mot · G4022020 · 1981-03-18 00:00:00 — Den nuvarande planlösheten måste ersättas med en samordning och samverkan rörande de stora, övergripande besluten, t. ex. vad avser nedläggningar, kapacitetshöjande investeringar, förändringar i produktionsinriktning och inte minst i sysselsättningen. Vi vill understryka att det inte är fråga om någon detaljplanering av företagens verksamhet. Detta är en - ibland mot bättre vetande - ofta framförd vantolkning av våra förslag som görs från borgerligt håll. I en särskild partimotion, som också den läggs fram denna dag, behandlar vi frågor rörande Skogsägares Cellulosaaktiebolag. Den svenska stålindustrin har allvarliga problem. Den låga ekonomiska aktiviteten i vårt land, och då framför allt de otillräckliga industriinvesteringarna och det alltför låga bostadsbyggandet, innebär betydande efterfrågebortfall för branschen. Härutöver tillkommer effekterna av den snabba neddragningen inom varvsindustrin. Den svenska stålförbrukningen låg sålunda såväl 1979 som 1980 lägre än . har importens andel av vårt lands stålkonsumtion stadigt ökat och uppgår nu till . Sammantaget betyder denna utveckling att de svenska stålverkens leveranser till sin egen hemmamarknad i ton räknat nu är lägre än vad de var . Detta är en utveckling som saknar motsvarighet internationellt sett. Till en del har bortfallet på hemmamarknaden kunnat kompenseras genom en ökad export. Vår stålproduktion har trots detta varit mindre än vad den var andra hälft. Svensk stålindustri delar sina problem med stålindustrin i många andra länder. Inom hela västvärlden finns en betydande överkapacitet. Detta förhållande är särskilt märkbart i . Följden härav är en mycket stark konkurrens såväl i som på olika översjöiska marknader. Som bekant har åtgärder vidtagits för att dels begränsa produktionen vid de enskilda verken, dels långsiktigt reducera kapaciteten. Det är således en mycket kärv marknad som de svenska verken har att möta och anpassa sig till såväl hemma som utomlands. En förutsättning för att svensk stålindustri skall trygga sin fortlevnad och kunna ta till vara sina utvecklingsmöjligheter är därför att branschens resurser utnyttjas rationellt i alla produktionsled. Detta förutsätter emellertid en ökad samverkan mellan stålföretagen. Att företagen vart och ett för sig försöker lösa sina egna problem - ofta på något annat svenskt företags bekostnad - leder inte automatiskt till att branschens samlade konkurrenskraft blir den högsta möjliga eller ens ökar. En sådan utveckling leder också till en okontrollerad utslagning av produktionsenheter och arbetskraft. Erfarenheterna visar helt klart att företagen själva inte på egen hand förmår vidta de erforderliga åtgärderna. Nödvändiga helhetslösningar ersätts av dellösningar. Statsmakterna kan därför inte ställa sig vid sidan om utvecklingen och hoppas på att allt skall lösa sig till det bästa. Det är mot denna bakgrund som vi från socialdemokratisk sida vid upprepade tillfällen begärt att statsmakterna skall aktivt medverka i strukturomvandlingen inom stålindustrin. Vi har senast lagt förslag härom i vår motion angående stålindustri (mot. 1980/81:1930). Det är vår förhoppning att regeringen och de borgerliga riksdagspartierna nu äntligen inser allvaret i branschens situation och är beredda att medverka till att problemen kan behandlas på ett ansvarsfullt sätt. En mera samordnad planering är nödvändig inom såväl handelsstål- som specialstålinduStrin. Inom ett område är vidare en samverkan över hela branschen oundgängligen nödvändig och brådskande. Det gäller metallurgin och den därtill knutna råvaruförsörjningen. Metallurgin svarar för av den totala kostnaden för framställning av handelsfärdigt stål. Härav följer att en rationell råståls- och ämnesproduktion är ett oeftergivligt krav för en lönsam stålrörelse. I vår januarimotion föreslog vi därför att en särskild kommission skall tillkallas med uppgift att planera 1980-talets metallurgiutveckling för den svenska stålindustrin. I