mot · G4022017 · 1981-03-18 00:00:00 — av Oiof m. fl. med anledning av proposition 1980/81:98 om medelstillskott till Den proposition om medelstillskott till Ncb som regeringen nu lagt fram är så bristfällig att det mest naturliga hade varit att återförvisat den i sin helhet till regeringen. Tyvärr är detta inte möjligt. Genom regeringens långhalning har Ncb:s ekonomiska kris gått så långt att riksdagsbehandlingen måste ske utan ett sådant dröjsmål. Vi vill erinra om att regeringen tog det beslut som utgör förslaget till . Därefter dröjde det förslaget kom. Det är således regeringen som ensam får bära ansvaret för den händelse Ncb skulle hamna i akuta finansiella svårigheter under riksdagsbehandlingen. Regeringen har ju genom att förelägga en så bristfällig proposition ökat det nödvändiga beredningsarbetet i näringsutskottet. Innan vi går in på de nu aktuella Ncb-frågorna vill vi göra en kort tillbakablick. Staten tillförde Ncb 1 000 milj. kr. i nytt kapital. äger staten av aktierna i företaget. Från socialdemokratisk sida godkände vi de tidigare kapitaltillskotten och ett statligt ägarengagemang. Den utomordentligt stora betydelse för sysselsättningen som Ncb hade och fortfarande har inom redan hårt utsatta delar av landet motiverade enligt vår mening långtgående insatser från samhällets sida. Vi har däremot varit starkt kritiska mot väsentliga delar av åtgärdernas utformning och mot det sätt på vilket man senare levt upp till ingångna avtal. En tung invändning var att samhällets insatser inte motsvarats av insatser från den andra ägarpartens - skogsägareföreningarnas och indirekt de enskilda skogsägarnas - sida. Vidare anser vi att skogsägarna inte på långt när levt upp till sitt ansvar vad gäller virkesleveranser till Ncb. Virkesbristen har kommit att bli en starkt bidragande orsak till företagets mycket stora förluster. Vi framhöll också att den typ av åtgärder som det var fråga om i Ncb endast får karaktären av isolerade stödinsatser som knappast löser företagets problem. Företagets utveckling måste ses i sitt branschsammanhang och behandlas därefter. Vi har ju också från vår sida gång på gång begärt en övergripande planering för den svenska skogsindustrins utveckling. i detta senare avseende har vi tyvärr fått rätt. Ncb:s utveckling är på ett avgörande sätt beroende av vad som sker i branschen i övrigt. Det gäller såväl på råvaru- som på färdigvarusidan. har också det 1 1980181. ena samverkansprojektet efter det andra passerat revy. Några lösningar har dock inte kunnat nås. Detta kan till stor del tillskrivas det faktum att vi i vårt land helt saknat en genomtänkt plan för branschens utveckling. Ncb:s mycket svaga förhandlingsposition i de samverkansprojekt som varit aktuella har därigenom kommit att spela en avgörande roll. Frånvaron av planering har också starkt försvagat möjligheterna att på ett tillfredsställande sätt möta de sysselsättningskonsekvenser som den nödvändiga strukturomvandlingen dessvärre ofta medför. Priset för denna underlåtenhet från regeringens sida får nu betalas av de anställda inom bl. a. Ncb. Som nämnts har den ekonomiska krisen inom Ncb och det kraftiga kapitalutflödet från företaget starkt påverkats av den knappa tillgången på vedråvara. Lågt kapacitetsutnyttjande, stillestånd vid vissa fabriksenheter och import av dyr vedråvara har påskyndat och förvärrat krisen. Kritik måste riktas mot privatskogsbruket som inte bemödat sig att hålla en avverkningsoch leveransnivå på vedråvara som kunnat tillgodose de egna fabrikernas behov. En ännu starkare kritik måste dock riktas mot de borgerliga regeringarna. Brist på vedråvara har inte enbart drabbat Ncb:s fabriker utan har varit utbredd över hela landet med åtföljande problem för ett stort antal skogsindustrier. Bristen