mot · G4021999 · 1981-03-12 00:00:00 — Efter kärnkraftshaveriet i gavs många löften om att vi skulle stänga av all kärnkraft om en liknande olycka skulle ske i . Också inför folkomröstningen lovade linje 2-företrädare detsamma. Någon konkret plan för hur ett sådant snabbstopp skulle genomföras gavs dock inte. Harrisburgutredningarna visade klart att ett liknande haveri mycket väl kunde inträffa i . I energipropositionen diskuteras inte alls hur en snabbavveckling skulle genomföras, inte heller vilka effekter detta skulle få för t. ex. ägare till eluppvärmda fastigheter. En snabbavveckling kan också bli nödvändig av andra skäl. Som försvarsminister lovade i - liksom en rad av hans företrädare tidigare gjort - skall all kärnkraft i landet stängas av i händelse av ett krigshot. Vpk kräver därför att en beredskapsplan tas fram för ett snabbstopp av kärnkraften. Den bör bli allmänt känd, på samma sätt som en utrymningsplan, och omfatta nödvändiga restriktioner för elanvändning bl. a. för uppvärmningsändamål. Regeringen redovisar ånyo i sin proposition att av landets totala slutliga energianvändning går åt för att värma upp byggnader och tillgodose behovet av ventilation och varmvatten i byggnaderna. Man redovisar också hur leveranserna av fjärrvärme och el för uppvärmningsändamål ökar snabbt. Medan övergången från olja till elvärme låg på en mycket låg nivå, så sägs de kraftiga prishöjningarna på olja och resultatet av folkomröstningen (!) ha medfört att övergången till elvärme har ökat. Oljeberoendet inom uppvärmningssektorn uppgår som bekant till och detta anges i propositionen som oacceptabelt. Det påpekas hur viktigt det är att den nödvändiga övergången till mera fjärrvärme, för att innebära någon väsentlig minskning av oljeberoendet, måste innebära att allt mera av värmetillförseln grundar sig på spillvärme, solvärme, utnyttjande av värmepumpar eller andra energiråvaror än olja, t. ex. kol, torv eller flis. man läser vidare i propositionen finner man dock att det är kolet som avses bli det stora ersättningsbränslet när det gäller värmeförsörjningen. Den försiktiga kolintroduktion man talar om i propositionen blir redan i inledningsskedet av allt för stor omfattning, medan man håller igen då det gäller satsningen på inhemska bränslen. Framför allt då det gäller torv bör det finnas utrymme för kraftigare satsningar . Frågan om att använda värme från kärnkraftverken i Forsmark, och för resp. och Malmös värmeförsörjning ägnas stort utrymme i propositionen, särskilt i vad gäller en eventuell hetvattenledning från Forsmark. Det finns i detta sammanhang anledning att särskilt påpeka att det inte handlar om en hetvatten tunnel , mer eller mindre osynlig, utan om en jätteledning i huvudsak ovan mark med de konsekvenser det kan få för miljön, för trafiken etc. Till detta kommer de stora olycksrisker som först uppmärksammats i diskussionen om hetvattenledningar och som sammanhänger med det oerhört stora övertryck som måste finnas för distributionen. Mot bakgrund av det utrymme som ägnas åt hetvattenledningar, bl. a. från Forsmark, är det ännu märkligare hur liten uppmärksamhet som ägnas åt det s. k. Nynäshamnskombinatet. Detta förslag om att bygga en anläggning i för produktion av syntetiskt drivmedel, bränngas och fjärrvärme baserad på förgasning av kol eller tunga restoljor, avfärdas på några rader i propositionen. Projektet bör enligt vpk:s mening närmare utredas och preciseras jämsides med ytterligare utredningar och bedömningar av hetvattenledningar från Forsmark. synes ha betydande fördelar, bl. a. då det gäller kostnader för uppvärmning, för miljön och för produktion av ersättningsbränsle för bensin. Regeringens motiv för att avfärda Nynäshamnskombinatet - att projektet förutsätter större efterfrågan på metanol än vad man bedömer kan komma till stånd är svårförståeligt med hänsyn till vad man säger på andra ställen i propositionen, nämligen om alternativa bränslen. Just inriktningen på M 100-bränsle (ren metanol) med