ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G402759 · 1981-01-22 00:00:00 — av m. fl. om utredning av fartygsolyckor är tillsynsmyndighet för svensk sjöfart. Verket har också ansvaret för framkomligheten i farvatten och farleder längs våra kuster, i skärgårdar och inlandsfarvatten. Verket meddelar och ansvarar också för säkerhetsföreskrifter om och för handelssjöfartens verksamhet. Tillsynen av att för sjösäkerheten gällande lagar, förordningar och föreskrifter efterlevs åvilar avdelningen sjöfartsinspektionen inom . I vissa fall har det också hänt att departementsdirektiv till styrt verkets ställningstagande i frågor där det inte funnits stöd i gällande lagstiftning. Formell laglighet har uppnåtts genom att önskemål från redare ansetts som försöksverksamhet som utsträckts och nära nog permanentats. Inom avdelningen sjöfartsinspektionen finns säkerhetssektionen som har till uppgift att granska rapporter och utreda olyckor som inträffat på svenska fartyg eller olyckor i vilka svenska fartyg varit inblandade. Även olyckor som inträffat på svenskt område med utländska fartyg skall granskas och utredas. Ansvarig för sjöfartsinspektionen, som alltså är en tung och betydelsefull del av , är sjösäkerhetsdirektören. Med nuvarande organisationsform är det som myndighet som utreder sig själv vid olyckor där exempelvis uppgifter om farledsbeskaffenheten, dvs. ett av verkets ansvarsområden, kan ha varit av avgörande betydelse för händelsen. Det kan tänkas att en olycka berott på ofullständiga sjökort eller ej tillförlitliga fyrsektorer. Det kan gälla fall där det kan tänkas att dispenser som lämnats för utrustning och bemanning kan vara orsak till inträffad olycka. Den utredande säkerhetssektionen kan således få arbeta under en lojalitetskonflikt med det egna verket, vilken från flera synpunkter kan vara föga önskvärd. Blotta grunden för misstanke om partiskhet är till skada för både myndighet och den sjösäkerhet som eftersträvas. Vi anser därför att frågan om ändrad organisation i denna del av nuvarande verksamhet bör prövas. Säkerhetssektionen skulle kunna bli en enhet helt fristående från sjöfartsinspektionen, eller också skulle utredningsverksamhet rörande sjöolyckor där verket själv kan tänkas vara inblandat överföras till Sjöfartens . Med hänvisning till det anförda föreslår vi att beslutar att hos regeringen begära en översyn och förslag om ändrad handläggning av utredningar om sjöolyckor. () ()
mot · G402761 · 1981-01-22 00:00:00 — om ökad användning av tåg vid färd till och från skolan Med hänvisning till motiveringen i motion 1980/81:168 beträffande järnvägarna och trafikservicen på dessa i län vill jag rikta uppmärksamheten på det förhållandet att vissa resebidrag till studerande, vid t. ex. gymnasierna i och , i största möjliga utsträckning bör kanaliseras till SJ i stället för att som utbetalas direkt till eleverna, vilka då i vissa fall använder bil för färd till och från skolan. Ytterligare belastning på vägen, risker för fler olyckor, parkeringsbekymmer vid skolan och många andra besvär blir följden av nuvarande system. I samarbete mellan de kommunala myndigheterna och SJ borde planeringen ta sikte på ett effektivt utnyttjande av tågen i första hand. För att uppnå bästa möjliga utnyttjande av de spårbundna förbindelserna där dessa fortfarande finns kvar och för att öka lönsamheten på berörda bandelar bör överläggningar kunna ske mellan skolmyndigheterna och SJ, såväl lokalt som regionalt och på riksnivå. Med anledning av det anförda hemställs att beslutar uttala som önskvärt att överläggningar genomförs mellan skolmyndigheterna och SJ för att åstadkomma största möjliga användning av tåg för transport av skolelever.
