mot · G502115 · 1981-11-20 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1981/82:25 med förslag till tilläggsbudget I till statsbudgeten för /82 I propositionen föreslås under fjortonde huvudtiteln, anslaget E 1. : Kraftstationer m. m., att skall bemyndiga regeringen att godkänna den mellan och träffade överenskommelsen om förvärv av bolagets kraftrörelse. Förvärvet innebär, att köper Kraft för en summa av 1 024,3 milj. kr. Transaktionen ingår som en del i regeringens förslag för att åstadkomma det nödvändiga kapitaltillskottet till . Den kan således därmed inte ses som en isolerad företeelse. Vi har tidigare i motion 1981/82:103 med anledning av regeringens proposition 1981/82:56 om kapitaltillskott till vissa statliga företag m. m. gett vår syn på dessa övergripande frågor. I denna motion kommenterar vi den överenskommelse som träffats mellan och om förvärv av bolagets kraftrörelse. Vi vill som inledning konstatera, att regeringen genom att låta överta ett privat kraftbolag stöder socialdemokratins tanke, att de privata krafttillgångarna alltmer bör läggas i samhällets händer. I programmet Energipolitik för framtiden antaget av socialdemokratiska partikongress sägs: Samhället bör ha ett ägar- och huvudansvar för produktion och distribution av elektrisk kraft. På valsedeln från linje 2 i folkomröstningen om kärnkraften sades: Samhället skall ha ett huvudansvar för produktionen och distributionen av elektrisk kraft. Kärnkraftverk och andra framtida anläggningar för produktion av elektrisk kraft av betydelse skall ägas av stat och kommun. Att regeringen nu tar detta principiellt viktiga och riktiga steg får inte skymma det faktum, att överenskommelsen kan ifrågasättas på ekonomiska grunder. Sedan regeringens och statens vattenfallsverks överenskommelse med blev känd har den kommenterats av skilda organisationer. menar, att köpeskillingen är för hög vid en jämförelse med kostnaden för vissa pågående och planerade vattenkraftsutbyggnader med hänsyn till att de i förvärvet ingående vattenkraftsanläggningarna till stor del är avskrivna. har i sitt yttrande över skrivelse hävdat, att en riktigare jämförelse och uppfattning av värdet av ny vattenkraft erhålls, om man i stället utgår från kostnaden för de dyraste vattenkraftstationer som f. n. är under uppförande. Verket menar, att potentialen för tillåtna vattenkraftsutbyggnader är så liten, att de för dagen förmånligaste utbyggnaderna inte kan tas till utgångspunkt för en värdering av vattenkraften. Av propositionen framgår, att regeringen delar de synpunkter som framförts av . Vi menar, att stor vikt måste tillmätas uppfattning, att betalar ett kraftigt överpris. fattade 1975 beslut om en utbyggnad av vattenkraften till ca . Detta kommer inte att kunna uppnås på grund av att regeringen inte har presenterat en plan för hur denna redan beslutade utbyggnad skall kunna uppnås. I praktiken kommer därmed inte riksdagsbeslutet att kunna genomföras till fullo förrän efter 1990. Vi socialdemokrater har vid skilda tillfällen i begärt att regeringen skall presentera en plan som redovisar hur riksdagsbeslutet skall kunna uppnås. Självfallet skulle en sådan plan innehålla avvägningar bl. a. mellan miljömässiga och ekonomiska faktorer. som vattenkraften är en ren, inhemsk och förnybar energikälla, som i stor utsträckning kan utnyttjas till låga kostnader, representerar outbyggda vattendrag viktiga miljövärden. På grund av regeringens passivitet i det här avseendet tvingas kraftbolagen nu till utbyggnader som i många fall både är alltför kostnadskrävande och miljöstörande. Vi socialdemokrater har också vid ett flertal tillfällen hävdat, att ett något större ingrepp i en kanske orörd älv är att föredra framför många små ingrepp i flera älvar, inte minst av ekonomiska skäl. Men också miljöskäl talar för denna uppfattning. majoritet har dock avvisat denna rekommendation. Följden av detta och regeringens oförmåga att presentera en plan för utbyggnaden har blivit, att allt dyrare projekt, ofta i mycket små älvsträckor, har varit de enda som har stått till buds. Detta är