mot · G4021917 · 1981-01-27 00:00:00 — I synnerhet i våra storstäder och större orter har vi byggt upp samhällen som genom sin utformning starkt medverkar till ensamhet och utslagning. Det är viktigt att samhällsplaneringen utgår från sociala mål och inriktas på att underlätta gemenskap och samarbete mellan människor och kontakt med en stimulerande miljö. En lika viktig utgångspunkt måste vara strävan att hushålla med naturresurser och anpassa samhället till de ekologiska förutsättningarna. Det innebär att basen i bebyggelsen bör vara närmiljöer som gör det möjligt för de boende att uppleva en verklig hembygdskänsla, och ta ett ansvar för samhälle och miljö. Varje område bör inte vara större än att den boende kan uppleva det som överblickbart och möjligt att lära känna. Det bör vara så fullständigt som möjligt och förutom bostäder innehålla daglig service, arbetsplatser och rekreationsmöjligheter. Alla möjligheter för de boende att själva ta ansvar för områdets utformning, funktions- och miljöförhållanden bör tas till vara. Det bör också innebära ökade möjligheter till egna arbetsinsatser inklusive bättre möjligheter till självbyggeri. Användning av resurssnåla och miljövänliga tekniska lösningar bör underlättas. Strävan bör vara att varje närområde blir något av ett fungerande lokalsamhälle. I våra glesbygder och mindre orter finns det många exempel på bebyggelse som fyller högt ställda krav på att fungera som lokalsamhällen. Det måste vara en viktig uppgift för framför allt regionalpolitiken att säkerställa att sådana samhällen kan leva vidare. Samhällsplaneringen på den lokala nivån är en angelägenhet. Staten kan dock underlätta en planering enligt de här angivna riktlinjerna genom att engagera sig tillsammans med intresserade kommuner, i ett utvecklingsarbete för att ta fram modeller och förslag på hur man kan planera resursbevarande och allsidiga närmiljöer och vidareutveckla befintliga områden. Erfarenheter av sådana utvecklingsprojekt bör sedan ställas till alla kommuners förfogande. bör vidare få i uppdrag att se över de regler som kan försvåra en sådan utveckling. Resurshushållning, mi^jö och livskvalitet Välfärd och livskvalitet är i högsta grad en fråga om miljövärden. Det är en viktig uppgift att forma miljöerna efter människornas och allt livs förutsättningar och behov. Som människor är vi helt beroende av naturen och som levande varelser en del av naturen. Inte ens med de mest tekniska uppfinningar kan vi frigöra oss från det beroendet. Omsorgen om miljö- och resurshushållning berör i så hög grad förutsättningarna och villkoren för mänsklig verksamhet. Endast om vi kan uppleva att vår tillvaro är förenlig med ett långsiktigt ekologiskt ansvar kan vi uppleva verklig trygghet, en av de viktigaste kvaliteterna i vårt liv. Vi har i i-länderna haft en teknisk och ekonomisk utveckling som gett oss en kraftigt höjd materiell standard. Det har dock till stor del skett till priset av misshushållning med naturresurser och på bekostnad av betydelsefulla miljövärden. Vi måste konstatera att jordens resurser är begränsade, även om knappheten till en del kan övervinnas genom nya kunskaper och ny teknik. De absoluta gränserna för största möjliga uttag känner vi inte till. Men det är helt klart att vi måste räkna med att sådana yttersta gränser existerar. har i jämförelse med många andra länder värdefulla naturtillgångar, Malmfälten, skogarna, åkerjorden och den billiga vattenkraften har bildat plattform för det relativa välstånd som har utvecklats. Det finns glädjande nog en tilltagande medvetenhet om vårt beroende av naturen. Det visar inte minst debatten och engagemanget i samband med folkomröstningen om kärnkraft. gäller det att också dra slutsatser av miljö- och energidebatten. Det gäller att ställa om vår produktion så att vi kan skapa ett resursbevarande samhälle. har varit pådrivande i miljö- och energifrågorna. Redan i partiprogrammet 1959 underströks miljöns berydelse och miljömotionen 1962 var ett pionjärarbete vad gäller människors livsmiljö. När 1974 förde fram kravet på en hushållningsplan för naturresurserna gick det inte att få gehör för detta krav i . Under första trepartiregeringen