har skapat stora ekonomiska svårigheter inom flera företag med påföljande nedläggningar och nedläggningshot samt åsamkat landet stora förluster av exportinkomster. Det socialdemokratiska partiet har vid upprepade tillfällen motionerat i med förslag till olika åtgärder som skulle öka avverkningarna. Våra förslag har konsekvent avvisats av de borgerliga regeringarna och den borgerliga majoriteten i . Om våra förslag hade hörsammats och virkesbehoven tillgodosetts skulle kriserna inom flera företag ha undvikits och Ncb-krisen avsevärt mildrats. Inom virkesförsörjningsområdena 1 och 2 finns enligt gjorda virkesbalansutredningar en råvarutillgång på 3-4 miljoner m3 virke som det är olönsamt för skogsägarna att avverka i rådande prislägen. Av samhällsekonomiska och regionalpolitiska skäl är det angeläget att så mycket som möjligt av detta virke kan avverkas och komma skogsindustrin till del. Härigenom förbättras bl. a. överlevnadsmöjligheterna för nedläggningshotade enheter. Vi anser därför att ett ekonomiskt stöd till sådana avverkningar och till i samband därmed angelägna skogsvårdsåtgärder bör införas. Då dessa åtgärder bör samordnas med övriga insatser som är nödvändiga för att i ett samlat handlingsprogram för skogsnäringen trygga skogsindustrins virkesförsörjning återkommer vi med konkreta förslag i en motion i anslutning till regeringens propositioner 1980/81:130 och 1980/81:136, som vi lägger fram . De positiva effekter på virkesförsörjningen som de av oss föreslagna åtgärderna medför måste utgöra en väsentlig grund för de ställningstaganden till strukturutvecklingen inom Ncb som förestår. Vi kan sammanfattningsvis konstatera att Ncb:s problem inte har lösts genom de statliga kapitaltillskotten. Företaget är ånyo finansiellt urholkat och förlusterna är oförändrat stora. Nya statliga kapitalinsatser är nödvändiga. En del av ansvaret för denna utveckling åvilar de privata delägarna, som inte levererat råvara i tillfredsställande omfattning. Huvudansvaret är dock regeringens. Som representant för huvuddelägaren staten har det åvilat regeringen att initiera åtgärder som återger företaget stabilitet och utvecklingsmöjligheter. Vidare har regeringens ovilja att vidta erforderliga åtgärder för att trygga råvaruförsörjningen för skogsindustrin fått allvarliga återverkningar för Ncb. Företaget står därför i samma situation som . Men man har förbrukat 1 000 milj. kr. Regeringen har suttit tyst och åsett hur utvecklingen bara rullat vidare. När man slutligen tagit till orda har det skett i så total förvirring att företagets situation ytterligare försämrats. Från socialdemokratisk sida har vi vid ett flertal tillfällen i interpellationer och frågor tagit upp förhållandena inom Ncb. Vi har bl. a. starkt understrukit att företagets råvaruförsörjning måste tryggas. Regeringen har dock tagit mycket lätt på problemen. Vi har fått mycket undanglidande svar från industriministern. Så sent som hade statsrådet i bara att meddela att man inom Ncb höll på att utarbeta ett förslag till strukturplan. Industriministern framhöll att han naturligtvis var angelägen att hålla sig fortlöpande underrättad i frågan men han klargjorde att han inte önskade diskutera utvecklingen inom Ncb. senare presenterades koncernledningens strukturplan i vilken behovet av nytt kapital beräknades till drygt 700 milj. kr. Därefter - men först då - föranstaltades dock om vissa åtgärder från regeringens sida. En särskild förhandlingsman tillkallades för att för statens räkning leda förhandlingarna med skogsägareföreningarna om Ncb:s framtida finansiering och ägarstruktur. tillkallades två utredningsmän för att undersöka vissa strukturalternativ. redovisade förhandlingsmannen, som alltså uttryckligen företrädde staten, den förhandlingsuppgörelse