mot · G4021379 · 1981-01-26 00:00:00 — Många forskare anser att jorden i sin helhet då skulle få ett varmare klimat, vilket i sin tur skulle medföra att delar av polarisarna började smälta, med följd att världshavens nivå höjs med flera meter. Utöver de här redovisade årliga utsläppen från ett koleldat kraftverk på 1 000 MW kommer avfallet. blir det följande avfallsmängder: slam från rökgasavsvavling, stoft från elektronfilter samt slagg och aska från pannorna. Den totala avfallsmängden överstiger alltså . För att förvara askan (ca ) från ett 1 000 MW kolkraftverk åtgår 35 ha mark under förutsättning att askan lagras . Dessa avfallshögar innehåller en rad föroreningar, bl. a. tungmetaller. Dessa löses upp av regnvatten som tränger genom askan och kan förorena grundvattnet. För att lagra avsvavlingsslammet skulle för ett enda år krävas 10 ha mark om slammet lades . Också transporterna av olja till havs medför miljörisker. Beräkningar visar att av den mängd olja som transporteras till havs spills ut vid hanteringen på fartyg och oljeplattformar. Det innebär att sammanlagda oljeförbrukning, statistiskt sett, bidrar till ett spill på över olja i haven. Det är omkring dubbelt så mycket som det totala utsläppet vid blow-out-olyckan vid Bravoplattformen . Även små oljeutsläpp kan få stora lokala verkningar på växt- och djurliv. Om de långsiktiga effekterna av de stora mängder olja som släpps ut i öppet hav vet man ännu mycket litet. Forskning pågår emellertid. Som framgår av ovanstående är det nödvändigt att kraftfulla åtgärder sätts in för att minska de föroreningar som är en följd av förbränningen av Självfallet kan ett omfattande energisparande eller utnyttjande av andra energislag medverka till att minska behovet av dessa bränslen. Det är emellertid också nödvändigt att genom olika åtgärder minska de föroreningar som blir en följd av den förbränning som likväl behövs. En av den socialdemokratiska regeringen tillsatt utredning föreslåg 1976 (Ds Jo 1976:2 Mindre svavel - bättre miljö) en åtgärdsplan för nedtrappning av svavelutsläppen. Om de av kommittén föreslagna åtgärderna genomförs kommer utsläppen av svaveldioxid i att ha minskat till den nivå som gällde . I propositionen 1976/77:3 anslöt sig den socialdemokratiska regeringen till utredningens bedömning och förslag. Målet borde vara att svaveldioxidutsläppen skulle ha minskat till den nivå som gällde . beslöt i enlighet med propositionen. Det innebär att fr. o. m. är högsta tillåtna svavelhalt i eldningsolja en procent i hela upp till och . Därigenom beräknas svaveldioxidutsläppen minska med ca . Svavelhalten i den tunna eldningsoljan, den s. k. villaoljan, kommer fr. o. m. att sänkas från till . fick i uppdrag att med stöd av miljöskyddslagens bestämmelser verka för att industriutsläppen kan halveras. Den tidigare nämnda utredningen föreslog vidare att fr. o. m. 1981 skulle högsta tillåtna svavelhalt i eldningsoljan vara en procent också i län, , och . Fr. o. m. skulle bestämmelserna utvidgas till att omfatta hela landet. Denna nedtrappningsplan antogs av i samband med energibeslut. För att komma till rätta med de problem som svaveldioxidutsläppen utgör räcker det emellertid inte med inhemska åtgärder. måste också i internationella sammanhang ta initiativ för att förmå andra länder att begränsa utsläppen. har drivit dessa frågor i olika internationella organisationer, främst , FN:s () och FN:s miljöprogram (). Därutöver tog den socialdemokratiska regeringen upp bilaterala kontakter. Ett avtal slöts sålunda med om begränsning av svavelutsläppen. har genomfört en studie om långväga transport av luftföroreningar. Den studien tillkom på svenskt initiativ. Samarbete inleddes också under den socialdemokratiska regeringens ledning med för att bägge länderna tillsammans i olika internationella sammanhang skulle ta upp frågan om begränsning av svavelutsläppen. Framställning om detta gjordes också av den socialdemokratiska regeringen till EG. undertecknades en konvention om begränsningar