mot · G402762 · 1981-01-22 00:00:00 — av m. fl. om järnvägsnätet i sydvästra Fjärrtrafiken och pendeltågstrafiken mellan och fungerar illa. Stockningar och förseningar är vanliga. Spårkapaciteten är utnyttjad till ett maximum. Ett nytt dubbelspår har länge stått på önskelistan för att få både fjärr- och lokaltrafiken att fungera bättre. I årets budgetproposition framhåller regeringen att uppgiften att lösa kapacitetsproblemen i hör till de mer angelägna åtgärderna. Vi instämmer i denna bedömning, men anser att den bör leda till mer bestämda slutsatser än regeringen velat dra. På begäran har regeringen tidigare gett SJ i uppdrag att projektera ytterligare ett dubbelspår på sträckan . Vi anser att detta projekt nu bör få hög prioritet. Särskilt angelägen är en ny station vid . Här finns stora bostadsområden och arbetsplatser, bl. Flemingsbergsstationen skulle medföra betydande förbättringar för trafikförsörjningen i kommun och delar av . Den kan också skapa bättre förutsättningar för ett önskvärt bostadsbyggande. Övriga pendeltågsstationer på sträckan bör självfallet bibehållas. När dubbelspåret byggs i sin fulla längd är det vidare angeläget att noga beakta södertäljebornas intressen. får inte avskäras från fjärrtrafiken. En del trafikpolitiker tycks mena att SJ framför allt skall satsa på områden där det finns mycket gran. Vi menar att SJ främst skall satsa på områden där det finns mycket folk. Ett sådant område är sydvästra . att som sin mening ger regeringen till känna att det inom ramen för SJ:s investeringsanslag bör skapas utrymme för en ny station vid och ett nytt dubbelspår på sträckan . () ()
mot · G402763 · 1981-01-22 00:00:00 — av och om statsbidrag till eldrivna bussar Det viktigaste medlet för en begränsning av buller och avgaser är en minskad privatbilism. Detta kan uppnås genom en aktiv parkeringspolitik, trafiksaneringar, bättre framkomlighet och linjedragning för den kollektiva trafiken etc. En ökad satsning på kollektivtrafiken accentuerar emellertid också behovet av miljövänligare bussar än dagens. Dieselbussen har visserligen utvecklats men torde få svårt att svara mot framtida krav på avgas- och bullerfrihet. Därför bör man enligt vår mening redan nu prova alternativa drivsystem. Eldrivna bussar utgör ett av de bästa sätten att lösa fordonstrafikens miljöproblem. Genom eldriften elimineras avgaserna och reduceras bullret kraftigt, i synnerhet vid start och acceleration. Vidare kan nämnas att elbussen är ett energiekonomiskt system, som förbrukar mindre än hälften av den energi som förbrukas i en dieselbuss. De typer av elbussar som främst bör komma i fråga för eventuell försöksverksamhet är konventionella trådbussar och kombinerade tråd/ batteribussar. De batteribussar som finns på marknaden har för kort räckvidd och hög vikt för att kunna användas på ett rationellt sätt. Det krävs utveckling av nya, lättare och energi tätare batterier för att batteribussen skall framstå som ett realistiskt alternativ. Med stöd av bidrag från styrelsen för teknisk utveckling (Stu) har en grupp tekniker utvecklat en svensk variant av det tyska DUO-bussystemet. Den nya typen av elbuss som kallas för flexibuss skulle kunna köras kortare linjeavsnitt som batteribuss för att sedan ladda upp batterierna vid tråddrift. Genom att batteriet även fungerar som effektbuffert vid accelerationer kan avståndet mellan likriktarstationerna göras större jämfört med konventionell trådbussdrift. I sitt grundutförande väger batteriet , vilket innebär att gällande axeltrycksbestämmelser utan att passagerarkapaciteten minskar. Detta system bör utvecklas och provas praktiskt. Flexibusstekniken stimulerar också utvecklingen av batterier med bättre prestanda än dagens blybatterier. Finansieringsfrågan måste kunna lösas så att försöksverksamhet med flexibussar kan påbörjas i intresserade kommuner. Det är därför synnerligen angeläget att det planerade statsbidraget till spårtrafikanläggningar utökas till att även omfatta sådan fast anläggning som erfordras för elektrisk bussdrift. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om att utvidga statsbidragsbestämmelserna till att även omfatta sådan fast anläggning som erfordras för elektrisk bussdrift.