som nåtts. I en kommentar sade industriministern att regeringen hade för avsikt att föreslå att godkänna uppgörelsen. Detta visade sig emellertid snart vara ett förhastat uttalande. Oenigheten inom regeringen demonstrerades öppet genom att ekonomiministern deklarerade att han för sin del förordade att Ncb i stället borde försatts i konkurs. Det förtjänar att nämnas att chefen för ansåg att den av industriministern godkända uppgörelsen var direkt häpnadsväckande. hade han hört talas om att företagsägare, i det här fallet skogsägarna, på ett liknande sätt tillåtits sätta sina egna intressen före alla fordringsägares. Dessbättre fick industriministern ge med sig och förslaget begravdes. vidtog i stället hektiska förhandlingar mellan de tre regeringspartierna. 1* 1980/81. presenterades sedan det nu aktuella förslaget till finansiell rekonstruktion av Ncb. Som bekant gav även detta förslag upphov till skilda tolkningar inom regeringen. har dock förslaget slutligen - - förelagts . Den finansiella rekonstruktionen av Ncb Enligt regeringsförslaget kan Ncb:s eget kapital betraktas som förbrukat. En nedsättning av aktiekapitalet är därför nödvändig. Nedskrivningens omfattning skall emellertid avgöras av bolagsstämman. I regeringens överenskommelse av har dock angetts att nedsättningen skall ske till i princip 0. Därefter skall staten tillskjuta 300 milj. kr. i nytt aktiekapital. Genom att 98 milj. kr. av utestående industrilån nu är möjliga att konvertera till B-aktiekapital blir det nya aktiekapitalet ca 400 milj. kr. Resterande industrilån - totalt 47 milj. kr. - kan konverteras . Om så sker kommer den statliga ägarandelen att sjunka till lägst två tredjedelar . är statens andel av aktiekapitalet . Röstmässigt kommer dock staten att ha en kraftig dominans eftersom industrilånen konverteras till B-aktier med begränsad rösträtt. Genom den rekonstruktion som föreslås kommer skogsägareföreningarna att i stort sett försvinna som ägare och ersättas av ett mycket stort antal skogsägare. Från vår sida kan vi acceptera principerna för den finansiella rekonstruktion som föreslås i propositionen. Staten bidrar med huvuddelen av kapitaltillskottet, och ägarfördelningen och inflytandet förändras i enlighet härmed. Härutöver föreslår regeringen att Ncb skall ges ett statligt långsiktigt lån om 100 milj. kr. Några närmare villkor för lånet anges dock inte. Regeringen hemställer sålunda om att nu skall anvisa medel till Ncb om totalt 400 milj. kr. Detta gör man utan att redovisa något som helst underlagsmaterial. Propositionen innehåller inga uppgifter om företagets ekonomiska situation, t. ex. i form av balansräkning. Något officiellt bokslut finns inte för perioden efter ! Inte heller ges i propositionen någon bedömning för framtiden. Det nämns endast att man prognosticerar ett nollresultat . Det bör nämnas att detta enligt vad vi erfarit gäller koncernen i dess helhet. För moderbolaget förutses fortsatta förluster. Det enda som sägs vad gäller det aktuella kapitaltillskottets användning är att Ncb har ett omfattande nedskrivningsbehov för vissa - ej närmare angivna - anläggningstillgångar samt att uppkomna förluster måste täckas. Det framgår heller inte alls vad som avses med andra av företaget vidtagna åtgärder, vilka skall förbättra soliditeten och likviditeten. Den fråga som diskuterats mycket intensivt , nämligen de utländska bankernas krav på låneåterbetalning, nämns över huvud taget inte. Genom regeringens bristande redovisning har inte givits underlag för en seriös bedömning av regeringsförslaget. kan man således inte ta ställning till hur stort kapitaltillskott som krävs. Det synes väl lättvindigt att godkänna det föreslagna kapitaltillskottet med endast industriministerns mycket allmänna