av bl. a. svavelutsläppen av medlemsländerna i ECE (FN:s ekonomiska kommission för ). Konventionen beräknas inte ge någon väsentlig minskning av svavelutsläppen . Det är därför viktigt att fortsätter med kraftfulla åtgärder, också internationellt, för en begränsning av svavelutsläppen. Ungefär hälften av svavelnedfallet över kommer utifrån. Därför måste man också få till stånd långtgående begränsningar av utsläppen i andra länder om inte skadeverkningarna i vårt land skall fortsätta. Vår miljömotion 1979/80 I vår partimotion om miljövården (mot. 1979/80:1760) till 1979/krävde vi att regeringen skulle fortsätta det arbete som socialdemokratin i regeringsställning påbörjade för att söka uppnå bilaterala avtal om begränsning av svavelutsläppen. Vårt förslag avvisades av den borgerliga riksdagsmajoriteten. Som svar på ett krav i vår miljömotion (mot. 1976/77:521) till 1976/gav regeringen till känna det angelägna i att regeringen med kraft fullföljde de inledda strävandena att i sådana sammanhang, med tyngdpunkten på fortsatta bilaterala kontakter, uppnå överenskommelser om begränsning av svavelutsläppen och att komma till rätta med de negativa effekterna av dessa. Trots detta uttalande från sida har de borgerliga regeringarna inte tagit något initiativ till bilaterala överenskommelser. Vi beklagar detta. Svavelföroreningarna är ett av våra mest besvärande miljöproblem. Den som undertecknades 1979 hälsar vi med tillfredsställelse. Men som ovan nämnts beräknas den inte få några effekter . Det är därför nödvändigt att regeringen söker andra vägar för att påskynda begränsningen av svavelutsläppen. I ett pressmeddelande har jordbruksministern låtit meddela, att han anser att försurningsproblemen är så allvarliga att även de bilaterala diskussionerna mellan de enskilda länderna om luftföroreningsfrågorna måste utvidgas. Det är värdefullt att den borgerliga regeringen äntligen tycks inse att det krävs direkta överläggningar med varje land för att resultat skall kunna nås. Vi beklagar att gått förlorade innan regeringen tagit intryck av våra förslag och beslut. Vi utgår från att regeringen nu verkligen handlar i enlighet med pressmeddelandet och upprepar därför inte vårt krav i fråga om bilaterala kontakter. Vi kommer dock att följa regeringens handlande med uppmärksamhet. Våra förslag till åtgärder Som framgått av ovanstående är den miljöförstörelse, som är en följd av de stora svavelutsläppen, oroande. Också de omfattande utsläppen av andra luftföroreningar inger oro. Regeringen måste följa upp och se till att beslut för att minska utsläppen genomförs. När det gäller de övriga miljöproblem som här redovisats, främst som en följd av förbränningen av kol, är det också nödvändigt med snara insatser. På olika håll tas nu initiativ för att bygga koleldade anläggningar. Det är mot bakgrund av de stora miljöproblem, som blir följden om kolet börjar användas som energikälla av större omfattning i vårt land, nödvändigt att omgärda användning av kol med hårda regler. krävs tillstånd av för en förbränningsanläggning med mer än 50 MW:s effekt. kan dock ge dispens från tillståndstvånget om effekten inte överstiger 300 MW. Om effekten överstiger 10 MW skall anmälan om anläggningen göras hos . Om effekten överstiger 500 MW skall anläggningen prövas enligt 136 a § byggnadslagen. uttalade sig i anslutning till behandlingen av energifrågan 1979 för stränga krav både i fråga om reningen av utsläppen och hanteringen av avfallet. Runt om i världen pågår forskning och utvecklingsarbete för att få fram den teknik som behövs för att klara kolets miljöproblem. Ingen kan dock nu avgöra när detta arbete ger resultat. Mot bakgrund av angelägenheten att motverka de risker för miljön som för landet totalt är förknippade med förbränningen av kol är det enligt vår mening nödvändigt med en samlad bedömning av alla ansökningar om koleldade anläggningar. Denna samlade bedömning bör göras av regeringen. bör därför hos regeringen begära sådana förändringar av