utveckling och införande av fordon i drift talar för att det , då beräknas kunna starta, kommer att finnas ett stort behov och god avsättning för metanol. När det gäller värmeförsörjning sägs det att den måste komma att grundas på andra bränslen än olja och att fjärrvärmen bör byggas ut för att ge underlag för elproduktion i kraftvärme verk. Detta bör då enligt propositionen ske genom att bygga en koleldad hetvattencentral. Däremot är regeringen tydligen inte beredd att nu satsa på tillkomsten av kraftvärmeprojekt eldat med förgasad restolja, ökat utnyttjande av spillvärme med hjälp av värmepumpar eller andra alternativ. Enligt vpk:s mening bör inriktningen vara en snabb och medveten satsning på utveckling av det s. k. kombikraftverket, baserat på förgasning av tunga restoljor från oljeraffinaderier, för samtidig produktion av värme och el. Även då det gäller området måste regionala lösningar eftersträvas som inte innebär så starka bindningar och så stora satsningar på kol som riktlinjerna i propositionen förutsätter. Naturgasen bör exempelvis kunna spela en större roll än vad som förutsätts i propositionen. Vpk har i tidigare sammanhang anfört olika skäl mot användande av hetvatten från kärnkraftverk i uppvärmningssyfte, senast i en motion under allmänna motionstiden . Vi vänder oss bestämt mot den möjlighet som anges i propositionen om kärnfjärrvärme genom hetvattenledningar från Forsmark. Ett realiserande av hetvattenalternativet innebär i sak att reaktor 3 i Forsmark nästan helt ändras till en kärnvärmereaktor som enligt linje 2 i folkomröstningen och enligt beslut inte skall få byggas i . Den kostnad på som Forsmarksalternativet skulle dra skulle innebära att man tar bort möjligheterna att införa inhemska och förnybara energikällor av typ solvärme och värmepumpar i då man inte kan finansiera sådana satsningar. I propositionen visas att det enda alternativet till ett fortsatt utnyttjande av kärnfjärrvärme från Forsmark är en jättelik kolanläggning i . kommunisterna kräver att allt arbete med det s. k. stoppas och att uttalar att allmänna energipolitiska mål, hushållning och övergång till uthålliga, helst inhemska och förnybara energikällor med minsta möjliga miljöpåverkan, skall uppfyllas också i storstadsregionerna. Detta måste också utgöra riktlinjer för hur det framtida energisystemet skall se ut. Regeringen föreslår en kraftig satsning på utbyggnad av fjärrvärme, och därom är vi överens. Det är emellertid viktigt att se till att fjärrvärmesystemen utformas så att de underlättar ett genomförande av de långsiktiga energipolitiska målen. Fjärrvärmesystem skall alltså ge hushållningseffekter, underlätta installation av solvärme och värmepumpar samt möjliggöra användning av inhemska förnybara bränslen. Förutom de energitekniska frågorna är boendeinflytande och minskad sårbarhet betydelsefulla faktorer vid val av energisystem. Den konventionella, högtempererade och storskaliga fjärrvärmen försvårar de ekonomiska förutsättningarna för hushållningsåtgärder, solvärme och värmepumpar. Den konventionella fjärrvärmen passar bäst för användning av kol och kärnfjärrvärmelösningar. De långsiktiga energipolitiska målen uppfylls bättre i småskaliga system, ett slags närvärmesystem. Utgångspunkten kan vara en värmecentral som försörjer ca 50 - 500 lägenheter. Sådana centraler finns och kallas då för blockcentral, grupp- eller kvarterscentral. I de mindre fjärrvärmesystemen är det lättare att åstadkomma lågtemperaturnät, vilket ekonomiskt gynnar införandet av solvärme- och värmepumpsteknik samt tillvaratagandet av lokal spillvärme. Närvärme bygger på en grupp av hus som inte är större än att invånarna själva kan förstå och administrera dess värmeförsörjning. I sin egen närhet har man också större förutsättningar för att kunna använda lokala resurser på ett miljövänligt sätt. Detta kan ge förståelse för begrepp som överkonsumtion och livskvalitet, för brukande och missbrukande. Närvärme är ett mindre sårbart system jämfört med ett