detta arbete får också bedömas bl. a. hur samhället bör stödja utvecklingen av de nya råjärnsprocesserna. Vad gäller det helstatliga har vi föreslagit olika åtgärder i syfte att stärka företagets utvecklingsmöjligheter och konkurrenskraft. En annan allvarlig fråga som vi från socialdemokratisk sida aktualiserat vid många tillfällen är sysselsättningen på bruksorterna. Enligt vår mening måste kraftfulla åtgärder vidtas för att hejda den pågående utarmningen av bruksorterna. på detta område har regeringen varit uppseendeväckande passiv. I den av oss föreslagna branschplaneringen för stålindustrin måste sysselsättningsplaneringen ges högsta prioritet. Ny sysselsättning måste tillföras bruksorterna för att kompensera bortfallet vid stålverken och för att ge orterna en mera differentierad och därmed mindre känslig arbetsmarknad. Den svenska varvsindustrin har stått i fokus för den industripolitiska debatten . Utvecklingen inom branschen har varit mycket dramatisk och stora industri- och arbetsmarknadspolitiska insatser har gjorts från samhällets sida. Bakgrunden till denna utveckling torde vara välkänd. Ett veritabelt ras i orderingången till världens varvsindustrier inträffade . Detta drabbade den svenska varvsindustrin med stor kraft. Om marknadsutvecklingen tillåtits slå igenom snabbt och i full omfattning hade resultatet blivit katastrofalt för den svenska varvsnäringen. Sysselsättningsproblemen skulle blivit helt ohanterliga. Även enheter som visat sig ha en långsiktig livskraft skulle ha slagits ut. Det är mot denna bakgrund som samhällets insatser skall ses. Det skall observeras att antalet anställda vid de svenska varven ändock minskats med över 13 000 eller . Den socialdemokratiska varvspolitiken har haft en klar målsättning. En grundsats har varit att varvspolitiken - liksom industripolitiken i övrigt - måste vara långsiktig. Fartygsmarknaden är en utomordentligt konjunkturkänslig marknad. är varvsnäringen en tung industri som inte kan utvecklas genom snabba kapacitetsförändringar eller produktionsomläggningar. Detta betyder att de strukturbeslut som tas inte får baseras på enbart en bedömning av de allra närmaste årens förväntade marknadsutveckling. Det innebär också att strukturomvandlingen måste planeras noga och att den med nödvändighet måste ta relativt . Det betyder slutligen att omställningarna inte kan genomföras utan stöd från samhällets sida. Konkret har vår varvspolitik inneburit att vi stött den omvandlig som skett och sker inom varvsindustrin. Vi har accepterat nödvändiga kapacitetsminskningar. Men vi har. krävt att neddragningarna skall ske på ett sådant sätt och i en sådan takt att de varken skadar företagens överlevnadsförmåga eller utsätter de anställda och berörda regioner för oacceptabla påfrestningar. Vi har också varit beredda att ge ordentliga resurser för utveckling av nya produkter och verksamheter vid varven. Denna grundsyn präglade våra ställningstaganden vid beslut rörande varvsindustrin. Från socialdemokratisk sida accepterade vi då en fortsatt minskning av kapaciteten vid storvarven. Men vi föreslog också en rad åtgärder för att stärka konkurrensförmågan och därmed överlevnadsmöjligheterna vid såväl storvaven som vid de mindre och medelstora varven. I detta senare avseende skilde vi oss radikalt från regeringen, som i sin proposition stod helt utan positiva förslag. Vi var till skillnad från regeringen också beredda att ge ett ordentligt stöd från samhällets sida till dem som trots allt skulle tvingas lämna sina arbeten inom varvsindustrin. En del av våra förslag samlade en majoritet i . Tyvärr måste vi konstatera att regeringen på ett uppseendeväckande sätt motarbetat besluten. Regeringen kommer att lägga fram en ny proposition angående varvsindustrin. Vi kommer i en särskild motion att därefter presentera våra överväganden och förslag. Vi vill här också ta upp situationen inom den del av industrin som tillverkar utrustning för basindustrin. Vårt land har en lång tradition som en