uttalande som grund. Statsrådet säger ju nu endast att tillskottet kan ge Ncb en finansiell grund för att fortsätta en nödvändig omstrukturering av företaget. Det rör sig trots allt om 400 milj. kr. och ett företag som sysselsätter ca 6 300 personer, varav 4 700 i . Detta ställer vissa kvalitetskrav på riksdagsbehandlingen. Att regeringen på detta sätt underlåter att redovisa tillräckligt material för är naturligtvis helt oacceptabelt. Som vi nämnde tidigare hade det naturliga varit att sända tillbaka propositionen till regeringen. Detta är dock inte möjligt av tidsskäl. Det får därför ankomma på näringsutskottet att ta fram erforderligt beslutsunderlag från bl. a. regeringen och Ncb. Detta måste ske innan man börjar sakbehandlingen av frågan om kapitaltillskottet till Ncb. Vi kan som vi tidigare framhöll acceptera principerna för rekonstruktionen. Däremot kan vi inte ställa oss bakom vissa enskildheter i förslaget. Vi har sålunda svårt att förstå varför skogsägareföreningarna generellt sett skall tillförsäkras särskild insyn i Ncb. Motiveringen att detta skall ske p. g. a. att föreningarnas medlemmar genom konverteringen av industrilånen blir betydande aktieägare i bolaget är utomordentligt svag. Skogsägarna bör, som aktieägare normalt gör, bevaka sina intressen på bolagsstämman och genom styrelserepresentation. Om denna bevakning skall ske via skogsägareföreningarna bör skogsägarna själva få avgöra. Å andra sidan kan självfallet viss ömsesidig information vara motiverad för att underlätta skogsägareföreningarnas och företagets planering inom ramen för virkesförsörjningsavtalet. Något behov av att r e g e r i n g e n sluter ett särskilt avtal om insyn från skogsägareföreningarnas sida finns däremot inte. Det finns inte heller skäl att godkänna regeringens begäran om bemyndigande att utan inskränkningar kunna överlåta de nya aktierna till annan. Regeringen har ett sådant bemyndigande i vad gäller nu innehavda aktier i . Detta senare bemyndigande var motiverat av att skogsägareföreningarna enligt konsortialavtalet hade rätt att när som helst få köpa ut staten ur Ncb. Genom den ägareförändring som föreslås kommer det enligt regeringspropositionen att saknas grund för detta avtal. Något liknande avtal kommer inte att slutas med de nytillträdande ägarna. Enligt vår mening bör därför bemyndigandet att överlåta statens aktier i - såväl gamla som nya - endast avse överlåtelser till andra företag där staten direkt eller indirekt äger merparten av aktierna. Enligt vad vi erfarit avser Ncb att sälja vissa tillgångar för att därigenom förbättra sin finansiella situation utöver vad som blir följden av den nu förestående rekonstruktionen. Ett sådant försäljningsobjekt är företagets skogsinnehav. Den skog som avyttras bör säljas till domänverket. bör som ett villkor vid försäljningen gälla att Ncb i långtidsavtal garanteras förtur som köpare av de kvantiteter som avverkas på de avyttrade fastigheterna. Att genom en försäljning ytterligare försämra Ncb:s redan nu relativt sett svaga ställning på virkesmarknaden är oacceptabelt. De statliga insatserna i Ncb har skett för att möjliggöra en planerad utveckling inom företaget. Att betydande förändringar i företagets verksamhet är nödvändiga torde vara ofrånkomligt. Det finns enheter som i sin nuvarande form saknar möjligheter att långsiktigt överleva. Från socialdemokratisk sida är vi införstådda med att åtgärder måste vidtagas i koncernens struktur. I vissa fall kan lösningen finnas i samverkan med andra företag. Vi vill för vår del särskilt framhålla att alla möjligheter till sådana lösningar måste tas till vara. Men vi vill göra helt klart att för oss socialdemokrater spelar omtanken om de anställda en avgörande roll. Det betyder som redan sagts inte att vi