mot · G4021559 · 1981-01-26 00:00:00 — 1980/81: 1559 av m. fl. om reformer inom skattesystemet kommunisterna lägger i denna motion fram ett förslag för en reformering av skattesystemet. Detta är en trängande nödvändighet, framför allt efter de av de borgerliga regeringarna genomförda skatteomläggningarna. Dessa har gynnat höginkomsttagare och kapitalinkomster. Grundlinjen i en genom gripande skattereform måste utgå från minskade skattebördor på lönearbetarna, barnfamiljerna och pensionärerna. Den bör grundas på följande principer: Kamp mot de höga indirekta skatterna och särskilt mot mervärdeskatten, som fördyrar alla varor. I första hand måste moms på maten bort. Förslag om detta läggs fram i annan motion. Staten måste etappvis överta kostnaderna för viktiga delar av kommunernas och landstingens verksamhet (enhetligt bostadstillägg till pensionärerna, skolkostnaderna, kostnaderna för barnstugorna och huvuddelen av sjukvården). Snabbare utbetalning av kommunernas skattemedel. Införande av progressiv statskommunal enhetsskatt. Kostnaderna för den grundläggande sociala, medicinska och kulturella omvårdnaden täcks inom det samlade statliga skattesystemet. Därutöver inom vissa gränser fri beskattningsrätt för kommuner och landsting. Progressionen i skattesystemet får icke försvagas utan måste tvärtom skärpas genom åtgärder som innebär att höga inkomster, kapitalvinster och stora förmögenheter till fullo underkastas beskattning. Inflationsskyddet på statsskatten slopas. Hela det nuvarande avdragssystemet måste göras om och de flesta avdrag helt slopas. Ränteavdragen måste begränsas. Rätten till underskottsavdrag begränsas. Befogade avdrag sker från skatten i stället för som från inkomsten. Beskattningen av kapital och kapitalvinster måste kraftigt skärpas. Skattepolitiken måste användas som ett medvetet instrument för att utjämna förmögenhetsfördelningen. Den årliga förmögenhetsskatten skärps, och 80/85-procentsregeln avskaffas. Beskattningen av stora arv och gåvor skärps. Som grundval för beskattningen av s.k. realisationsvinster måste gälla dels att hela realisationsvinsten skall beskattas, dels att beskattningen skall vara av minst samma skärpa som beskattningen av arbetsinkomster. Den direkta beskattningen av bolagens vinster måste skärpas. Bolagsskatten bör höjas och de nuvarande avskrivningsreglerna ändras. Ett system av produktionsskatter bör införas, beräknade i förhållande till företagens 1 1980/81. 1980/81: 1559 omsättning, råvara- och energiförbrukning. Ett sådant skattesystem bör användas också för miljöpolitiska och allmänt närings- och regionalpolitiska syften. Beskattningen bör differentieras med hänsyn till produktionens nytta. Skatteflykt och skattefusk måste hårt bekämpas. Skatteflykten stoppas genom ett rättvisare skattesystem, vilket icke som gynnar höginkomsttagarna redan i själva sin konstruktion. Det direkta skattefusket bekämpas genom skärpt lagstiftning och ökade personella resurser till taxerings-, kronofogde- och mervärdeskatteenhetema. Detta utvecklas i en särskild motion om kamp mot ekonomisk brottslighet. Stat, landsting och kommuner måste säkras tillräckliga inkomster för en utbyggnad av den sociala och kulturella omvårdnaden, för en effektiv närings- och regionalpolitik och för omfattande miljövårdsarbeten. Nya inkomstkällor måste öppnas, t. ex. genom nationalisering och kommunalisering av vinstgivande företag. Byråkrati och slöseri, bl. a. på det militära området, måste bekämpas och utgifterna därmed minskas. Målet för en rättvis skattepolitik måste vara att omfördela inkomster och förmögenheter så att en utjämning mellan olika klasser och grupper kommer till stånd. Var och en bör betala skatt efter verklig bärkraft och skatten baseras på inkomstens storlek, och inte som i hög grad på inkomstslaget. Skattesystemets nuvarande utformning diskriminerar