ett faktum som i sina beräkningar har tvingats att ta hänsyn till. Det finns således på den punkten inga skäl att rikta någon kritik emot . Det är således riksdagsmajoritetens vägran att göra det möjligt att också pröva ekonomiskt mer fördelaktiga alternativ som till stor del har medverkat till att priserna på ny vattenkraft har ökat kraftigt. har påpekat, att de i förvärvet ingående vattenkraftsanläggningarna till stor del är avskrivna. Det är en tung invändning. I folkomröstningskampanjen om kärnkraften hävdade linje 2, företrädd av socialdemokratin och , på valsedeln: Övervinster i vattenkraftproduktionen indrages genom beskattning. S. k. övervinster uppkommer hos ägarna till äldre anläggningar genom att det s. k. råkraftspriset baseras på produktionen i nyare anläggningar med höga anläggningskostnader. beslutade på socialdemokratiskt initiativ, att den s. k. energiskattekommittén (B 1979:06) borde få tilläggsdirektiv för att utarbeta konkreta alternativ (NU 1979/80:70, s. 56). Den borgerliga trepartiregeringen förhalade därefter frågan om tilläggsdirektiv . F. n. arbetar kommittén med frågan. Riksdagsmajoritetens beslut om tilläggsdirektiv innebär ett accepterande av att övervinsterna bör dras in till samhället. Beslutet innebär vidare en markering av tyngden i påpekande om att anläggningarna till stor del är avskrivna. Detta borde ha beaktats av regeringen. Men regeringen drar inte den slutsatsen. I stället skriver föredraganden i propositionen: Man kan räkna med att det framtida värdet av vattenkrafttillgångar ökar väsentligt. Värdet kommer ytterst att bestämmas av kostnaden för att framställa elkraft i tillkommande fastbränslebaserade anläggningar. Jag kan från denna utgångspunkt inte finna att den avtalade köpeskillingen är för hög. Vidare heter det: Att bedömningarna är knutna till det framtida värdet av anläggningarna i fråga snarare än till historiska kostnader och finansieringsförhållanden anser jag vara naturligt och riktigt. Regeringens bedömningar av värdet är med hänsyn till regeringspartiernas tidigare principiella inställning till de s. k. övervinsterna minst sagt förvånande. Överenskommelsen innebär i praktiken att samhället nu betalar ut de s. k. övervinsterna till , som en bred enighet finns i om att dessa s. k. övervinster bör dras in till samhället genom beskattning. Sammanfattningsvis innebär statens vattenfallsverks köp av Kraft, att samhället får betala ett allför högt pris. Tack vare vattenfallsverkets skilda mycket lönsamma delar, kan affären göras, utan att statens vattenfallsverks möjligheter att inleverera erforderligt överskott till staten hotas. Det är dock ingen tvekan om att regeringens passiva politik på vattenkraftsområdet tillsammans med uppgörelsen kommer att innebära, att många konsumenter kommer att få betala ett alltför högt pris på elkraft . Svenska kommunförbundets kritik emot uppgörelsen är därmed befogad. Ytterst drabbar uppgörelsen medborgarna i landets kommuner. Vi vill poängtera, att vi redan i motion 1977/78:1742 med anledning av regeringens proposition 1977/78:87 om statligt engagemang inom handelsstålindustrin hävdade att redan den uppgörelse som då träffades var av sådan karaktär att staten då borde ha övertagit Kraft. I motionen hette det: Den uppgörelse som regeringen träffat är inte affärsmässig. Med den värdering som skett hade det varit naturligt att andra, vinstgivande rörelsegrenar, t. ex. kraftrörelsen i och , i rimlig omfattning hade ingått i apportegendomen. fullföljer således regeringen sina för landets medborgare oförmånliga affärer med . Då uppgörelsen med är ett led i arbetet med att ge det nödvändiga kapitaltillskottet tvingas vi dock acceptera den. Det får dock under inga omständigheter bli vägledande för samhällets framtida uppgörelser med privata kraftbolag. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att uttalar att den princip för värdering av krafttillgång arna som har tillämpats vid överenskommelsen mellan och inte får ligga till grund för framtida statliga förvärv av vattenkraft. () () () () () () () () () () () () () ()