mot · G402783 · 1981-01-23 00:00:00 — av och i om viss företagskontroll När illojala arbetsmetoder såsom skattefusk, systematiska konkurser och bristande inbetalning av arbetsgivaravgifter används som konkurrensmedel måste samhällets reaktion vara både bestämd och tydlig. Näringsidkare och anställda inom de seriösa företagen i branschen har rätt att kräva av samhället att detta står på deras sida gentemot företag som skaffar sig ett överläge inte genom att ge bättre service till kunderna utan genom att systematiskt bryta mot samhällets spelregler. Liksom på så många andra områden kan samhället inte förlita sig på att beivrandet av de skattebrott som upptäcks har en tillräcklig brottsförebyggande effekt. Man bör också söka efter andra vägar att förebygga brottslighet och illojala affärsmetoder. Restaurangbranschen har särskilt uppmärksammats i detta sammanhang. Det är dock viktigt att understryka att hela branschen inte får dras över en kam. Där finns många seriösa företag; företag som ofta får svårigheter därför att de inte är beredda att bryta mot de spelregler som andra bryter emot systematiskt. Det bör också framhållas att det inte finns något underlag för att påstå att vissa kategorier av restauranger eller restaurangägare skulle vara mer benägna än andra att tillgripa illojala metoder. En stor del av restaurangerna är, för att kunna bedriva sin verksamhet, beroende av att få servera alkoholdrycker. För att sådan servering skall få äga rum krävs tillstånd. De principer enligt vilka sådana tillstånd utfärdas har fastlagts av i Lagen om handel med drycker (SkU 1976/77:40). Föreskrifter till Lagen om handel med drycker har utfärdats av , som är den centrala tillsynsmyndigheten. Vid tillståndsprövningen skall bl. a. särskilt beaktas den sökandes lämplighet. I förarbetena nämns särskilt två krav som bör vara uppfyllda, dels kännedom om alkohollagstiftningen, dels ekonomiska förutsättningar att sköta verksamheten på ett tillfredsställande sätt. I föreskrifter till Lagen om handel med drycker anförs att lämplighetskravet givetvis måste omfatta ett ansenligt krav på sökandens sociala anpassning. I föreskrifterna anförs också att om sökanden är känd för tidigare misskötsamhet i ekonomiska frågor bör detta beaktas vid lämplighetsprövningen. Tillstånd att servera alkoholhaltiga drycker kan återkallas dels om ordning, nykterhet och trevnad inte råder i restaurangen, dels i vissa andra fall, såsom om förutsättningarna för tillstånd inte längre föreligger. skattebrott eller förekomsten av obetalda arbetsgivaravgifter m. m. har sålunda i förarbetena inte direkt använts som exempel på anledningar till att neka eller återkalla tillstånd till servering. I praktiken har emellertid sådan misskötsamhet från den sökandes resp. tillståndshavarens sida kunnat användas vid lämplighetsprövningen. Goda erfarenheter finns av samarbetet mellan kommun och länsstyrelse å ena sidan och andra myndigheter å andra sidan när det gäller att skaffa ett bättre underlag för tillståndsprövningen, och då bl. a. undersöka hur restaurangägaren skött sig när det gäller inbetalning av skatter m. m. Denna kontroll av restaurangernas och de tillståndssökandes betalning av skatter, arbetsgivaravgifter m. m. kan dels göras allmän, dels i vissa avseenden mer ingående. Förutom önskemålet att begränsa skattefusket och upprätthålla konkurrens på lika villkor finns även andra skäl för en mer ingående kontroll. Ett sådant skäl är alkoholpolitiskt. Den som inte sköter sina skatteinbetalningar kan inte heller väntas sköta serveringen av alkohol på ett socialt ansvarsfullt sätt. Alkoholservering innebär också en administration av en del av den indirekta beskattningen. Även här gäller att den som missköter sig när det gäller inkomstskatter och arbetsgivaravgifter också kan väntas missköta sig när det gäller den indirekta beskattnignen av alkohol. Det kan misstänkas att illegalt tillverkad eller importerad alkohol, i den mån sådan förekommer på restauranger, oftare förekommer på sådana ställen där man också fuskar med andra skatter. betraktar tillsynsmyndigheterna i praktiken inte enbart obetalda arbetsgivaravgifter som en tillräcklig grund för att återkalla tillståndet för alkoholservering. Principen bör vara att, bortsett från bagatellförseelser, skötsamhet när det gäller skatter, arbetsgivaravgifter och liknande skall vara en förutsättning både för att få tillstånd att servera alkohol och för att behålla detta tillstånd. Detta förutsätter att en kontroll av dessa förhållanden regelmässigt sker innan tillstånd beviljas. Innan lämnar tillstånd inhämtar man yttrande obligatoriskt endast när det gäller , polismyndigheten och kommunfullmäktige. Yttrande från berörd skattemyndighet bör också vara obligatoriskt. Vidare förutsätts att någon form av fortlöpande kontroll av tillståndshavarnas skötsamhet när det gäller betalning av skatt äger rum. bör besluta om en sådan utvidgad kontroll av sökandes och tillståndshavares lämplighet. Om detta bör ske genom ett tillägg till nuvarande föreskrifter i Lagen om handel med drycker eller på annat sätt bör