internationellt sett framstående producent och exportör inom basindustrierna. Detta gäller främst skogs-, stål- och gruvindustrierna. Denna position har vi till stor del vunnit genom vår tillgång till högkvalitativa råvaror. En annan ytterst betydelsefull faktor har varit att vi legat långt framme och varit ledande i utvecklingen av ny och effektivare produktionsutrustning för basindustrierna. Denna utveckling har skett såväl i basindustriföretagen själva som hos fristående utrustningstillverkare. Av avgörande betydelse har självfallet varit det nära utvecklingssamarbete som funnits mellan beställarna och tillverkarna av utrustningen i fråga. Det är ingen överdrift att påstå att basindustrierna i sin utveckling haft en stor fördel av en kvalificerad inhemsk utrustningsindustri. På motsvarande sätt har det varit en förutsättning för utrustningstillverkarnas fortlevnad att man haft en avancerad hemmamarknadsefterfrågan. Detta har såväl stimulerat den tekniska utvecklingen som givit möjligheter att vid export kunna visa på fungerande referensanläggningar. Den svenska basindustrins köp av ny utrustning sker nu i allt högre grad från utländska tillverkare. Detta leder till en utarmning av den svenska utrustningsindustrin. Denna utveckling går snabbt när den väl startat. Man hamnar i en ond cirkel: har man inga referensanläggningar för sin teknik får man inga order, får man inga order får man inga referensanläggningar. Flera företag är inne i denna cirkel; verksamheten får alltmera inriktas på reparationer och smärre renoveringar. Den tekniska utvecklingen, som skall ge framtidens produktion och sysselsättning, kan man inte delta i. Detta får återverkningar också för en mängd underleverantörer. Det är en lång rad svenska verkstadsföretag som i varierande grad drabbats av denna utveckling. Som exempel kan nämnas Mekaniska Werkstad, Morgårdshammar och . Det är en djupt olycklig utveckling, som kommer att få allvarliga konsekvenser för både utrustningstillverkarna och våra basindustrier. Särskilt uppseendeväckande är att de samhällsägda basindustrierna, bl. a. , bidrar till denna utveckling. Denna utarmning av utrustningsindustrin sker som vi kan förutse mycket omfattande investeringar inom basindustrierna. Självfallet skall basindustrierna köpa bästa möjliga utrustning. Men med en fortsatt oplanerad utveckling förlorar vi för alltid möjligheterna att tillverka denna utrustning i . Vi har i våra branschmotioner pekat på behovet av en ramplanering i basindustrierna. I denna planering skall bl. a. ingå investeringsutvecklingen. Om våra förslag genomförs kommer vi att få en utmärkt grund för bedömningar rörande utrustningstillverkarnas utveckling. Det blir då möjligt att bedöma bl. a. vilka projekt som kan bli aktuella för svenska tillverkare, vilken samverkan som kan vara fruktbar mellan användare och tillverkare och mellan tillverkarna inbördes samt vilka utvecklingsinsatser som behöver göras. Detta kan i sin tur betyda att våra utrustningstillverkare kan återta förlorade positioner på exportmarknaderna. Det är emellertid bråttom, då utvecklingen går snabbt. Basindustriernas investeringsplaner måste inhämtas och ställas mot utrustningsindustrins nuvarande och potentiella resurser. Denna utvärdering bör sedan vara underlag för en bedömning av vilka åtgärder som krävs för att ge svenska utrustningstillverkare ökade möjligheter att svara mot de krav som basindustrierna ställer. Ansvaret för detta arbete måste åvila regeringen. bör göra ett uttalande av denna innebörd. Vi vill här också peka på de förslag som vi i avsnitt 7 för fram beträffande statligt stöd för att styra näringslivets teknikupphandling till svenska företag. Den typen av insatser kan självfallet utnyttjas i ett arbete för att stärka den svenska utrustningsindustrin. Den svenska tekoindustrin har präglats av en fortgående och allt snabbare nedgång i sysselsättningen. har antalet sysselsatta minskat med . Genom denna utveckling har den inhemska tekoproduktionen fallit till