stort fjärrvärmesystem. Hela städer eller stadsdelar slås inte ut om en närvärmeenhet havererar. Exempel på det storskaliga fjärrvärmesystemets nackdelar fick de boende i uppleva . Genom ett haveri på fjärrvärmesystemet blev bostäder, affärer, skolor och industrier utan värme i . Det fanns inga grannar att gå till, inga andra skolor att ha undervisning i osv. ; alla hade lika kallt. I närvärmecentraler kan dessutom användas flera sorters bränslen, t. ex. biomassa, gas och olja. En närvärmecentral är inte heller beroende av en enda energileverantör. saknas organisatoriskt stöd för närvärmetekniken, och energipropositionens förslag ökar inte utan snarare minskar dess möjligheter att introduceras. Vpk föreslår att en närvärmegrupp, eller motsvarande, bildas inom energimyndigheten med uppgift att på alla sätt stödja närvärmeidén. I propositionen redovisas att andelen småhus med elvärme har ökat starkt och att av antalet nybyggda småhus f. n. förses med elvärme. Vidare anförs att har installation av vattenburna elvärmesystem blivit vanligare jämfört med tidigare då det så gott som uteslutande installerades direktverkande elvärme med elradiatorer. Den utveckling som skett är i och för sig bra och visar att det är möjligt att få till stånd förändringar som i sig innebär färre bindningar vid eluppvärmning . Frågan om direktverkande elvärme har varit föremål för debatt, bl. a. i , och spelade som bekant en ganska stor roll i debatten som föregick folkomröstningen om kärnkraften. De som då stödde linjerna 2 och 3, som tillsammans samlade av rösterna, gjorde det bl. a. mot bakgrund av utfästelser om förbud mot direktverkande elvärme i tillkommande bebyggelse. Vpk har föreslagit att direktverkande elvärme skulle förbjudas, men att dispens skulle lämnas där annan uppvärmning inte är lämplig. Fortsatt installation av elvärme i bostäder, fritidshus och lokaler måste begränsas främst av två skäl. Dels innebär denna användning av elektricitet ett slöseri med högvärdig energi, dels leder utbyggnad av direktverkande elvärme till minskad framtida frihet i valet av energikällor för uppvärmning. Förslaget i propositionen i detta avseende har tyvärr mjukats upp så långt att vad en stor majoritet tidigare ansett vara nödvändigt beträffande restriktioner för direktverkande elvärme och eluppvärmning över huvud taget nu inte föreslås bli genomfört. Förslaget i propositionen om ikraftträdandet , liksom en skärpning av villkoren för direktver kande elvärme är också otillräckliga. Vpk vidhåller tidigare ställningstagande och menar att bl. a. den utredning som elanvändningskommittén genomfört, och som propositionsförslaget i stort sett utgår från, ger tillräckligt underlag för ett beslut om förbud (med vissa undantag) mot fortsatt installation av direktverkande elvärme. I propositionen beskrivs på ett positivt sätt olika fördelar med solvärmen och betydelsen och nödvändigheten av kraftiga och snabba insatser på solvärmeområdet. Man redovisar möjligheter att använda solvärmen för uppvärmningen av flerfamiljshus genom anslutning till gruppcentraler och fjärrvärmesystem samt för olika torkprocesser inom jordbruket och att använda torv och flis för förbränningsändamål, etc. Då det gäller konkreta satsningar svarar dessa emellertid dåligt mot det vackra talet, och både anslagsförslag och prognoser beträffande energitillskott från solvärme är alltför knapphändiga enligt vpk:s mening. Praktiskt taget inga nya förslag förs fram som kan underlätta införandet av solvärmetekniken i någon större omfattning. Vpk:s tidigare förslag om program för solvärme och statliga initiativ i syfte att underlätta ökade och snabba insatser på solvärmeområdet är fortfarande aktuella. Fördelarna med ordentliga satsningar för att underlätta en introduktion av solvärme är så uppenbara att man utan ytterligare utredningar nu bör kunna lägga konkreta förslag på detta område. Det bör därför uppdras åt regeringen att lägga fram förslag och vidta åtgärder för kommunala