lagstiftningen att den av oss förordade samlade bedömningen av ansökningarna kan göras av regeringen. Det innebär att någon form av särskild tilltåndslag för koleldade anläggningar bör införas. Det är särskilt viktigt att en ytterst noggrann prövning föregår och en tillfredsställande reningsteknik krävs innan tillstånd lämnas för koleldade kraftverk. Utsläppen av föroreningar från motorfordon är större än den totala mängden föroreningar som släpps ut i luften från industrier, lokaluppvärmning, elproduktion och avfallsförbränning. uppgick sålunda utsläppen av koloxid från person- och lastbilar, bussar, motorcyklar och mopeder till 1 , utsläppen av kolväten till och utsläppen av kväveoxider till . I bilavgasutsläppen finns därutöver tusentals kemiska föroreningar. Till detta kommer de fasta partiklar som rivs upp från vägbeläggningen, bromsbanden, däcken osv. De bensin som förbrukas i vårt land ger upphov till att 1,21,bly sprids längs vägarna. Inget annat ämne eller kemisk förening med jämförliga skadeverkningar sprids i luften i samma omfattning som bly. Antalet personbilar, lastbilar och bussar i uppgår f. n. till ca 2,8 miljoner. av dessa fordon är bensindrivna. kommer på femte plats i världen i fråga om biltäthet räknat per person. Enligt bilprognos 19721985 kommer enbart personbilarna att vara drygt 3,7 miljoner år 1985. Föroreningarna från motorfordon är alltså ett växande miljöproblem särskilt i tätorterna, där det framför allt är bostadsuppvärmningen och trafiken som svarar för luftföroreningarna. Genom de åtgärder socialdemokratin i regeringsställning genomförde bl. a. övergång til! lågsvavliga eldningsoljor och utbyggnad av fjärrvärme minskar emellertid föroreningarna från bostadsuppvärmningen snabbt. Därmed kommer föroreningsutsläppen från motorfordon, trots de åtgärder som vidtagits för att begränsa dessa, också framöver att vara betydande. Hälso- och miljöeffekterna av föroreningarna från motorfordonen är påtagliga. Det gäller i fråga om luft, nedsmutsning, akuta toxiska effekter och effekter som uppenbarar sig först . Vi känner vidare till att det i bilavgaserna finns ett 30-tal sannolikt betydligt fler cancerframkallande ämnen. Det finns sålunda anledning misstänka att biltrafikens utsläpp av cancerframkallande ämnen (bl. a. polycykliska aromatiska kolväten) svarar för en stor del av de miljöbetingade cancerfallen. Även utsläppen av koloxid och kväveoxider kan ge upphov till betydande hälso- och miljöeffekter. Som exempel på detta kan nämnas att när avgasutsläppen minskade i i samband med oljekrisen minskade också dödligheten i hjärt- och lungsjukdomar i motsvarande mån. Kväveoxid försämrar lungfunktionerna och ökar mottagligheten för bakterieinfektioner i luftvägarna. I synnerhet för personer med hjärt-kärlbesvär är en ökad halt av koloxid i luften besvärande. Det finns starka misstankar om att koloxid spelar en viktig roll vid uppkomst av hjärtinfarkt. Blyutsläppen är allvarliga från såväl hälso- som miljösynpunkt. Allra mest utsatta är små barn i våra tätorter. Blyet ger bl. a. skador på det centrala nervsystemet. års forskning har också visat att skadeverkningar av bly från bilavgaser uppträder vid lägre doser än man trott. Om blyhalten i bensinen minskas, leder det till minskning av två andra tillsatsämnen etylendibromid och etylendiklorid som är cancerframkallande. Blyet har också långsiktiga konsekvenser för den yttre miljön. Den hårda bindningen till markens ytskikt ökar blyhalten i våra åkerjordar. Genom grödorna överförs blyet till människan. Kunskaperna om bilavgasutsläppens hälsoeffekter är dock fortfarande ofullständiga. En bidragande orsak till detta är att tätortsbilismen ännu är av ganska ungt datum. Den första generationen människor som utsätts för bilavgaser är de som är tätortsbor. Man vet därför inte exakt hur kroppen reagerar när den utsätts för bilavgaser . Det är därför nödvändigt att fortsatta epidemiologiska och experimentella undersökningar med förfinad försöksmetodik genomförs. Klart är däremot att en stor del av befolkningen i våra större tätorter utsätts för halter av bilavgasföroreningar som ligger vid eller över det som på nuvarande kunskapsnivå anses acceptabelt. 