lönearbetama på ett iögonfallande sätt genom det omfattande avdragssystemet. Den största delen av skatteinkomsterna svarar den direkta inkomstskatten för. Progressionen som är grunden i den statliga inkomstskatten har till uppgift att verka för en inkomstutjämning. Men detta är inte tillräckligt. De kommunala skatterna med sin proportionalitet har under stigit kraftigt liksom de indirekta skatterna, då främst mervärdeskatten, och därigenom kraftigt förryckt utjämningen. Det omfattande system för avdrag från inkomsten som syftar till att minska beskattningen spolierar i många fall helt, och i andra fall delvis, en tänkt social utjämning. I stället har härigenom stora förmögenhetsökningar uppstått för högre inkomsttagare. De borgerliga regeringarnas genomförda skattepolitik har syftat till att minska beskattningen för de högre inkomstskikten och de arbetsfria inkomsterna. Införandet av det s. k. inflationsskyddet av statsskatteskalan har varit det främsta verktyget i denna politik. Men även andra förändringar i marginalskattehänseende och lättnader i aktievinstbeskattningen har varit betydande inslag i den borgerliga omfördelande politiken. Resultatet av denna politiska viljeinriktning kan klart avläsas borgerligt regeringsinnehav: 1980/81: 1559 O Den progressiva utjämnande statsskatten har minskat kraftigt i betydelse för de samlade samhällsinkomsterna. 1975/76 utgjorde dessa drygt en tredjedel mot nuvarande ca en fjärdedel. Detta minskar den utjämnande effekten i skattesystemet. O De proportionella kommunala skatterna har ökat sin andel. Den som tjänar litet får betala lika mycket i skatt för varje hundralapp som den som tjänar mycket. O De indirekta skatterna olika punktskatter och mervärdeskatten har ökat kraftigt i andel av statsinkomsterna. Från att 1975/76 ha utgjort drygt hälften av statsinkomsterna närmar sig dessa skatteinkomster nu två tredjedelar. Detta innebär att den regressiva verkan som främst mervärdeskatten har, och därför drabbar låginkomsttagarna värst, har stigit. En klar omfördelning av skattebördorna har skett från höginkomster och kapitalinkomster till inkomster i vanliga skikt. Det är den lönearbetande delen av folket som drabbats av den högerinriktade skattepolitiken. Urholkningen av den statliga inkomstbeskattningen har också en väsentlig del i det rekordstora budgetunderskottet. Den genomförda skattepolitiken har inneburit att klyftorna i samhället ökar. De sämst ställda drabbas genom högre skattetryck och social nedrustning. kommunisterna anser att en radikal reformering av skattesystemet blivit än mer påkallad så att klyftorna minskas och medel ställs till förfogande för en social upprustning och en utbyggd offentlig sektor. Grundlinjen i en sådan skattepolitik måste vara kamp för minskade skattebördor på lönearbetarna, barnfamiljerna och pensionärerna ökade skatter för stora förmögenheter, bolagsvinster, spekulationsvinster. måste stat, landsting och kommuner säkras nödvändiga inkomster för en aktiv social reformverksamhet, uppfyllande ett långsiktigt mål för en utbyggd offentlig verksamhet, en planerad regionalpolitik och en intensiv miljövård. Skattepolitiken måste självfallet ses också som ett instrument för kampen mot arbetslöshet och inflation. En av grundpelarna i en reformering av skattesystemet bör utgöras av en beskattning av produktionen, differentierad bl. a. efter graden av samhällsnyttig produktion. Produktionen utgör en naturlig bas för beskattning. Ett produktionsbeskattningssystem har i utbyggt skick en betydande styreffekt på samhällsekonomin. Detta kan med fördel användas för att uppnå önskvärda politiska mål. Exempelvis skulle en beskattning av andra produktionsfaktorer än arbetskraften kunna leda till en dämpning av tendenserna att ersätta arbetskraft med datorer. Härigenom skulle yrkesskickligheten också kvarhållas och