en så låg nivå att möjligheterna att i ett krisläge klara befolkningens försörjning med tekoprodukter kan bedömas vara allvarligt hotade. Socialdemokraterna har mot den bakgrunden i hårt drivit frågan om ett konkret åtgärdsprogram för tekoindustrin. Ett planeringsarbete har också genomförts. Regeringen har emellertid visat en påfallande ovilja att sätta in effektiva åtgärder. I årets budgetproposition presenterade regeringen sin syn på den framtida tekopolitiken. Regeringens ställningstagande innebär i praktiken att man tillåter en sysselsättningsnedgång i ännu snabbare takt . Detta är i strid mot beslut och naturligtvis också i andra avseenden helt oacceptabelt. Den socialdemokratiska uppfattningen om tekopolitiken redovisades i en partimotion. Motionen innehåller en rad konkreta förslag till statliga åtgärder för tekoindustrin. a. föreslås ett större stöd till offentlig upphandling av tekovaror än regeringen föreslagit. Regeringen har föreslagit en nedskärning av anslaget till branschprogrammet för tekoindustrin. Det går vi emot och hänvisar till den allvarliga situationen i branschen. På det handelspolitiska området lägger vi från socialdemokratisk sida en rad förslag. Det gäller bl. a. åtgärder för att effektivisera det begränsningssystem för tekoimport som gäller. Det gäller krav på ursprungsmärkning av kläder. Vidare föreslås att regeringen skall utarbeta förslag till lagstiftning beträffande prissättningsmetoderna i detaljandeln. De metoder som tillämpas missgynnar svensktillverkade varor. Gummiindustrin i domineras av ett fåtal företag, och verksamhe ten är koncentrerad till några regioner. För den svenska gummiindustrin har det senaste årtiondet varit dramatiskt. Branschen har krympt såväl genom företagsnedläggningar som genom neddragningar av antalet anställda vid de återstående enheterna. genomfördes nedläggningar av flera däckfabriker. I en socialdemokratisk motion behandlas gummiindustrins problem. Där sägs att om den industriella kapaciteten inom denna sektor skall säkras och utvecklas i , måste detta ske genom en bättre samordning av företagen och under sådana former att staten har ett avgörande inflytande. Under en följd av år har för svensk gummiindustri många av de väsentliga framtidsfrågorna beslutats utanför . De krav på kapital som finns inom industrigrenen har företagen inte själva kunnat generera, lånevägen har fullt ut utnyttjats på ett tidigare stadium och ägarna har saknat förutsättningar eller intresse för att delta i t. ex. nyemissioner. Det är därför naturligt och nödvändigt att samhällets engagemang ökas inom gummiindustrin. I motionen påpekas vidare att gummivaruindustrins situation i stora delar är känd genom en utredning inom statens industriverk. Det pågående utredningsarbetet syftar enligt uppgift till att klargöra den internationella konkurrensen, nuläge, framtida utveckling etc. Arbetet skulle vara avslutat . Mot denna bakgrund krävs i motionen att regeringen förelägger ett program m. m. för den svenska gummiindustrin, senast under nästföljande . Delvis har statens möjligheter att påverka gummiindustrin negativt påverkats av att företagen inte haft svenska ägare. har i en socialdemokratisk reservation i näringsutskottet krävts en skärpt kontroll av utlandsägda multinationella företags verksamhet i . I reservationen hänvisas i sammanhanget just till de nedläggningar av enheter inom gummiindustrin som genomförts och den kritik mot formerna för de anställdas inflytande som därvid framförts. Inom den glasindustrin har ett utrednings- och planeringsarbete pågått. har nedläggningarna av glasbruk och annan reducering av produktionskapaciteten tillåtits fortgå i snabb takt. Från socialdemokratisk sida har vi försökt förmå regeringen att sätta in åtgärder för att hejda nedgången, vilket också varit ett krav från . Regeringen har dock uppträtt påfallande passivt. presenterade regeringen en proposition rörande den glasindustrin. Utgångspunkten för regeringens förslag har uppenbarligen varit att