övervägas av regeringen. Det har också uppmärksammats att det förekommit att leverantörer till statliga ämbetsverk inte skött sina skatteinbetalningar. Även här är det viktigt att understryka att generell kritik mot statens och kommunens anlitade entreprenörer inte är befogad. Sådan generell kritik framförs ibland i syfte att, med åsidosättande av kravet på låga kostnader, utvidga egenregiverksamheten på entreprenadupphandlingens bekostnad. Sådana försök att allmänt minska myndigheternas användning av utomstående entreprenörer bör avvisas, eftersom resultatet skulle bli en sämre kostnadskontroll och en ökad belastning på statsbudgeten. Det finns däremot anledning att i samband med den offentliga upphandlingen systematiskt undersöka att upphandling inte sker från företag som inte är seriösa när det gäller betalningen av skatter och sociala avgifter. De främsta skälen för detta är givetvis önskemålet att begränsa skattefusket och upprätthålla konkurrens på lika villkor mellan företag i en och samma bransch. Men det bör också framhållas att upphandling från icke seriösa företag kan utsätta den statliga myndigheten för oväntade kostnadsökningar eller störningar i verksamheten t. ex. om en konkurs inträffar. Enligt 15 § upphandlingsförordningen stadgas att det anbud skall antas som med beaktande av samtliga affärsmässigt betingade omständigheter är att anse som förmånligast. Denna regel i upphandlingsförordningen ger uttryck för en viktig princip som måste ligga till grund för all statlig upphandling. Viss oklarhet synes råda när det gäller i vilken utsträckning myndigheterna inom ramen för affärsmässiga upphandlingar skall beakta de tilltänkta entreprenörernas skötsamhet när det gäller betalning av skatter m. m. Redan nu påpekas i anvisningar till 15 § i upphandlingsförordningen att myndighet kan behöva beakta anbudsgivarens vederhäftighet och pålitlighet när det gäller att fullgöra åtaganden. Detta ger utrymme för ett visst hänsynstagande till grova fall av skattefusk, systematiska konkursbrott och liknande. I samband med remissyttrande över en skrivelse från kronofogdemyndigheten i har det emellertid visat sig att oenighet förelåg inom verkets styrelse när det gäller hur de här refererade principerna lämpligen bör tillämpas av myndigheterna. sker vid upphandling inom kontroll av anbudsgivares förhållanden i skatte- och avgiftshänseende. Detta sker genom att uppgifter om det anbudsgivande företaget inhämtas från lokal skattemyndighet, länsstyrelse och kronofogdemyndighet. Man kan därigenom kontrollera att entreprenören har fullgjort sina skyldigheter t. ex. när det gäller att göra skatteavdrag för de anställda, registrera sig för Man kan också klarlägga att entreprenören inte är restförd för skatt eller arbetsgivaravgift. Att en sådan prövning äger rum hos de statliga myndigheterna bör vara en ganska effektiv åtgärd när det gäller att förebygga brott mot skattelagstiftningen och illojala konkurrensmetoder. Dessa förebyggande åtgärder kan också genomföras med förhållandevis obetydliga arbetsinsatser från de upphandlande myndigheternas sida, förutsatt att lämpligt utformade rutiner används och att kontrollen koncentreras till de upphandlingar som inte är av obetydlig storlek. måste utgångspunkten för upphandlingen fortfarande vara affärsmässig, dvs. när anbuden har avgivits under konkurrens på lika villkor skall det bästa anbudet antagas. a. påpekat att beslut i upphandlingsärenden inte kan överklagas och att det är betänkligt att beslut med sådana rättsverkningar som att avstänga någon från entreprenad på grund av skatteskulder läggs i enskilda inköpares händer. Verket har också påpekat risken att en möjlighet för myndigheterna att väga in frågor om skattemoralen vid bedömningarna kan öka risken för att myndigheterna efter hand frångår affärsmässigheten genom att också göra andra ovidkommande överväganden vid upphandling. De av framförda invändningarna bör inte förbises, men de bör inte föranleda att myndigheterna avstår från att vid upphandling kontrollera t. ex. inbetalningen av skatter. I stället bör anvisningarna till 15 § upphandlingsförordningen förtydligas i dessa avseenden, så att myndigheterna dels kan undvika att göra icke affärsmässiga upphandlingar till följd av att konkurrensvillkoren snedvrids av skattefusk, dels kan undvika sådana variationer i tillämpningen av upphandlingsförordningen som är beroende av bristande tydlighet i föreskrifterna. Det är således lämpligt att den oklarhet som råder om hur man skall kontrollera att entreprenörer är seriösa när det gäller skatter och sociala avgifter försvinner och att myndigheterna erhåller anvisningar om detta som möjliggör en effektiv och enhetligt tillämpad kontroll. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs 1. att ger regeringen till känna vad som i denna motion anförts angående lämplighetsprövningen vid tillståndsgivning enligt Lagen om handel med drycker; 2. att ger regeringen till känna vad som i denna motion 1980/81:783 8 anförts angående förtydligande av anvisningarna till upphandlingsförordningen. . () HANS ()