togs initiativet till ett helhetsgrepp om miljö- och resursfrågorna, då naturresurs- och miljökommittén tillsattes. I direktiven slås fast att riktlinjerna för den framtida politiken måste bygga på en ekologisk grundsyn: En inledande uppgift för kommittén bör vara att studera vilka förändringar i fråga om utnyttjandet av naturresurserna som en ekologisk grundsyn kräver. Därvid bör kommittén söka bedöma toleransgränserna i olika hänseenden för de störningar som olika ekologiska system kan utsättas för utan att livskvaliteten för kommande generationer hotas. Begreppet livskvalitet och vad som kan bedömas som en rimlig nivå för denna bör utvecklas och konkretiseras. De mänskliga och ekologiska krav som blir resultatet av dessa analyser bör ligga till grund för inriktningen av den framtida samhällsutvecklingen. Utredningen planeras komma med ett delbetänkande och slutbetänkandet . De ekologiska förutsättningarna anger ramarna för att kunna ge människorna på jorden och livskvalitet. Genom att i större utsträckning utnyttja förnyelsebara resurer kan vi trygga samhällets utveckling. För att ge kommande generationer handlingsfrihet måste vi minska uttaget av ändliga lagerresurser, exempelvis mineraler. Det möjliggörs genom att använda råvarusnåla processer och genom att öka kvalitet och livslängd i de varor som vi tillverkar och genom att sedan reparera och underhålla dem. En maximal återvinning bör eftersträvas. Produktion och teknik måste i största möjliga utsträckning inriktas på varor som kan återvinnas för nyproduktion. En sådan resurspolitik kommer att kräva anpassning och utveckling inom näringslivet. Det är en utmaning där samhället måste inriktas på att underlätta en sådan omställning. Skatteoch avgiftsinstrumenten bör i ökad utsträckning användas för att uppnå en god resurshushållning. För att dessa skall bli verkningsfulla instrument krävs att de är av en sådan storlek att återvinning och återanvändning av viktiga råvaror och produkter blir företagsekonomiskt lönsamma. I samband med den översyn av skattesystemet som sker bör dessa aspekter beaktas. har varit något av föregångare på att ställa hårda miljökrav. Stora satsningar har gjorts för att rena avloppsvattnet. På så sätt har vattenföroreningarna kraftig kunnat minskas. Vi har infört internationellt sett hårda krav på rökgasrening. Bilavgasbestämmelserna har skärpts successivt. Detta har inneburit utmaningar för vårt näringsliv, men har kraven inneburit en press att satsa på ny teknik i ett tidigt skede. På så sätt har svensk industri som sysslar med miljöteknik i vissa fall fått ett internationellt försprång. I samband med utarbetandet av en konvention inom Economic Comission for Europé, ECE, om långväga gränsöverskridande luftföroreningar togs också fram riktlinjer för ökat utnyttjande av resurssnål teknik. Inom ramen för det fortsatta arbetet skall en speciell studie göras om effekterna för industrin. En motsvarande studie borde göras för svensk industri för att studera vilka konkurrensfördelar våra miljökrav har inneburit och vilka slutsatser som kan dras i ett större perspektiv. Framtidspessimismen har blivit allt mer utbredd. Detta sker i ett av världens rikaste länder. och kanske just mot denna bakgrund behövs en ram för positiva utvecklingsstrategier. Det förutsätter en realistisk analys av det aktuella läget och en förmåga att se alternativ. Vissa försök i denna riktning har gjorts, men tyvärr har samtliga i någon utsträckning präglats av drömmen om 1960-talets återkomst parad med insikten om att så inte blir fallet. Utvecklingsklimatet i kan få många nyttiga injektioner om vi får flera alternativa prognoser på förutsättningarna. Runtom i världen finns forskare och på annan grund kunniga personer med intressanta idéer om hur avancerade industrisamhällen av modell kan utvecklas vidare. En expertgrupp med denna inriktning bör bjudas in för att utreda olika utvecklingsalternativ. Av speciellt intresse inför de närmaste decennierna är industriella utvecklingsstrategier som konstruktivt beaktar ekologiska förutsättningar och som inte bygger på förutsättningen att livskvalitet är identisk med konsumtion. En kommission bör därför