sysselsättningen skall tillåtas gå tillbaka även i fortsättningen. Regeringen är trots detta inte beredd att sätta in sådan åtgärder för att skapa ny sysselsättning för glasorterna, som föreslagits av statens industriverk. Från socialdemokratisk sida föreslår vi att 10 milj. kr. i form av speciella lånemedel ställs till förfogande för satsningar på alternativ produktion på glasindustriorterna. Medlen bör kanaliseras via de regionala utvecklingsfonderna i de tre län som berörs. Lågprisimporten av hushålls- och prydnadsglas är ett allvarligt hot mot den glasindustrin. har en internationellt sett låg skyddsnivå på det området. Regeringen bör därför få i uppdrag att se över möjligheterna att förstärka importskyddet. Vi vill också att statens industriverk skall arbeta för att få till stånd ett fast exportsamarbete mellan olika glasföretag. Likaså bör det vara en klart utsagd uppgift för industriverket att underlätta för de anställda vid glasbruken att gå in som ägare i företagen. Utbildningsfrågorna inom den glasindustrin måste ses över påpekas det i den socialdemokratiska motionen. Ett annat krav är att fortbildningen av tekniker i branschen koncentreras till glasforskningsinstitutet i , som behöver få närmare kontakter med den praktiska verksamheten vid glasbruken. I den socialdemokratiska motionen tas också upp vissa frågor som rör andra delar av glasindustrin än den . a. sägs beträffande emballageglaset att det är nödvändigt att statens industriverk får gå vidare med sitt utredningsarbete. Det är nödvändigt att hålla en hög beredskap inför en omstrukturering av branschen. 7 Gruv- och mineralfrågor Mineralpolitiska utredningen har avslutat sitt arbete, och en mineralpolitisk proposition aviseras . fortsätter nedläggningarna och avvecklingen av gruvindustrin. I läggs driften ned vid den ena gruvan efter den andra. I de norrbottniska malmfälten redovisar gruvdriften resultat som föranleder nya finansiella insatser från statens sida. pågår en debatt om gruvnäringens framtid. tog i sin senaste höstrapport upp problem. Det ledde till en utbredd oro i malmfältskommunerna. Den oron förstärktes när industriministern gick in i debatten med uttalanden som antydde att man från de borgerliga partierna inte längre ansåg att järnmalmsbrytningen i norr hade någon framtid. har industriministern tillsatt en utredning som skall se över situationen i malmfälten och lämna förslag till insatser för att påverka utvecklingen. I den industripolitiska propositionen läggs förslag om ny mineralpolitisk verksorganisation. På den punkten väntar industriministern alltså inte med att lägga förslag till , då regeringens övriga ställningstaganden i mineralfrågorna skall redovisas. Frågor beträffande kaptaltillskott till tas upp i propositionen (1980/81:128) om vissa förslag inom statsföretagsgruppen. De socialdemokratiska ställningstagandena redovisas i en särskild motion. De sammanfattas i avsnitt 7.2 nedan. Med anledning av den ganska dramatiska utvecklingen inom gruvnäringen, den pågående debatten och de i olika propositioner framtagna förslagen inom gruvområdet har vi valt att på detta sätt ge en samlad bild av vår syn på gru vfrågorna. 7.1 Den mellansvenska gruvindustrin De mellansvenska järnmalmsgruvorna har decimerats kraftigt . Av de närmare 20 gruvor som var i drift återstår f. n. bara fem stycken. Ytterligare två gruvor kommer att upphöra med verksamheten under innevarande år. Kvar finns därefter endast gruvor i , och . Enligt beslut i skall även gruvan i läggas ned. Den totala järnmalmsproduktionen i har minskat från 6,5 milj. ton till 3,5 milj. ton . för de kvarvarande två gruvorna är framtiden osäker. Styrelsen för har beslutat att gruvorna i och har på sig för att nå lönsamhet. Beslut om huruvida verksamheten skall fortsätta tas . Det skall i det här sammanhanget också nämnas att gruvverksamheten i är avgörande för framtiden för : s järnvägsrörelse, TGOJ. Bakom denna dramatiska utveckling ligger framför allt drastiska förändringar på