mot · G4021000 · 1981-01-26 00:00:00 — av m. fl. om sjöfartspolitiken m. m. ökade världens handelsflotta och uppgår f. n. till . Av dessa utgörs av tankers eller en kombination av bulktankers, av rena bulkfartyg och av styckegods- och passagerarfartyg. Totalt oceantransporteras ca . Oceansjöfarten bedrivs till under bekvämlighetsflagg, till av fartyg under skandinaviska flaggor och till av japanska fartyg. Den stora ökning av världsflottan som ägde rum förklaras av ett ökat antal beställningar från redarna på stora fartyg. Strävan efter stora fartyg får inte bara ses mot bakgrund av kravet på lägre transportkostnader. Huvudanledningen lill de samtidiga beställningarna var en enorm felspekulation, som bör sökas i Suezkrisen , då kanalen stängdes för trafik. handelsflotta utgör av världshandelsflottan. Totalt disponerade svenska rederier 1977 ca 550 större fartyg på tillsammans dw. Därav är ca 200 fartyg inhyrda från utlandet. Våra egna 350 fartyg sysselsätter ca 25 000 sjömän. De svenska fartygens genomsnittsålder är . Normal livslängd beräknas till . Den svenska handelsflottan transporterade av vår svenska utrikeshandel . Anledningen är att två tredjedelar av vår handel är koncentrerade till , som svenska rederier av profitskäl specialiserat sig på de s. k. tunga traderna och långa transportavstånden. Sålunda är av det svenska tonnaget sysselsatt uteslutande i trafik på utländska hamnar. Detta är av stor betydelse för den svenska sjöfartens utvecklingsmöjligheter. På grund av tidigare felspekulationer är den svenska sjöfartsnäringen i en akut kris. Nästan hälften av vår handelsflottas lastkapacitet var outnyttjad , vilket förklaras av att av flottan består av tankers eller bulkfartyg eller en kombination därav. Redarna flyttar ut verksamheten till andra länder samt flaggar ut eller hyr ut det tonnage som man inte har försålt. påbörjades den svenska fartygsrealisationen. Totalt försvann ca dw eller m. a. o. av den svenska handelsflottan. Sjöfarten är en av landets viktigaste näringsgrenar. Svensk sjöfart är landets fjärde största exportnäring uttryckt i exportinkomster. Trots s. k. dåliga tider seglade den svenska flottan in 7 500 milj. kr. i exportinkomster för . Sjöfartsnäringen utgör en av de kapitalistiska ekonomiernas mest spekulationsinriktade branscher. Men sjöfarten är alldeles för viktig för att oreserverat skötas av de fria marknadskrafterna. Förespråkarna för dessa har under en rad av år visat sin inkompetens genom stora och förödande felspekulationer. De har även på grund av sin profithunger visat sig nationellt oansvariga genom att flagga ut en stor del av den svenska handelsflottan. Den svenska sjömanskåren har sålunda kraftigt decimerats, och binäringar, leverantörer osv. har drabbats hårt. Den framtida sjöfartspolitiken bör utgå från ett långsiktigt sjöfartspolitiskt program som har som grund samhällsekonomiska, sysselsättningspolitiska och försörjningsberedskapsmässiga målsättningar. Dessutom bör det vara en del av och harmoniera med ett långsiktigt industripolitiskt program som omfattar hela den svenska industrins utveckling. Den framtida sjöfartspolitiken bör innebära samhälleligt ägande av fartygen och ökat inflytande för de anställda inom sjöfarten. Det finns skäl som talar för att ett statligt rederi även skall kunna bedriva leasingverksamhet med svenskregistrerade fartyg. Här har staten ägandet av fartygen som sedan hyrs ut på bare-boatbasis till rederier utan att dessa får köpoption. Leasing bör även kunna ske till andra, t. ex. sjöfolkskooperativ, lastägare m. fl. Shippingkunnande och goodwill finns f. n. hos de olika existerande rederierna. Den statliga leasingverksamheten bör knyta detta kunnande till den egna rederiorganisationen och leasingverksamheten således aktivt bidra till den statliga rederiverksamhetens utveckling. Det är nödvändigt att ökade ingripanden görs, så att en ökad andel av den svenska utrikeshandeln transporteras på svenska kölar. Detta måste på leda till att produktionsinriktningen ändras för fartyg från den nuvarande koncentrationen på s. k. cross-trading. Målsättningen bör vara att övergå till vad som föreskrivs i UNCTAD-koden om 40-40-20, bl. a. genom bilaterala handelsavtal med . Landets utbildningskapacitet bör även användas