ges uppdraget att mot denna bakgrund göra expertstudier av alternativa utvecklingsförutsättningar för svenskt näringsliv. Detta arbete bör följas upp med en utredning om industrins råvaruhushållning. Kommitténs arbete bör syfta till att kartlägga råvaruområden där det finns risk för framtida bristsituation, som är av betydelse för svensk industri. Olika ersättningsmöjligheter bör undersökas för att belysa sambandet mellan råvaruanvändning, miljö och avfallsproblem: att lägga fram förslag till program för forskning, och utveckling och demonstrationsverksamhet på området råvaruhushållning inom industrin, att lägga fram förslag till åtgärder för att bygga ut svensk reparations- och återvinningsindustri, att lägga fram förslag till åtgärder för att stimulera näringslivet mot i motionen tidigare redovisade mål. Diskussionerna kring den svenska kemikalieanvändningen har pågått . Den internationella väckarklockan var med . I varnades vi av i boken , svält och förgiftning. Vad det gällde var att tvinga människorna att få upp ögonen för vad den industrialiserade världen höll på att göra med naturen och med den ekologiska balansen. Industriutsläppen, försurningen, bilavgaserna - vi började få klart för oss att själva underlaget för människans existens höll på att förstöras genom den aningslösa hanteringen av gifter och andra kemikalier. De kortsiktiga effekterna av det moderna kemisamhället var i många fall tydliga och dramatiska. har vi blivit allt mer oroliga för de långsiktiga konsekvenserna. Hur påverkar vår kemikalieanvändning kommande generationer och deras arvsmassa? I oron för vad som kan följa i den ökande kemikalieanvändningens spår har kopplingen mellan yttre och inre miljöfrågor varit naturlig. Det har funnits uppenbara länkar mellan det traditionella miljöarbetet och Det stora kemikalieberoendet gör oss dessutom sårbara. Vi ser inte någon begränsning av kemikaliesamhällets utbredning. 1950 producerades organiska kemikalier. 1970 var siffran . Vi har ca 70 000 olika kemikalier i bruk . Det tillkommer ca 1 000 nya . Vi har i olika lagar som reglerar hanteringen av kemikalier. Vi har också en kontrollorganisation uppbyggd. Ett stort antal utredningar har arbetat - och arbetar - med kemikaliefrågan. Det gäller t. ex. naturresursoch miljökommittén, anvädnningen av bekämpningsmedel i jord- och skogsbruket och det gäller bilavgasfrågor. har det presenterats tre utredningar som speciellt har behandlat organisatoriska aspekter som hänger samman med kemikalieanvändningen och dess kontrollapparat: Ny produktkontrollorganisation, Bättre miljöinformation och Transporter av farligt gods. Dessa tre utredningar visar på behovet av samordning av administrationen när det gäller de kontrollerande funktionerna. Regeringen kommer med dessa tre utredningar som grund att föreslå åtgärder som kan leda till att vi kan få en effektiv nyndighetsorganisation på kemikalieområdet. Nästa steg måste vara att få till stånd en övergripande och samordnad kemikaliepolitik. Det finns i samhället sannolikt den grundläggande uppfattningen att användningen av gifter och andra kemikalier i möjligaste mån bör begränsas. Mängden avfall och utsläpp från olika industriprocesser bör minimeras. Men denna naturliga ram för vår inställning till användningen av kemikalier räcker inte. Vi måste diskutera också hur alternativa industriprocesser skall kunna utvecklas, vi måste se på hur olika produkter kan ersättas med sådana som medför mindre risker, vi måste skapa oss en sammanhängande riskbild när det gäller samhällets användning av kemiska substanser. Mot denna bakgrund bör en särskild kommitté tillsättas med uppdrag att utreda de frågor som hänger samman med vår kemikalieanvändning. Speciellt bör uppmärksamheten ägnas åt att undersöka hur användningen av kemikalier kari begränsas och hur avfallsmängden i olika industriprocesser kan minimeras. Kommittén bör med en grundläggande riskvärdering som utgångspunkt formulera en övergripande svensk kemikaliepolitik. Trygghet i en osäker värld Att känna trygghet är som vi tidigare framhållit en viktig del av livskvaliteten. För de flesta människor framstår kapprustningen och risken för ett kärnvapenkrig