förstärkas i motsats till vad som sker. 1980/81: 1559 De s. k. arbetsgivaravgifternas svaghet ligger bl. a. i att de ensidigt belastar lönekostnaderna och härigenom driver fram automatisering och rationalisering. Detta är betänkligt, framför allt med hänsyn till krisen i det kapitalistiska samhället med förhållandevis stor arbetslöshet. F. ö. är begreppet arbetsgivaravgifter missvisande, eftersom dessa har drabbat lönearbetarna genom lägre löneökningar än vad som annars vöre fallet. Till produktionsbeskattningens fördel hör bl. a. ett relativt okomplicerat förfarande och att den ger en bred skattebas. Med hänsyn till detta är det därför naturligt att denna kommer att utgöra tyngdpunkten i ett reformerat skattesystem. Vpk anser att en allmän produktionsbeskattning bör bygga på företagens omsättning, råvaru- och energiförbrukning m. m. som skattebas. En differentiering av skattesatsen med hänsyn till produktionens samhälleliga nytta och liknande faktorer bör ingå. Mot denna bakgrund vill vpk kritisera de direktiv som meddelats bruttoskattekommittén. Av dessa framgår bl. a. följande. Kommittén har fått i uppdrag att utreda en skatteform som bygger på en omstrukturering av skatteuttaget. En viktig del i omstruktureringen utgörs av en minskning av inkomstskatteuttaget. En analys av en sådan skatteforms verkningar i samhället skall utföras; särskilt lyfts övervältringseffekterna fram som väsentliga. Snedvridande effekter skall belysas. Bland dem nämns; rubbad internationell konkurrenssituation, påverkan i produktionsfaktorurval; likaså skall de fördelningspolitiska effekterna studeras. framlade kommittén ett delbetänkande (Ds B 1979: 3, Bruttoskatter). I detta synes man bl. a. utgå från att omfördelningen inte skall innebära ökade kostnader för företagen, dvs. deras relativa andel av det nuvarande skatteuttaget skall inte ökas. Detta måste kritiseras. Kommittén måste bl. a. ha att ta hänsyn till att en omfördelning från inkomstskatt till bruttobeskattning kan komma att leda till en regressiv förskjutning av skattebördan, om inte reformen kompletteras med lämpliga, fördelningspolitiska åtgärder. 1 detta måste ingå att åstadkomma en önskvärd förskjutning inom skatteuttaget, så att skattesänkningar kommer breda inkomsttagarskikt till del. Vidare behandlar kommittén övervältringseffekterna ur en alltför snäv synvinkel. Utvecklingen i har under en lång rad av år lett till en stark värdetillväxt inom de svenska företagen, främst inom exportindustrin. Detta har skett på bekostnad av löneutvecklingen. Denna aspekt måste enligt vpk:s mening vara av betydelse vid diskussionen av övervältringseffekterna. Även här fordras en utvidgning av perspektiven och synen på beskattningens roll. I samband med övervältringsaspekten behandlas behovet av gränskorrigeringar. Analys av vad bristen på gränskorrigering har för reell betydelse saknas. Den skrämseldebatt som näringslivet drog i gång inför valet visar hur svepande och kritiklöst denna typ av argument kan användas. Ett betydligt större gränskorrigeringsproblem visar experten i 1980/81: 1559 Detta kan kallas industrikapitalets flykttendenser vid ökad beskattning. Detta är enligt vpk:s mening ett allvarligt problem. Partiet har i motioner till riksmötena krävt åtgärder mot kapitalflykten. Skall en reformering av skattesystemet bli möjlig att genomföra, krävs ett genomförande av de föreslagna åtgärderna. Vpk menar att det är absolut nödvändigt att den diskuterade bruttoskattereformen måste träffa produktionsfaktorn kapital i hög grad. Naturligtvis måste även möjligheten av kombinationer i beskattningen av kapitalavkastningen diskuteras inom ramen för kommitténs arbete. Det är oroande att kommittén i fråga om beskattning av nettoinvesteringar vill lämna fältet öppet för en fortsatt gåvopolitik åt företagen. Vpk menar att beskattningen av nettoinvesteringar