mot · G402764 · 1981-01-23 00:00:00 — av om statsbidrag för cykelleder har samhällsplaneringen varit inriktad på att förbättra framkomligheten för bilisterna och öka bekvämligheten genom t. ex. goda parkeringsmöjligheter i tätorternas centrala delar. Det skedde inte problemfritt. Stora grupper, utan tillgång till bil, blev åsidosatta och dessa gruppers kommunikationsmöjligheter försämrades. Miljön i tätorterna försämrades, buller och avgaser har gjort det obehagligt och otrivsamt att förflytta sig, att gå eller cykla. har planeringens inriktning förändrats. Gågator och bilfria zoner har skapats. Bussgator, månadskort och höjda parkeringsavgifter för bilisterna används för att göra kollektivtrafiken mer attraktiv i jämförelse med bilen. Ett annat fortskaffningsmedel som på nytt har börjat uppskattas är cykeln. Den höga biltätheten i städerna gör att det ofta är snabbare och smidigare att använda cykeln till t. ex. arbetsplatsen än att ta bilen. Cykeln ger dessutom motion och nära kontakt med miljön, på gott och ont. Cykeln är tyvärr ett utsatt fordon, något som de höga olycks- och skadesiffrorna skvallrar om. Detta och obehaget med att dela körbana med tyngre och snabbare fordon får många att dra sig för att cykla. Många som per cykel skulle vilja ge sig ut i trafiken vågar inte. Det bidrag till cykelleder som infördes har ökat det kommunala intresset för investeringar i cykelvägsutbyggnader. Tyvärr har anslaget visat sig vara otillräckligt, särskilt sedan det numera får användas för andra kollektivfrämjande åtgärder. En uppräkning av anslaget till 50 milj. kr. framstår som realistiskt om det skall ha avsedd effekt. I motsvarande utsträckning bör anslaget för bidrag till byggande av kommunala vägar och gator minskas. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär ökat anslag till cykelvägar i enlighet med vad som anförs i motionen.
mot · G402767 · 1981-01-22 00:00:00 — av m. fl. om förbud mot vissa fartygstransporter i I syfte att förhindra skador på miljö, människor och djur vid olyckor i samband med transporter har gamla bestämmelser skärpts och nya regler tillkommit. Detta gäller såväl för landtransporter med bil och tåg som för flyg- och sjötransporter. För fartyg gäller en rad bestämmelser vid transport av s. k. farliga laster. Det kan gälla speciella krav på transporterande fartyg. Det kan gälla tvång att anlita lots i vissa farleder. Det kan gälla direkt förbud att passera vissa farvatten med s. k. farlig last. Förbud av sistnämnda slag har tillkommit för att i svårnavigerade farvatten, där passage sker nära tät bebyggelse, förhindra eventuella skador, om s. k. farlig last i förening med luft eller vatten kan tänkas spridas. Farvattnet förbi och genom Kalmarsundsrännan och under anser vi vara ett sådant område där onödig trafik ej bör få förekomma. Det händer inte sällan att mindre, giftlastade fartyg använder detta farvatten som genomfart. Man kan spara några timmars gångtid genom att inte gå runt . Vi anser att det kan föreligga onödiga risker för haverier - grundstötningar och kollisioner - även om olika andra åtgärder vidtas för att ge säkrare passage. Fartyg som är så små eller har så dålig standard att de vid sämre väder inte kan gå utanför borde enligt vår uppfattning över huvud taget inte få transportera farliga laster. Vi anser således att fartyg med farlig last som inte är destinerade till Kalmarsundshamnar bör åläggas att ta vägen runt . Från företagsekonomisk synpunkt torde den något längre resrouten sakna betydelse. För en bättre säkerhet och för att hindra miljöskador för områden på båda sidor om sundet kan åtgärden betyda mycket. Vi vill därför föreslå att beslutar begära att regeringen ger vederbörligt organ i uppdrag att utfärda sådan förordning att genomgångstrafik i med fartyg med s. k. farlig last ej tillåts. () () () ()