1 finns ännu inte några gränsvärden för den högsta tillåtna halten bilavgasföroreningar i utomhusluften. Sådana värden har emellertid fastställts på olika håll utomlands. Detta gäller bl. a. i , och . Gränsvärden förekommer för bl. a. koloxid, kolväten, kväveoxid och bly. Mätvärdena från svenska tätorter överskrider ofta de mer långtgående av dessa gränsvärden, t. ex. dem som gäller i och . De gränsvärden för koloxid som rekommenderats av () och som överensstämmer med de amerikanska har sålunda överskridits i 24 av 38 undersökningar i . När det gäller kväveoxider har WHO:s rekommenderade halter överskridits vid mätningar i . De samlade utsläppen från bilar och andra föroreningskällor i ett storstadsområde kan vid vissa väderleksbetingelser, när det är dåliga ventilationsförhållanden, ge upphov till höga halter av föroreningar i luften. Om solinstrålningen vid sådana tillfällen är tillräckligt hög, finns det risk för att s. k. fotokemisk smog uppstår, dvs. att kolväten och kväveoxider reagerar med varandra och bildar nya typer av föroreningar med värre effekter än de ursprungliga ämnenas. De nya ämnena är starkt slemhinneretande, vilket gör att det svider i ögonen och känns tjockt i halsen. De är vidare starkt giftiga och kan förutom skador på människor även skada växtligheten och ge upphov till rostskador. Fotokemisk smog, som ser ut som , förekommer regelbundet i många av världens storstäder. Mätvärden som visar på fotokemiska smogreaktioner föreligger också från och . Det är bl. a. av detta skäl angeläget att utsläppen av kolväten och kväveoxider i tätortsområdena minskas. Nuvarande bestämmelser för att minska avgasutsläppen I har genom de åtgärder socialdemokratin i regeringsställning vidtog lagstiftning för att begränsa avgasutsläppen från bilar stegvis införts. Bestämmelserna finns samlade i den s. k. bilavgaskungörelsen (1972:596). De svenska bestämmelserna är de mest långtgående i . Åtgärderna har koncentrerats till en begränsning av avgasutsläppen. Enligt bilavgaskungörelsen får man inte använda en bensindriven bil om den inte är försedd med avgasrening. Förbudet gäller däremot inte för motorcyklar, dieseldrivna bilar och bilar vilkas totalvikt överstiger . De nuvarande kraven på avgasrening gäller personbilar fr. o. m. Genom avgasreningen på bilar fr. o. m. modell beräknas utsläppen av koloxider och kolväten minska i förhållande till bil utan åtgärd. För bilar fr. o. m. modeller blir motsvarande minskning för koloxid och kolväten och för kväveoxider . Ägaren till bil som inte uppfyller dessa krav kan dömas till böter med högst . svarar för tillsyn av bestämmelserna. skall också typbesiktiga nya bilar enligt bestämmelserna i fordonskungörelsen. Verket kan ge inhemsk tillverkare och generalagent för utländsk tillverkare rätt att utfärda typintyg. Sådant intyg utfärdas i så fall utan att det enskilda fordonet i fråga har besiktigats. Man har med andra ord inte kontrollerat att det enskilda fordonet uppfyller gällande normer för utsläpp av föroreningar i avgaserna. har genomfört en stickprovsundersökning av personbilar av modell för att följa upp hur avgasbestämmelserna för dessa fordon efterlevs. I den rapport framlagt redovisas att av 236 stickprovsvis utvalda personbilar av modell överskred inte ett eller flera av de angivna värdena. Av undersökningen kan den slutsatsen dras att de bilar som lämnas till typbesiktning av nya modeller klarar proven väl, medan de som säljs på marknaden inte på samma sätt uppfyller de ställda kraven. Möjligheterna att få fabrikant att åtgärda felaktiga fordon är små. Inte heller de bestämmelser som gäller för bilar fr. o. m. modeller efterlevs på ett tillfredsställande sätt. Tillsatser till motorbränslen regleras genom lagen (1973:29) om hälsooch miljöfarliga varor. Blyhalten i bensin har begränsats till