solvärmeprogram. - att allt arbete med utredningar om hetvattenledningar från kärnkraftverk stoppas, - att en närvärmegrupp eller motsvarande bildas i enlighet med innehållet i motionen, - att direktverkande elvärme förbjuds, - att regeringen framlägger förslag till kommunala solvärmeprogram. Det förslag till energiforskningsprogram som föreslås i propositionen för perioden /82-1983/84 innebär blygsamma förbättringar i förhållande till de avverkade treårsprogrammen. Anslagsökningen i kronor räknat från den första treårsperiodens 366 miljoner till den andras 835 och det nu föreslagna anslaget om 1 400 milj. kr. kan visserligen förefalla imponerande men om hänsyn tas till inflationseffekten /76, då det första programmet startades, blir ökningen inte stor. Delegationen för energiforskning (DFE) påpekar också i sitt betänkande SOU 1980:35 (EFUD 81), att det finns risk för en urholkning av programmet om prisstegringen blir högre än de som man räknat med för treårsperioden. Det är lätt att redan nu konstatera att ett sådant antagande ligger långt under vad vi kan räkna med . För att nivån på energiforskningsprogrammet skall kunna bibehållas och helst ökas måste åtminstone de mest angelägna anslagen räknas upp. Som vpk påpekat vid åtskilliga tidigare tillfällen, är ändå de insatser för forskning kring alternativa energikällor och energihushållning m. m. som genomförs i dessa treårsprogram små jämfört med vad som satsats på kärnkraften. En förbättring i detta sammanhang är att i det nu föreslagna programmet har forskningen kring kärnkraftens säkerhetsproblem och avfallshanteringen brutits ut. Dessa insatser som tidigare redovisades under delprogrammet, Lättvattenreaktorer, belastar nu de områden där de rätteligen hör hemma. anslås dock åtskilliga miljoner i det föreslagna programmet till kärnkraftsforskning. Under delprogrammet Energitillförsel/Teknikbevakning tas vissa insatser för ny kärnteknik. Detta innebär forskning kring nya kärnreaktorer, nya bränslecykler och effektivare urananvändning. Eftersom kärnkraften skall avvecklas i finns det ingen anledning att satsa pengar på sådan forskning. Den omfattar naturligtvis också briderteknik och någon sådan skall inte heller införas i . Anslagen inom detta område bör omfördelas till annan forskning. Inom delprogrammet Energitillförsel/Fusionsenergi föreslås ett anslag på 90 milj. kr. Huvuddelen avses för deltagande i arbetet inom Euroatom. Dessa pengar som går till det s. k. kan användas bättre. Vpk föreslår liksom tidigare att lämnar samarbetet inom Euroatom och att DFE:s förslag på lägre ekonomisk nivå, 20 milj. kr. för treårsperioden, anslås till fusionsforskning. En nyhet i propositionen är förslaget till finansiering av energiforskningen genom en särskild fond. Den skall i likhet med den redan inrättade oljeersättningsfonden finansieras genom en höjning av beredskapsavgiften på oljeprodukter, till att börja med, för /82, en avgift av . per kubikmeter för motorbrännolja, eldningsolja och bunkerolja. Avgiften föreslås tas ut från . Vpk anser det vara fel att finansiera energiforskningen på detta sätt. De beslutade prishöjningarna på olja för beredskapslagring och oljeersättning har redan slagit hårt när det gäller hyror och glesbygdstrafik för att nämna några exempel. går elproducenterna, med statliga i spetsen, ut i stora propagandaoffensiver för att öka elanvändningen. Detta för att bli av med det stora elöverskott som den onödiga kärnkraftsutbyggnaden fört med sig. Ett av de bärande argumenten i denna offensiv är att priset på el hålls för högt i relation till andra energislag t. ex. olja. Det är således inte fråga om att höja priset på el, som ju är en överskottsvara, men väl på de andra energislagen. bakgrunden är det fel att finansiera energiforskningen med oljeavgifter, i all synnerhet som resultaten av denna forskning i många fall kommer att kunna utnyttjas kommersiellt av både den statliga och den privata företagsamheten. Detta framhålls ju också som en viktig princip både i