förordar en fortsatt verksamhet vid enheter som saknar livskraft. Men det innebär att vi inte är beredda att acceptera att människor förlorar sina arbeten med mindre än att alla alternativa utvecklingsvägar fått en seriös prövning. Det finns anledning att i detta sammanhang erinra om det uttalande som näringsutskottet gjorde . Angående Ncb sade man då (NU 1978/79:61): Syftet med det statliga engagemanget är att göra det möjligt att skapa stabilitet och framtida lönsamhet i verksamheten och härigenom trygga sysselsättningen. Detta ställer krav på en aktiv medverkan från alla parter. Utskottet förutsätter att man vid den strukturrationalisering som bedöms nödvändig noga beaktar de samhällsekonomiska problemen så att den genomförs på ett för berörda människor och orter acceptabelt sätt. Regeringen redovisade sina ställningstaganden rörande strukturutvecklingen inom Ncb i ett pressmeddelande av . Där sägs att nedläggning eller avyttring av såg, fabrikerna i Johannedal, och bör ske så snart möjligt med hänsyn till gällande arbetsrättslig lagstiftning. För andra enheter inom koncernen bör det mest rationella utnyttjandet av Ncb:s utvecklingsbara enheter säkerställas, genom samarbete med andra skogsföretag eller avyttring. Den nödvändiga omstruktureringen bör genomföras inom loppet av . Det är intressant att konstatera att regeringen härigenom har övergivit en av sina tidigare grundprinciper inom industripolitiken, nämligen att det är i företagen som besluten skall fattas om hur verksamheten skall bedrivas. Eller som industriministern klart uttryckte det i en riksdagsdebatt angående Ncb : Beslutsprocessen i företaget måste först ha sin gång innan vi kan ge oss in i någon politisk och offentlig värdering av företagets göranden och låtanden. Men företaget hade inte föreslagit att fabriken i , pappersbruket i eller sågen i skulle läggas ned eller avyttras. Den av regeringen givna förhållningsordern föranledde dock Ncbledningen att utöka MBL-förhandlingarna ang. nedläggningar till att omfatta också fabriken i och pappersbruket i . Redan pågående förhandlingar avsåg och sulfitfabrik. I den nu framlagda propositionen är regeringen emellertid mindre kategorisk. pekar man inte direkt ut enskilda enheter som skall avvecklas så snabbt som lagen tillåter. talar man i stället allmänt om att enheter där tillfredsställande lönsamhet inte kan erhållas bör avyttras eller läggas ned. För de fabriker där man över huvud taget talar om nedläggningar massafabrikerna i och - hänvisar man till riktlinjer som dragits upp i de ägarförhandlingar som fördes . Detta var förhandlingar som fördes mellan den tidigare nämnda statliga förhandlingsmannen och skogsägareföreningarna. Förhandlingsresultatet godkändes inte av regeringen. Skogsägareföreningarna lämnar nu sitt ägarskap i Ncb och kan därför knappast göra anspråk på att få ha ett inflytande över företagets fortsatta utveckling. I huvudfrågan om vad som skall ske med de tidigare nedläggningshotade enheterna visar regeringen i propositionen nu en positiv attityd, vilket man inte gjorde . Industriministern säger sålunda uttryckligen att han nu inte utesluter att det kan finnas genomförbara utvecklingsalternativ för de nedläggningshotade enheterna i nya organisationsformer. Det är därför, säger han vidare, angeläget att sådana alternativ prövas. Han utgår vidare från att Ncb i så hög grad som möjligt söker biträda lösningar som innebär en fortsatt verksamhet vid anläggningarna i fråga. Tyvärr framgår det inte av propositionen vilka utvecklingsalternativ som avses. Vi har dock all anledning att utgå från att industriministern har konkreta projekt i åtanke när han gör ett sådant uttalande. För att så är fallet talar ju också den direkta uppmaningen till de berörda regionala