi- och industriellt samarbete med som skulle innebära ömsesidiga fördelar. Det mest avancerade försöket har varit det avtal som förelåg mellan och svenska och som inkluderade konkreta industrisatsningar och svenskt tillträde till oljeutvinning. Tyvärr stoppades detta avtal av en kortsiktig svensk aktieägaropinion. har uppenbarligen den känt sig starkt pressad att till varje pris söka nå fram till ett nytt Norgeavtal - helt på regeringsnivå. Resultatet av ansträngningarna kan avläsas i det avtal som preliminärt undertecknades av de norska och svenska statsministrarna . Avtalets utformning ger tyvärr anledning till oro från svensk synpunkt. Man kan inte välja sig för misstanken att regeringen har tvingats betala den inrikespolitiskt positiva effekten av att kunna peka på ett Norgeavtal med åtaganden som blir negativa såväl för svensk raffinaderiindustri som för våra energipolitiska målsättningar. Det föreslagna avtalet består av fyra delar: ett övergripande och sannolikt föga förpliktigande regeringsavtal, en överenskommelse om leveranser av främst raffinerade oljeprodukter från , en överenskommelse om leveranser av elkraft från och slutligen en fond för svensk-norskt industriellt samarbete med den något speciella fördelningen att betalar 250 milj. kr. och 50 milj. kr. De centrala och handfasta delarna i detta Norgeavtal gäller således el- resp. oljeleveranser. skall till leverera elström under . Detta minskar, om inte annat, självförsörjningsmöjligheterna och handlingsfriheten på energiområdet men hade måhända ändå varit acceptabelt, om man fått något positivt i utbyte. Vad nu får, enligt avtalet, är det sämsta tänkbara drygt raffinerade oljeprodukter på vanliga kommersiella villkor. 1980/81: 2186 Vad behöver från är möjligen råolja, däremot inte raffinerade oljeprodukter. Svensk raffinaderiindustri är med raska steg på väg in i en överkapacitet genom den minskade oljeförbrukningen i . Den svenska raffinaderikapaciteten uppgår till drygt . beräknas förbrukningen av raffinerade produkter understiga . Energipropositionen talar om en oljeförbrukning på , men hittillsvarande utveckling tyder på att denna minskning kommer att uppnås , kanske . Svårigheterna tornar alltså upp sig i snabb takt för den svenska raffinaderiindustrin. kommer denna industri också att drabbas av den påtvingade norska importen av färdigprodukter. Den kombinerade effekten av detta blir oundvikligen friställningar, stora förluster och sannolikt också utslagning av produktionsenheter. Att på detta sätt onödigtvis minska den svenska raffinaderikapaciteten leder vidare till att såväl handlingsfrihet som oberoende på oljeområdet minskar. Avtalet kan också komma att äventyra OK:s planer på att bygga en katalytisk kracker, som skulle omvandla överskottet på tunga eldningsoljor till bensin och lätta eldningsoljor. Ett avtal som eventuellt förhindrar byggandet av en svensk kracker betyder också minskat oberoende och flexibilitet i oljepolitiken. Eftersom raffinerade oljeprodukter är dyrare att importera än råolja, så ökar dessutom helt i onödan vår redan höga import. Man frågar sig mot denna bakgrund om den nu avgångna regeringen verkligen haft klart för sig de problem som ligger inbyggda i nuvarande avtalsförslag. Mot den kritik som har riktats mot Fälldinregeringens Norgeavtal har energiministern anfört att det inte är säkert att kommer att drabbas av hela den import av raffinerade oljeprodukter som föreskrivits i avtalet. Man hävdar exempelvis att en alltför kategorisk tolkning av oljeavtalet skulle vara felaktig. Argumenten från energiministerns sida är följande: De leveranser som omfattas av protokollet skall komma till stånd på affärsmässig grund genom avtal mellan företag i de två länderna. Det kan komma att visa sig att det inte finns förutsättningar för sådana avtal. Skälen härtill kan vara flera. De norska företagen kan sakna tillräcklig raffineringskapacitet. De produktslag och kvaliteter som offereras kan passa dåligt för den svenska marknaden. Priser och övriga leveransvillkor kan också utgöra ett hinder för kommersiella avtal. I sådana fall finns möjligheten att i stället öka de norska leveranserna av råolja så att de totala årliga kvantiteterna nås. Norska regeringen har genom protokollet åtagit sig att säkerställa att dessa kvantiteter står till förfogande för den svenska marknaden. Detta är enligt min mening uttryck för en obefogad optimism. Att menar allvar med avtalet i den del som avser export av raffinerade oljepro dukter torde inte vara någon hemlighet. De norska myndigheterna är klart inriktade på att snabbt utveckla sin raffinaderiindustri. Ett uttryck för detta är planerna att öka kapaciteten vid raffinaderiet i från f. n. För att lugna den oro som finns bland anställda och företag inom raffinaderiindustrin i tycks den således hävda att avvägningen mellan leveranser av råolja resp. raffinerade produkter enbart är en fråga om kontrakt i varje enskilt fall mellan företag. Frågan är då hur åtagandet i artikel IV i oljeprotokollet skall tolkas. Där står: Parterna skall lägga förhållandena till rätta för att norska företag med tillgång på råolja kan engagera sig på affärsmässig grund direkt i marknadsföring av råolja och oljeprodukter på den svenska marknaden antingen för sig själva eller genom olika former av samarbete med företag i . Det är inte troligt att detta enbart är en tom paragraf. Å andra sidan är det viktigt att den tolkning av frivillighet för inblandade företag att själva sköta avvägningen mellan import av råolja resp. raffinerade oljeprodukter som Fälldinregeringen hävdat inför kritikerna av avtalet slås fast av . Sammanfattningsvis kan alltså konstateras att det avtal som preliminärt slutits mellan och regeringar om ekonomiskt samarbete knappast kommer att gå till historien som någon större diplomatisk triumf. Det är som samarbetsavtal synnerligen ofullgånget. Det innehåller en ojämn fördelning av fördelar och nackdelar, och det innebär direkta utslagningshot mot svensk raffinaderiindustri och är därmed också till skada för ett viktigt delavtal inom energipolitiken, nämligen att öka flexibiliteten och handlingsfriheten på oljeområdet. Med det grannskapsförhållande som vi har med är det självfallet inte möjligt att yrka avslag på ett svensk-norskt avtal som slutits mellan regeringarna. bör dock understryka det som den själv har hävdat om det oljeavtal som slutits, nämligen att leveranser av raffinerade oljeprodukter till måste vara en sak helt mellan självständiga företag. Det kan inte komma i fråga att åtgärder skall vidtas från den sida för att på något sätt underlätta en ökad import av raffinerade oljeprodukter. att med anledning av proposition 1980/81:189 som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande det norsk-svenska avtalet om leverans av raffinerade oljeprodukter till .