DFE:s betänkande och i propositionen. Forskningen bör finansieras med anslag i vanlig ordning och inte genom oljeavgifter. Vpk har ingenting att erinra mot indelningen i program och delprogram som föreslås i propositionen. När det gäller anslagsfördelningen godtas förslagen för det första programmet: Energianvändning i industriella processer m. m. När det gäller det andra programmet Energianvändning för transporter och samfärdsel föreslår vpk följande förändringar. Det är en svaghet i propositionen att den när det gäller forskning inom transportområdet huvudsakligast uppmärksammat vägtrafiken och utveckling av motorer och drivmedel till fordon inom denna sektor. Som vpk påpekat vid tidigare tillfällen bör inte forskningsinsatserna inom detta område ensidigt inriktas på att enbart minska oljeberoendet. En minst lika viktig uppgift är att åstadkomma en annan trafikstruktur. Det handlar om att överföra tunga fjärrtransporter från väg till järnväg, utbyggnad av kollektivtrafiken och ett genomförande av den minskning av bilismen i storstäderna som blir alltmera nödvändig. Förslagen i propositionen går tvärtemot en sådan utveckling. Anslagen till forskning kring alternativa drivmedel och alternativa drivsystem prioriteras och får t. o. m. ökade anslag jämfört med vad DFE föreslagit. Delprogrammet Åtgärder i transportsystemet, som just behandlar de ovannämnda strukturförändringarna, sätts däremot i strykklass. För den nuvarande treårsperioden har detta delprogram fått disponera 8 milj. kr. För den kommande perioden föreslås 10 milj. kr. Med hänsyn till inflationseffekten betyder detta en risk för en reell minskning. Vpk har ingenting emot den höjning som föreslås för alternativa drivmedel och drivsystem men anser att strukturförändringar inom transportsystemet är minst lika viktiga. Anslaget till Åtgärder i transportsystemet bör därför höjas till 20 milj. kr. Det tredje programmet Energianvändning för bebyggelse bör tilldelas större resurser än vad som föreslås i propositionen. Det påpekas på flera ställen att oljeförbrukningen för uppvärmning av bebyggelsen inte kan accepteras vare sig från ekonomisk synpunkt eller från sårbarhetssynpunkt. Det förefaller då inte särskilt välmotiverat att minska den av DFE föreslagna forskningsinsatsen på detta område. Tvärtom bör den höjas. Det omtalade Sol 85-programmet var inte den jättesatsning som det en gång framställdes som i folkpartiregeringens energiproposition. Det var snarare minimikrav som genomfördes. Utvecklingen av solvärme är fortfarande en av de viktigaste uppgifterna för forskningen för att säkerställa att denna flödande energikälla kan komma till användning i stor skala . Övriga delprogram som Värmepumpar, Värmelagring m. m. anknyter nära till utvecklingen av solvärme. Anslaget till det tredje programmet bör höjas från 256 till 280 milj. kr. Inom det fjärde programmet Energitillförsel bör omfördelningar göras jämfört med propositionens förslag. Anslagen till delprogrammen Teknikbevakning och Fusionsenergi bör minskas från 50 resp. 90 milj. kr. till 40 resp. 20 milj. kr. Motiven för detta är det förut anförda att inte bör satsa på ny kärnteknik och samarbetet inom Euroatom. De härigenom frigjorda bör satsas på delprogrammet Vindenergi, som bör tillföras ytterligare medel för treårsperioden. Vindenergin är den förnyelsebara energikälla som har drabbats hårdast av överskottet på el från kärnkraftverken. Regeringens förslag innebär att personal vid de företag som arbetat med de två prototyperna inte kommer att kunna sysselsättas då dessa prototyper skall utvärderas. Detta kan inte accepteras. Som nämns i propositionen har svensk vindkraftsteknologi redan lyckats erhålla vissa exportorder, och ett fortsatt stöd för att hålla verksamheten i gång är mer än välmotiverat. NE) har också lämnat förslag till fortsatta satsningar inom vindkraftområdet. Även dessa förslag kan tänkas stödjas genom större anslag inom forskningsprogrammet. Delprogrammen Allmänna energisystemstudier och