mot · G402770 · 1981-01-23 00:00:00 — av m. fl. om förbud mot vissa djurförsök beslutade om inrättandet av etiska nämnder för bedömning av planerade djurförsök. Etiska nämndernas funktion skulle vara att kontrollera djurförsöken. Riksdagsbeslutet innebar att djurförsök i möjligaste mån skall begränsas. De etiska nämnderna skall i sin bedömning bl. a. undersöka om det går att ändra metodiken i ett försök för att lindra djurets lidande. Djurförsök har indelats i åtgärdsgrupper i förhållande till vilket lidande ingreppet förmodas åsamka djuret. Åtgärdsgrupperna är fem. Åtgärdsgrupp 1 och 2 behöver endast anmälas till den etiska nämnden .därför att ingreppen anses vara av föga smärtsam karaktär, men djurförsök i åtgärdsgrupperna 3, 4 och 5 skall behandlas av den etiska nämnden. Åtgärdsgrupp 5 innebär försök på osövda, kurariserade (eller motsvarande) djur. Sådana försök utgörs av vissa fysiologiska och farmakologiska experiment på nervsystemet. Exempelvis Curare är ett muskelavslappande medel, som gör att djuret inte kan röra sig, men det är inget narkosmedel. I klartext innebär det att ingrepp görs på osövda djur, som inte kan röra sig eller göra något motstånd, när de utsätts för smärta. Det framstår för de flesta människor som en fruktansvärd metod, som kan jämställas med regelrätt tortyr. Det måste beraktas som skamligt att utsätta levande varelser för denna tortyrmetod. Det kan inte finnas nödvändiga ändamål som berättigar en sådan tortyr. I är visserligen plågsamma djurförsök tillåtna enligt lag. Men ett första steg i linje med den nya försöksdjurslagstiftningen borde vara att totalförbjuda detta uppenbara djurplågeri i vetenskapens namn. Mot bakgrund av det ovan anförda hemställs att hos regeringen begär lagförslag innebärande att djurförsök som är kategoriserade i åtgärdsgrupp 5 i de djurförsöksetiska nämnderna totalförbjuds oavsett ändamål. () () () () () ()
mot · G402772 · 1981-01-22 00:00:00 — av m. fl. om användningen av multrum Färskvatten är en starkt begränsad tillgång globalt sett. är jämförelsevis lyckligt lottat när det gäller vattentillgång. Även i vårt land finns det dock anledning att hushålla med färskvattentillgångarna. Att använda vatten som transportör i våra avloppssystem är därför egentligen ganska tveksamt. Det är också förenat med betydande svårigheter att återföra avloppsslammet ur vanliga system till naturen på ett ekologiskt riktigt sätt. Från miljösynpunkt är multrum en mycket fördelaktig metod att klara avloppsproblemet. Man slipper vattenförbrukningen och man får ett komposterat avfall som direkt kan återföras till naturen. Multrum används dock i mycket begränsad omfattning och praktiskt taget inte alls i tätbebyggelse. För att multrum skall kunna komma till en vidare användning krävs det en typbesiktning, och allmänna riktlinjer för hur anläggningen skall skötas och avfallet omhändertas. Det bör ankomma på att utarbeta regler för hur multrum skall kunna användas i större omfattning också i tätbebyggda områden. Med hänvisning till ovanstående föreslås att beslutar att hos regeringen hemställa att får i uppdrag att utarbeta allmänna riktlinjer för användning av multrum inom tätbebyggelse. PAR () () () () ()