måste diskuteras med utgångspunkt i bl. a. produktionens nytta. Beträffande beskattningen av faktorersättningar föreslås i delbetänkandet att dessa väsentligen kommer att bli obeskattade i kommitténs modell. Man anser att någon tekniskt godtagbar lösning inte kan uppnås. Det är i så fall befogat att kommittén förses med tilläggsdirektiv som möjliggör för kommittén att behandla detta problem. Lösningen kan stå att finna i att komplettera systemet med någon form av särskild ränteskatt. Även de preliminära slutsatser kommittén drar beträffande verkningarna av en mervärdeskattehöjning motiverar en djupare analys. Vpk får här påpeka att de slutsatser partiet redan tidigare dragit beträffande momsbeskattningens effekter nu delvis bekräftats av kommittén. O att en produktionsskatt införs som bygger på företagens omsättning, råvaru- och energiförbrukning samt att skattesatsen differentieras efter produktionens samhälleliga nytta. Som tidigare påpekats har de kommunala skatterna ökat kraftigt under och därigenom skapat ett större skattetryck för dem med vanliga nivåer på sina inkomster. Det förhållandet att kommunalskatten tar lika mycket av varje intjänt hundralapp oavsett den totala inkomsten gör denna skatt särskilt kännbar för låg- och medelinkomsttagare. har kommunalskatterna fördubblats, och har de tredubblats. Den genomsnittliga utdebiteringen ligger nu . och beräknas enligt kommunalekonomiska utredningen uppgå till . , om inte särskilda åtgärder vidtas. Kommunerna har i samband med den ökade kapitalistiska utslagningen av människorna tvingats att öka service och social omvårdnad. Staten har dessutom ålagt kommunerna större del av den samhälleliga servicen som måste betalas med skatteinkomster. Tillräckliga ekonomiska resurser har inte ställts till förfogande från statsmakterna för dessa åtaganden. 1980/81: 1559 ringen av kostnaderna från stat till kommun har pågått och därigenom medverkat till att kommunalskatterna drivits upp. Denna utveckling leder till att en allt större del av samhällsuppgifterna finansieras med de proportionella kommunala skatterna i stället för via en progressiv statsskatt. De förtäckta hot mot kommunerna som framförs i finansplanen är motsägelsefulla. Genom hot tvingas kommunerna till att stoppa expansionen som regeringen bedriver en ekonomisk politik som kraftigt ökar arbetslösheten. Detta kommer att medföra allvarliga störningar när arbetslösa inte ges möjlighet till arbete inom den kommunala sektorn som lider av brist på arbetskraft. Det är inte en begränsning i expansionstakt utan ökade resurser som löser problemen. Redan nu råder det allvarliga brister i fråga om barnomsorg, sjuk- och hälsovård, äldreomsorg, miljö, bostadsförhållanden, kollektivtrafik m. m. Dessa problem förvärras om inte kommunerna ges erforderliga resurser. Ökade statsbidrag till kommuner och landsting har länge förespråkats av kommunisterna. Statsbidragsgivningen har varit alltför otillräcklig för att hålla tillbaka skattehöjningarna och möjliggöra nödvändig utbyggnad av den kommunala servicen. kommunisterna har under en rad av år förespråkat en genomgripande skattereform även inom detta område. Ett alternativ är genomförandet av en progressiv gemensam skatt för både kommuner och stat. Genom en sådan reform skulle en utjämning komma till stånd. Nuvarande skatteutjämningssystem har visat sig vara otillräckligt för att utjämna skillnaden mellan kommunerna. Med en progressiv statskommunal enhetsskatt skulle en någorlunda likvärdig service kunna åstadkommas oavsett i vilken kommun man bor och, framför allt, till samma pris. Den nuvarande stora ojämlikheten mellan fattiga och rika kommuner och mellan tätorts- och glesbygdskommuner skulle effektivt kunna elimineras. I har under prövats en s. k. inomregional skatteutjämning. Syftet med denna försöksverksamhet är just en