högst /liter. Också i miljöskyddslagen (1969:387) finns bestämmelser rörande begränsning av luftföroreningar från motorfordon. Lagen reglerar inte fordonen utan är tillämplig på vägar och andra fasta trafikanläggningar. Med stöd av miljöskyddslagen kan inskränkningar i störande verksamhet på vägar vidtas. Vår miljömotion 1978/79 I vår partimotion om miljövården (mot. 1978/79:1990) till 1978/krävde vi ett åtgärdsprogram mot föroreningarna från bilismen. Programmet skulle enligt vårt förslag bl. a. innehålla förslag om skärpt avgaskontroll av såväl nya som äldre bilar, gränsvärden för avgasföroreningar i luften, åtgärder på trafikplaneringens område, ökad satsning på kollektivtrafiken, samt tidsplan för övergång till helt blyfri bensin. framhöll (JoU 1978/79:22) att utskottet finnér stärka skäl tala för att regeringen i lämplig ordning låter utarbeta ett samlat åtgärdsprogram mot bilavgasproblemen. De synpunkter som framförts i motion 1990 bör kunna tjäna som vägledning härvidlag. Regeringen har sedan fattade sitt beslut inte vidtagit några konkreta åtgärder för att genomföra beslut. Det är i hög grad anmärkningsvärt att regeringen i denna viktiga miljöfråga inte förmår samla sig till att lägga fram det av begärda åtgärdsprogrammet. Det är i det närmaste fattade sitt beslut. De utredningar som regeringen tillsatt, bl. a. typbesiktningskommittén och arbetsgruppen för blyfri bensin, har presenterat sina förslag. Regeringen kan således inte hänvisa till pågående utredningsarbete. Det måste finnas andra skäl för att regeringen inte presenterar det av begärda åtgärdsprogrammet. Eftersom något åtgärdsprogram inte framlagts och det enligt vår mening är nödvändigt med kraftfulla åtgärder mot bilavgasernas miljö- och hälsoproblem upprepar vi vårt krav att regeringen utan ytterligare dröjsmål skall presentera det av oss begärda och av beslutade åtgärdsprogrammet. beslöt 1975 (prop. 1975:32) med anledning av förslag från den dåvarande socialdemokratiska regeringen att obligatorisk insamling av tidningspapper från hushållen skulle vara genomförd i hela landet senast . Riksdagsbeslutet grundades på de slutsatser arbetsgruppen för avfallsfrågor (Ds Jo 1974:10:11) presenterat. Enligt utredningen har den största förbrukningen av papper och papp per kapita i . Den totala förbrukningen var 1973 då utredningen gjordes ca . Av denna förbrukning återinsamlades av återanvändbart papper eller . Den insamlade mängden avfallspapper motsvarar en råvaruförbrukning av eller motsvarande 4-5 miljoner normalstora träd . Utredningen uppskattade att denna återinsamlade volym skulle kunna öka påtagligt. Framför allt menade man att hushållen borde kunna bidra med betydligt större mängder än dittills. Utredningen beräknade att hushållen skulle kunna bidra med ytterligare papper, medan industrier, kontor och affärer skulle kunna bidra med ungefär . Sedan riksdagsbeslutet fattades har pappersbruken investerat i anläggningar för att kunna ta hand om returpapper. För att klara råvaruförsörjningen till de bruk som byggt sin produktion på returpapper måste insamlingen öka väsentligt. har insamlingen av returpapper ökat med ca som brukens behov ökat med . Därmed uppstod ett ökat importbehov på ca . har behovet av returpapper hos pappersbruken ökat med ytterligare ca 30 . Om inte insamlingen i ökar innebär det en motsvarande ökning av importbehovet. Pappersbruken har också investerat i avsvärtningsanläggningar för att klara omhändertagandet av tidningspapper. Dessa investeringar har byggts på riksdagsbeslutet om den ökade insamlingen av tidningspapper från hushållen. Våra förslag till åtgärder Som framgår av riksdagsbeslutet förutsatte att den obligatoriska insamlingen av tidningspapper från hushållen skulle vara genomförd i landets samtliga kommuner senast . När kommunerna hade byggt upp den erforderliga organisationen och var beredda för insamling av tidningspapper skulle kommunen anmäla detta till . Kommunen skulle därefter förtecknas i renhållningskungörelsens