mot · G402773 · 1981-01-22 00:00:00 — Motion 1980/81:773 av om effektivisering av diknings- och avvattningsföretag personer som av gemensamt intresse vill dränera sin mark, har gjort detta med hjälp av statsbidrag. Sockenvisa förteckningar över länens dikningsföretag finns hos lantbruksnämnderna. Men några färdiga översiktskartor med befintliga diknings- och täckdikningssystem inlagda finns emellertid inte. har många dräneringsledningar tillkommit, förändrats, körts sönder utan lantbruksnämndernas vetskap. Med dagens klimat och jordbruksteknik är dimensioneringen på dräneringarna oftast för små. Dessutom har många enskilda fastighetsägare på landsbygden tillåtits koppla sina avlopp till lantbruksnämndernas dräneringssystem utan avtal och utan någon formell prövning. I många fall har inte ens överenskommelse träffats. Människor som byggt ute på landsbygden under dessa premisser, upplever sig som fredlösa i katastrofsituationer. Rent juridiskt har de inte rätt att försvara sin egendom genom att helt enkelt pumpa tillbaka dräneringsvattnet. Då träffar vattnet åkrar och skördar, och fastighetsägarna kan åläggas skadestånd. Från alla synpunkter måste det vara angeläget att legalisering med reglering av skyldigheter och rättigheter kommer till stånd. I de regler som gäller för dikningsföretagen enligt vattenlagen stadgas bl. a. att i företagen ingående diken och rörledningar alltid skall hållas i funktionsdugligt skick samt att dikningsföretagen skall ombesörja rensning och underhållsarbete. Så sker inte, eftersom många dikningsföretag helt har avsomnat och fungerar således inte alls. Det har visat sig vid sommarens katastrofregn i nordvästra . Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att hos regeringen hemställer att lantbruksnämnderna ges direktiv 1. att upprätta översiktskartor med aktuella diknings- och avloppssystem, 2. att omprioritera sina resurser för att systematiskt kunna granska katastrofdrabbade områden genom besiktning och bedömning av dränerings- och avloppssystem, 3. att medverka till att enskilda fastighetsägare ute på landsbygden får ingå i dikningsföretag till den andel mark som de förfogar över samt 4. att medverka till att dikningsföretagens styrelser, som upphört med dikningsföretagens färdigställande åter inrättas.
mot · G402774 · 1981-01-22 00:00:00 — 1980/81 774-780 om bidrag från naturkatastrofanslaget till ägare av bostadsfastigheter Årets stora nederbördsmängder i framför allt västra delen av har förorsakat stora skador inte bara för lantbrukare och grönsaksodlare utan i stor omfattning även för grupper av enskilda villa- och fastighetsägare. Stora värden gick till spillo, som inte kan ersättas av försäkringar, utan tvingar drabbade människor till banklån för att återställa, reparera eller på nytt införskaffa tvättmaskiner, oljepannor, frysboxar m. m. Vid översvämningar har man juridiskt sett inte rätt att pumpa tillbaka vattnet, enär det då kan skada åkrar och skördar, och fastighetsägarna kan åläggas skadestånd. Därför måste i många fall vattnet pumpas upp i tankvagnar och köras bort, vilket åsamkar fastighetsägarna stora kostnader. Det borde vara självklart att även denna grupp av invånare skall kunna få hjälp ur naturkatastrofanslaget, som ju inte är upprättat för någon särskild kategori av människor. I stället har de enskilda villa- och fastighetsägarna sett sig helt bortglömda i debatten om naturkatastrofen i västra . Enskilda villa- och fastighetsägare är utlämnade och får inga ersättningar när deras hem skövlas av översvämningar eller andra naturkatastrofer. En människas ekonomiska förluster i ovan nämnda situationer måste ses i relation till hennes status i övrigt. Förlusterna för enskilda villa- och fastighetsägare blir för dem proportionellt större än för lantbrukare och lantbruksföretag, som har avdragsmöjligheter för skördeskadeförsäkringar och får subventioner och ersättning ur katastrofskyddsanslaget. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att hos regeringen begär en översyn av gällande regler innebärande att även enskilda villa- och fastighetsägare kan erhålla ersättning ur naturkatastrofanslaget.