myndigheterna att vidtaga åtgärder för att alternativen skall prövas. Vi delar naturligtvis industriministerns uppfattning att inga utvecklingsvägar får lämnas oprövade. För alla de fyra nedläggningshotade enheterna finns redovisade utvecklingsalternativ. Det är alternativ som arbetats fram antingen inom Ncb eller av de anställda och andra berörda med hjälp av utomstående expertis. Enligt vår uppfattning kan inget av de framtagna utvecklingsprojekten - på nu tillgängligt material - dömas ut. De bör därför bli föremål för en ordentlig prövning. Det är glädjande att också regeringen nu sent omsider anser att dessa projekt måste utvärderas. Som ägare till Ncb har staten ett direkt ansvar för sysselsättningen i företaget. Det är förvånande att detta inte alls nämns i propositionen. Industriministern brukar ju annars inte vara sen att när det gäller privata företag framhålla detta ägaransvar. Som ett enda konkret exempel kan nämnas det ansvar för att skaffa ny sysselsättning till Spännarhyttan som industriministern tillskrivit ASEA. Att motsvarande ansvar gäller i särskilt hög grad för skogsindustriföretagen framgår av regeringens framlagda industripolitiska proposition (prop. 1980/81:130, s. 151). Enligt vår mening är det helt otillfredsställande att regeringen försöker vältra över ägaransvaret på de regionala myndigheterna. Den prövning av de aktuella projekten som regeringen föreslår måste regeringen själv ta ansvaret för. Däremot skall naturligtvis berörda myndigheter tillsammans med företaget och de anställdas organisationer delta i utvärderingsarbetet. Resultatet av detta arbete bör redovisas för innevarande år. Innan så skett får inga nedläggningar av enheter ske. bör som sin mening ge regeringen detta till känna. Vid utvärderingarna bör också beaktas det material som redovisats i den på industriministerns uppdrag utarbetade samhällsekonomiska studien. Om man vid utvärderingen av de olika utvecklingsprojekten skulle finna att det för någon av de berörda enheterna saknas förutsättningar för en långsiktig överlevnad så får då ställning tas till i vilken takt verksamheten skall avvecklas. I det sammanhanget måste självfallet ske en avvägning mellan å ena sidan de företagsekonomiska förlusternas storlek, mätt i kassaflödestermer, och å andra sidan de samhällsekonomiska konsekvenserna av en snabb nedläggning. Det kan som exempel nämnas att nu redovisar ett positivt kassaflöde. Från berörda länsstyrelser och kommuner har också redovisats de mycket omfattande negativa effekterna som en avveckling av de nedläggningshotade enheterna skulle få. Det är anmärkningsvärt att dessa uppgifter inte föranleder någon som helst åtgärd eller ens en kommentar från regeringens sida. Om nedläggningar blir aktuella måste självfallet särskilda och kraftfulla åtgärder sättas in för att skapa nya arbetstillfällen i de berörda regionerna. I sådant fall bör regeringens förslag till åtgärder föreläggas i samband med att utvärderingen redovisas. bör göra ett uttalande av denna innebörd. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs ang. skogsägareföreningamas insyn i , 2. att bemyndiga regeringen att i enlighet med vad som anförs i motionen överlåta statens aktier i , 3. att som sin mening uttala vad som i motionen anförs ang. en eventuell försäljning av företagets skogsegendomar, 4. att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs ang. utvärderingen av utvecklingsmöjligheterna för de nedläggningshotade enheterna inom företaget och den fortsatta driften vid dessa enheter samt att resultatet redovisas för , 5. att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs om behovet av särskilda insatser för att möta sysselsättningsproblem på berörda orter om nedläggningar skulle bli aktuella. () () () () () () ()