bilaga. F. n. är endast 1520 av landets kommuner upptagna i denna bilaga. Det är nu nödvändigt att regeringen vidtar omedelbara åtgärder för att se till att riksdagsbeslut genomförs. bör ge regeringen i uppdrag att uppta omedelbara överläggningar med kommunerna, insamlingsföretagen och pappersbruken, så att den obligatoriska insamlingen av tidningspapper från hushållen kommer att omfatta landets samtliga kommuner. Det är så mycket mer nödvändigt som industrin nu gjort erforderliga investeringar och därmed har ett stort behov av returpapper. Det är också oförsvarligt ur råvarusynpunkt att den råvara tidningspapper representerar inte tas till vara. Regeringen bör vid dessa överläggningar också verka för att kommunerna får skälig ersättning för insamlingen av papperet. var returflaskan den dominerande förpackningsformen för öl och läskedrycker. är inom detaljhandeln när det gäller öl och när det gäller läsk förpackade i burkar. Den utvecklingen väntas fortsätta. 1966 tillverkades 80 miljoner returflaskor och 18 miljoner burkar. 1979 var antalet nytillverkade returflaskor 150 miljoner medan burkantalet närmade sig 500 miljoner. Returflaskan har ökat i antal s. k. tripper, dvs. 1973 var antalet tripper ca 10 medan antalet 1979 stigit till ca 20. Styrelsen för teknisk utveckling (STU) har i en rapport redovisat beräkningar av energiåtgången och förpackningskostnaderna för returflaskan och burken den senare i två utföranden, plåt och aluminium. O Energiåtgången för returflaskan vid 30 tripper är per . O Plåtburkens energiåtgång vid 96 procents återtagning är per . O Aluminiumburkens energiåtgång vid 96 procents återtagning är 1,5 Eftersom plåtburken inte återvinns i någon nämnvärd omfattning är den verkliga energiåtgången för denna förpackningsform betydligt större. Detsamma gäller aluminiumburken, där en återtagning på är helt orealistisk. STU har beräknat förpackningskostnaderna för de olika alternativen penningvärde vid 15 returer för flaskan och 70 procents återvinning av burkarna. Resultatet blev /st. för returglas, för plåtburk och 8! öre för aluminiumburk. Om returflaskan returneras 20 gånger är förpackningskostnaden för flaskan ännu lägre än som redovisas ovan. har redovisat sammansättningen av skräpet efter vissa vägar. Mätningarna gjordes 1972 och 1975. Dryckesförpackningarna svarade för av den totala skräpmängden vid vägarna. Returglasen utgjorde av skräpmängden och ölburkarna . 1975 svarade burken för och returfiskan för . Nedskräpningen i miljön ger skador på djur, människor och maskiner. Kostnaderna för den städning som görs beräknas till totalt 30 milj. kr. Man kan med fog anta att städkostnaden ökar i samma takt som engångsemballagen ökar, framför allt dryckesförpackningar. Energiåtgången i förpackningsindustrin är av hela energiförbrukningen i landet. Olika åtgärder beräknas kunna sänka energiförbrukningen med . Den stora besparingsmöjligheten är en ökad övergång till returflaskor eller annat returemballage. Utöver energivinster bör övergång till returförpackningar för öl och läsk också ge ekonomiska och miljömässiga vinster. 1979 kom aluminiumburken i blickpunkten genom PLM:s och beslut om tillverkning av aluminiumburkar för öl och läsk. Vid en ny fabrik i kommer PLM att tillverka 900 miljoner burkar av aluminium . Fabriken kommer att ha en kapacitet på 1 200 miljoner burkar. Framställningen av aluminiumburkar är mycket energikrävande. Till detta kommer att aluminiumburken är oförstörbar i naturen. 1 vår miljömotion till 1979/(mot. 1979/80:1760) krävde vi att regeringen skulle låta utreda möjligheterna för en successiv övergång till användningen av endast returförpackningar för öl och läskedrycker samt att Systembolaget skulle införa pantsystem på alla vin- och spritförpackningar och därmed återta alla sådana förpackningar. instämde i sitt betänkande 1979/80:40 i våra förslag, vilket genom beslut gavs regeringen till känna. lämnade utredningen om återvinning av dryckesförpackningar sina förslag, vilka nu remissbehandlas.