Energirelaterad grundforskning godtas enligt propositionens förslag. Sammantaget innebär vpk:s förslag en höjning av anslagen med 34 milj. kr., fördelade med 10 milj. kr. på delprogrammet Åtgärder inom transportsystemet och 24 milj. kr. på delprogrammet Energianvändning för bebyggelse. Propositionen innehåller tillika förslag rörande myndighetsorganisationen för energifrågor. Vpk finner dessa förslag vara i hög grad bristfälliga. Sätter man som politiska mål dels att väsentligt minska oljeberoendet, dels att avveckla kärnkraften, kräver detta ett betydande mått av beslutsamhet, långsiktig planering och medveten styrning. Det är problem som dock knappast ens nämns i propositionen. En administration kan i och för sig byggas upp efter helt olika modeller. Rent allmänt är det viktiga att modellens skilda delar står i ett logiskt förhållande till varandra. Mer precisa krav måste emellertid ställas på organisationen så snart de politiska målen blir mer utförliga och bestämda. Den framtida energipolitikens mål och behov i är, av lätt insedda skäl, ganska omfattande och Det måste rimligen återspeglas i den offentliga förvaltning som skall administrera politiken. Fyra grundläggande behov måste vägleda uppbyggnaden av myndighetsorganisationen. En betydande grad av politisk styrning är nödvändig. I annat fall riskerar utvecklingen att flyta i väg i en icke önskvärd riktning. Med energifrågans politiska tyngd följer också ett behov av offentlighet, god allmän insyn och klar parlamentarisk ansvarighet. Energifrågan har ett nära samband med en rad viktiga sektorer inom samhällsplaneringen i stort: industriutbyggnad, produktionsteknik, bebyggelseplanering, transportsystem. måste uppbyggas med hänsyn härtill. Kommunernas nära medverkan i energipolitiken är av största betydelse. Det talar för en organisation som kan hålla en väl fungerande kontakt med den kommunala nivån. Både kommunala och regionala initiativ måste få ökat utrymme och den ensidiga storskaligheten på energiområdet modifieras. De kommersiella intressena inom energisektorn har haft alldeles för stor makt. Detta är oförenligt med en demokratiskt ansvarig energipolitik, och det har lett till stor skada och allvarliga fel i utvecklingen på området. Det har förhindrat en någorlunda förutsättningslös forskning i energifrågor. Utifrån dessa grundläggande behov kan man skissera en lämplig myndighetsorganisation. Ett särskilt energidepartement bör inrättas. Detta bör kunna onödiggöra ett särskilt, nytt ämbetsverk för energifrågor och bespara administrationen ett extra mellanled. Ett eget departement med en ansvarig minister ger en direkt politisk-parlamentarisk anknytning. kan organiseras med skilda specialbyråer för den övergripande energipolitikens olika behov. Departementet bör också organisera forskningskontakterna. Forskningen kan härvid - på ett bättre sätt än inom ett ämbetsverk - behålla en rimlig självständighet och anknytning till högskoleinstitutionerna. befintliga tekniska specialmyndigheter (t. ex. kärnkraftinspektionen och statens elektriska inspektion) kan bibehållas och behöver bara byta huvudman. Samordningen med industripolitik och bebyggelseplanering sker också bäst via ett energidepartement som ju har kompetens att ta alla nödvändiga kontakter med andra departement samt med ämbetsverk (bostadsstyrelse, planverk, industriverk), vilka hör under dessa departement. bör ha en regional nivå. För detta talar en rad olika skäl. Den regionala administrationen utgör redan på nästan alla områden ett starkt inslag i svensk offentlig förvaltning. En central instans har på ett så viktigt område som energipolitiken ingen rimlig möjlighet att hålla kontakt med 279 kommunala enheter och ett långt större antal betydande industrier. Samordning mellan energipolitik och övrig samhällsplanering sker enklast genom att nu även energipolitiken får en regional anknytning. Det naturliga regionala organet är den statliga länsförvaltningen. Där finns f. n. samhällsplaneringen i övrigt.