som vårt största hot över huvud taget. Ett kärnvapenkrig skulle medföra ett närmast ofattbart lidande. Den materiella förstörelsen skulle bli enorm. De viktigaste skälen för nedrustningsarbetet har varit av politisk, ekonomisk och humanitär karaktär. pekterna uppmärksammats i detta sammanhang. Det har givit både fredsoch miljöarbetet en viktig utvidgning. Vi måste också ställa oss frågor om vad som händer med det ozonskikt som skyddar oss mot den skadliga ultravioletta strålningen. Hur påverkas färskvattenreserverna på jorden vid ett globalt kärnvapenkrig. Svaren på dessa frågor är inte lugnande. Däremot kan de kanske ytterligare öka ansträngningarna att hejda kapprustningen. Också så kallade konventionella krig kan åstadkomma långsiktiga och närmast oöverskådliga miljöskador, vilket bl. a. är ett exempel på. Men störningar av de ekologiska systemen kan också i sig bli ett vapen. På olika håll i världen forskas för att kunna manipulera vissa naturkrafter, som t. ex. att styra skyfall, orkaner och jordbävningar. Också förberedelserna för krig, rustningar och vapenprovningar innebär stora påfrestningar på miljön som världens resurser förslösas. Det senare gäller inte minst mänskliga resurser. Av världens ca en miljon vetenskapsmän och forskare räknar man med att hälften är sysselsatta med militär forskning och utveckling. Det är för övrigt intressant att notera att två av de frågor som stått i centrum för de senaste årens miljödebatt, kärnkraften och de kemiska bekämpningsmedlen har ett klart samband med den militära forskningen. Nedrustningsträvandena går hand i hand med arbete med att skydda vår miljö. En stark opinion växer fram baserad på folkrörelser i olika länder. Att undanröja hotet om ett världskrig, ett kärnvapenkrig, är den mest akuta och angelägna uppgiften . Mänskligheten har ställts inför ett val: Vi måste hejda kapprustningen och övergå till nedrustning eller gå mot förintelse. Med dessa ord avslutades extra session om nedrustningsfrågor. Vi måste ta till vara det växande engagemanget i nedrustningsfrågorna som en spjutspets för att driva på det internationella arbetet. måste i detta sammanhang också ge miljöaspekterna i nedrustningsarbetet ökad uppmärksamhet. Ett samhälle präglat av livskvalitet måste byggas från en helhetssyn utifrån decentraliserad samhällsstruktur, på individens initiativförmåga och ansvar som samhällsmedborgare och engagemang i sin närmiljö, på samhällets kollektiva styrka att stödja och hjälpa individer i utsatta situationer, på en samhällsmiljö präglad av en ekologisk grundsyn och resurshushållning, på internationellt ansvar och solidaritet. Viktiga komponenter i en sådan helhetssyn är en fortsatt decentralisering av den offentliga verksamheten - såväl den statliga som den kommunala, en arbetsmarknadspolitik som i större utsträckning utgår från människors sociala relationer och bindningar, ett bättre lokalt direktinflytande på arbetsplatserna fortsatt satsning på småföretagsamhet bl. a. genom bättre villkor på kapitalmarknaden och en skärpt konkurrensbegränsningslagstiftning, utvidgad försöksverksamhet med arbetskooperativ, bättre möjligheter för enskilda att förändra och utveckla sin närmiljö, att stödja svenskt näringsliv i en utvecklingsstrategi för resurshushållning och produktion utifrån ekologiska förutsättningar, utöka ansträngningarna i det internationella nedrustningsarbetet, en samhällsplanering inriktad på allsidiga och överblickbara närmiljöer, en omsorg om vårdbehövande som underlättar kontakt och gemenskap mellan människor. Enligt vår mening bör anta sådana utvecklingslinjer för en bättre livskvalitet som grund för samhällsutvecklingen. Detta är att se som ett första steg på vägen och måste kompletteras med insatser på en lång rad områden. I vissa avseenden finns goda skäl att redan nu direkt förbereda kommande ställningstaganden för att snabbt kunna tillgodose livskvalitetskraven. Med stöd av det anförda hemställs* att beslutar uttala att de riktlinjer för samhällsutvecklingen som framhållits i motionen lägges till grund för en målmedveten reformpolitik inriktad på livskvalitet. () () () MAJ () () * Se även motionerna 1980/81:1918-1920.