mot · G402775 · 1981-01-22 00:00:00 — om ökat stöd till hårt skuldsatta jordbrukare Jordbrukarna i utgör inte någon enhetlig yrkesgrupp med likartade ekonomiska och fysiska villkor. De skuldsatta jordbrukarna är i en helt annan situation än de som ärvt sin jord med låg skuld. Småjordbrukarna i skogs- och mellanbygder är i en annan situation än jordbrukarna i våra slättbygder. Mot denna bakgrund står det klart att stöd till jordbruket endast via avräkningspriserna på jordbrukets produkter slår väldigt olika. Ett kollektivt stöd till jordbrukare i norra finns, men även detta slår olika inom sitt område. Mot bakgrund av att nyetablerade yngre jordbrukare redan ofta är svårt skuldbelastade och när nu räntan höjs , kan det finnas anledning för staten att på nytt överväga stödet till jordbruket med särskild hänsyn till nyetablerade hårt skuldsatta jordbrukare. tidigare uttalande att den som är mest lämpad och inte den som har bäst tillgång till kapital skall kunna bli jordbrukare måste fortfarande få gälla. Skall så kunna ske måste i det nu uppkomna läget nya låneformer till jordbruket övervägas från statens sida. Lån med uppskjuten ränta som beslutades i samband med jordbrukspolitiska beslut måste omprövas och ges ett nytt och vidgat innehåll. Beslutet var endast ett halvhjärtat försök då och blev allt för begränsat. Om man jämför lånemöjligheterna för att bygga ett småhus, där man bara skall bo, med lånemöjligheterna till nyetablering som jordbrukare, där man både skall bo och driva jordbruk, så framstår de nuvarande lånemöjligheterna och räntevillkoren som oförmånliga för jordbrukaren. Om man genom specialdestinerat stöd till utsatta enskilda jordbrukare kan föra bort dem ur den allmänna bilden vid jordbruksprisförhandlingarna, kommer man att kunna förhandla om en åtminstone mer enhetlig grupp, än som är fallet. Det bör då kunna påverka den nivå man kan lägga sig på för att uppfylla det av beslutade inkomstmålet för jordbrukarna. Ett ökat stöd till utsatta jordbrukare skulle då inte behöva betyda att statens kostnader för stöd till jordbruket väsentligt skulle öka om ett specialdestinerat stöd till vissa hårt skuldsatta jordbrukare genomförs. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen hemställer om förslag till nya låneformer för jordbruket av innebörd att nyetablering underlättas och de skuldsatta jordbrukarnas situation väsentligt förbättras. PER (vpk)
mot · G402777 · 1981-01-23 00:00:00 — av m. fl. om ökad reproduktion av lax och havslaxöring Tillgången på lax och havslaxöring har försämrats avsevärt såväl i våra älvar som i vattnen runt våra kuster. Fiskodlingsanstalterna har svårigheter att få tag på avelsfisk för sin verksamhet. Detta senare är särskilt allvarligt, eftersom mycket av den laxfisk som fångas kommer från fiskodlingsanstalterna. har mycket effektiva fångstredskap börjat användas vid fisket efter lax. De s. k. Finnfällorna har långa lednät på flera , vilket gör att de fiskar av stora områden kring älvmynningarna, dit fisken kommer under sin vandring mot lekplatserna uppe i älvarna. Dessa fångstredskap måste ha en stor inverkan på tillgången på avelslax. Restriktivare regler för användandet av fällorna måste därför införas. Man kan här tänka sig olika regler såsom att fällorna får användas endast av yrkesfiskare, eller att användandet är tidsbegränsat under del av året. I detta sammanhang är det värt att notera, att i och är Finnfällorna förbjudna. Det är angeläget att laxens och havsöringens reproduktion kan fungera tillfredsställande. Staten har ålagt kraftföretagen att satsa stora pengar i fiskodlingar, och då är det viktigt att tillräckligt antal avelsfisk kan fångas. Fungerar inte dessa odlingar kommer naturligtvis tillgången på fångstvärd fisk i våra vatten att ytterligare minska. Enligt vår mening är det nu hög tid att göra en förutsättningslös utredning om orsakerna till den minskade tillgången på lax och havslaxöring i våra vatten. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en skyndsam utredning om orsakerna till den minskade tillgången på laxfisk i våra vatten. () () ()