efterfrågesidan. Exportmöjligheterna för den mellansvenska järnmalmen har minskat över tiden. Särskilt gäller detta för fosformalmen. har även den svenska efterfrågan sjunkit i takt med att flera svenska specialstålföretag lagt ned sina masugnar och övergått till skrotbaserad stålproduktion. Sammanlagt har härigenom bortfallit en råjärnskapacitet på 400 000 årston, vilket motsvarar ett malmbehov på ca 0,6 milj. ton . har dessutom masugnarna i Domnarvet stängts. läggs också masugnen i Spännarhyttan ned. Kvar som inhemska avnämare av mellansvensk järnmalm finns då endast och järnsvampverket i . Situationen förvärras ytterligare av att fattat beslut om att ytterligare begränsa råjärnsproduktionen i . Naturligt nog har det största intresset vad gäller den mellansvenska gruvindustrin inriktats mot järnmalmsgruvorna. Utvecklingen på sulfidmalmssidan har varit betydligt mindre dramatisk. Inom detta område bedrivs gruvdrift av fyra företag i anslutning till sex anrikningsverk. Enligt samstämmiga bedömningar finns det goda förutsättningar för en utökad sulfidmalmsbrytning i . Även vad gäller utvinningen av legeringsmetaller och industrimineral har t. ex. mineralpolitiska utredningen redovisat en klar optimism . De mellansvenska gruvornas problem och utvecklingsmöjligheter har under nu studerats av en särskild, av regeringen tillkallad delegation, den s. k. mellansvenska gruvdelegationen. En rapport från delegationen har presenterats. Trots att delegationen arbetat är resultatet av dess arbete utomordenligt tunt. Vi delar de fackliga delegationsmedlemmarnas åsikt, som framförs i en reservation till rapporten, att delegationen i allt väsentligt misslyckats i sin uppgift. Hvuduppgiften var nämligen att studera de möjligheter till lönsam verksamhet inom mellansvensk gruvindustri som finns eller kan skapas. Vidare skulle delegationen prioritera mellan olika projekt som kan finnas och söka åstadkomma en samordning av resurserna för prospektering och fyndighetsundersökningar. Alla dessa framtidsfrågor har behandlats ytterst knapphändigt i delegationens rapport. Tyngdpunkten har i stället lagts på en beskrivning av dagsläget och på att förklara varför utvecklingen blivit som den blivit. Regeringen har aviserat att man ämnar lägga fram en särskild proposition på mineralområdet. Vi utgår från att man där kommer att på ett mera seriöst och genomarbetat sätt behandla den mellansvenska gruvindustrins framtida utveckling. Vi kommer att i detta sammanhang redovisa vår syn på utvecklingen inom den svenska gruvnäringen och våra förslag angående mineralpolitiken. På några områden finns dock behov av mera omedelbara åtgärder. Den snabba övergången till skrotbaserad stålproduktion har väckt en betydande oro såväl bland företagen som inom de fackliga organisationerna. En rad bedömningar som gjorts har visat på att vårt lands behov av importerat skrot kommer att öka kraftigt. är alla bedömare överens om att det kommer att bli utomordentligt svårt att få tillgång till skrot till rimliga priser på den internationella marknaden. Vi har i vår partimotion angående stålindustrin, som vi lade fram , tagit upp detta problem. Vi har där redovisat den uppseendeväckande nonchalans som regeringen visat för de starka farhågor som uttalats från olika håll. Vi har framhållit att skrotfrågan inte får behandlas som ett isolerat problem. Vad som måste ske är att det kommer till stånd en samlad bedömning och samordnade åtgärder för att säkerställa en långsiktigt konkurrenskraftig metallurgisk produktion i vårt land. Därvid skall de olika möjligheter till ny malmbaserad ståltillverkning som f. n. utvecklas på olika håll noga övervägas. finns som bekant mycket lovande projekt inom såväl järnsvamps- som smältreduktionsområdena. Genombrott inom dessa områden skulle betyda nya avsättningsmöjligheter för den mellansvenska järnmalmen. Vi har föreslagit att regeringen ges i uppdrag att tillkalla en särskild kommission för att ta det samlade grepp över utvecklingen som är nödvändigt.