till utbildning av sjöfolk och sjöbefäl från dessa länder. a. detta kan samtliga sjöbefälsskolor bibehållas och landets sjöfartsutbildning hållas på nuvarande höga nivå. Forskning inom sjöfartsfrågor kan därigenom även bedrivas på ett internationellt plan. Forskningen bör inte enbart inrikta sig på sjöfartsteknikens utveckling. Anslag bör ställas till förfogande för forskning kring ändrad produktionsinriktning av nuvarande flotta, och den bör centreras kring helhetsperspektiv på transportekonomi, dvs. undersöka relationerna mellan olika transportsystem ur samhällsekonomisk utgångspunkt. En sådan forskning skulle med all säkerhet visa att exempelvis en omläggning till kustsjöfart och inrikes sjöfart i stället för landtransporter är nödvändig ur såväl miljösynpunkt, sysselsättningssynpunkt som oljeberoendesynpunkt. Transportstödets nuvarande utformning har en för sjöfarten diskriminerande och hämmande verkan. Detta måste omarbetas, inte minst av de skäl som framförs i ovanstående stycke. arbetsmiljö och psykosociala situation är ett annat område där opartisk forskning bör bedrivas. Den tekniska forskning som främst behöver förstärkas är den om driftsystem i förhållande till energisparande och miljö samt den om förbättring av sjösäkerheten. De överväganden som har lett till beslutet att lägga ned i och var förhastade och okloka och måste tillbakavisas. och utgör var för sig stora upptagningsområden för sjöbefälseleverna. Det är inte heller bevisat att utbildningen har överkapacitet. Vidare har båda skolorna samarbete med tekniska högskolor och har en egen utbildningsprofil och specialisering som vid en nedläggning kommer att försvinna. Om skolorna får leva vidare kommer genom den beslutade övergången till högskoleorganisation även forskning att knytas till dem. Detta har förberetts i bl. genom det s. k. lab-projektet. Sjöbefälsskolorna kan även utvecklas till internationella sjöfartsforskningscentra. De statliga subventionerna för sjöfolkets hemresor bör behållas. Detta är ju en för näringen fördyrande omständighet som andra svenska näringar inte dras med. Däremot bör inte praktikplatser subventioneras av staten. Det är näringen själv som i eget intresse bör tillse att det finns rekryteringsunderlag för befaret manskap och behörigt befäl. Det nuvarande bemanningsläget på fartyg omöjliggör dessutom adekvat handledning. Praktikanterna kommer troligen att användas som arbetskraft till de okvalificerade rengörings- och målningsarbeten som man inte har folk att utföra. Subventionering av farledsavgifter m. m. bör inte bara vara selektiv för linjefart. Bedömning borde ställas i relation till andra transportsystems subventionering i en total översyn av de statliga sjöfartsavgifterna. Bemanningen av isbrytare bör bli civil, eftersom dessa utför civilt arbete. Den nuvarande sjöfartspolitiken lämnar helt fritt för marknadskrafterna att avgöra den svenska sjöfartens framtid och utveckling. Med hänvisning till ovanstående yrkas1 1. att begära av regeringen att ett sjöfartspolitiskt program utarbetas i enlighet med innehållet i motionen, 2. att hos regeringen begära förslag till skapande av ett statligt rederi, 3. att hos regeringen begära förslag till statlig leasingverksamhet i enlighet med vad som anförs i motionen, 4. att uttala att näringen anpassas till UNCTAD-koden 40-40-20, bl. a. genom bilaterala avtal med råvaruproducerande och progressiva , 5. att hos regeringen begära förslag syftande till att utveckla kustoch inrikessjöfarten med statlig rederiverksamhet, 1 Se även motion 1980/81:1461. 1* 1980/81. 6. att uttala att lagen mot utflaggning av fartyg skall bibehållas med den förstärkningen att dispenser icke får medges, 7. att uttala att sjöfartsforskningen bör bedrivas i enlighet med vad som anförs i motionen, 8. att hos regeringen begära förslag om transportstöd innefattande sjötransporter för att stimulera kustsjöfarten, 9. att uttala att bemanningen av isbrytare skall vara civil, 10. att uttala att de statliga subventionerna för sjöfolkets hemresor bör bibehållas, 11. att uttala att praktikplatser inte bör subventioneras av staten, 12. att uttala att subventionering av farledsavgifter m. m. inte bör begränsas till linjefart. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)