utjämning i de skiftande kommunala skatterna. Att denna inomregionala skatteutjämning är otillräcklig visas av att det är stora olikheter i kommunala skattesatser och service. En kommun som exempelvis i norra har för . i utdebitering medan exempelvis , också en norrkommun, har . Detta kan också belysas genom att se hur stor låneskuld dessa kommuner har. 1 en undersökning gjord av , och visas att låneskuld uppgick till . och för till . För att betala av skulden hade det i behövts en skattehöjning med . Detta är ett talande exempel på hur olika situationerna är i de olika kommunerna i landet. Framtiden för de fattiga kommunerna är alltså långt ifrån ljus, och med de hot som regeringen uttalar mot 1980/81: 1559 kommunerna kommer resultatet att bli ytterligare nedrustning av en redan eftersatt social sektor. En progressiv statskommunal enhetsskatt skulle kunna utjämna dessa ojämlikheter och ge alla kommuninvånare i landet en likvärdig service för samma pris. O införande av en progressiv statskommunal enhetsskatt. majoritet har antagit nya regler för intäktsberäkning vid beskattningen av småhus. Anledningen till de sänkningar som då vidtogs var de nya taxeringsvärdena. Vpk framförde kritik mot dessa regler. Vi vill utveckla de principer som vpk, i motsats till den borgerliga regeringen, anser bör ligga till grund för bostadsbeskattningen: rättvisa mellan olika upplåtelseformer. I motionen krävs en utredning av småhusbeskattningen. De i det följande angivna principerna bör ligga till grund för förslag om ändrade regler. Utvecklingen på bostadsmarknaden har på olika sätt gynnat de starka och missgynnat de svaga i samhället. Fördelningen av de samhällsresurser som satsas på boendet går alltmer till oredovisade skattesubventioner och obeskattad värdestegring. Detta låter sig inte förenas med de sociala mål som måste ligga till grund för bostadspolitiken. De borgerliga regeringarnas faktiska politik och oförmåga att påverka inflations- och kostnadsutvecklingen har bl. a. lett till en ökad privatisering av bostadsmarknaden. Allt fler gör stora vinster på försäljningar av ägda lägenheter, och allt större grupper blir beroende av större lånesummor för ett ordinärt boende. De privata bygg- och fastighetsbolagen stärker sitt grepp över marknaden. Orättvisorna mellan olika upplåtelseformer gynnar ägandet av bostaden på bekostnad av dem som hyr eller bor med bostadsrätt. Dessa orättvisor måste bekämpas. Ekonomisk rättvisa skall enligt vår mening åstadkommas i första hand genom ett ökat stöd till hyresboendet på bekostnad av spekulanter och fastighetshajar, höginkomsttagare och förmögna villaägare med stora och dyra hus. Den kategori villaägare som bara utgör ungefär en fjärdedel av samtliga men tillgodogör sig tre fjärdedelar av de subventioner i form av skatteavdrag som uppgår till måste vara med och betala en omfördelning. Orättvisorna skall bort genom att man gör slut på alla vinst- och spekulationsintressen på bostadsmarknaden, i alla led från marken till det färdiga huset. Småhusägare, hyresgäster och bostadsrättsinnehavare har ett gemensamt intresse av detta. Det är bara privata bank-, mark- och byggintressen som tjänar på de nuvarande förhållandena och att man spelar ut olika bostadskonsumenter mot varandra. 1980/81: 1559 De ändringar i beskattningen av småhusen som antogs innebär ingen ändring i de rådande missförhållandena. De förmögenhetsklyftor som skapats genom boendet kommer inte att förändras. Orättvisorna mellan boendeformerna löses inte. Inte heller löses problemet med orättvisorna mellan olika villaägare. Först i kombination med en kraftig begränsning av rätten till ränteavdrag i samband med beskattning, en ordentlig skärpning av reavinstbeskattningen och förmögenhetsbeskattningen samt ett ökat statligt stöd till hyresboendet kan någon större effekt för ekonomisk rättvisa mellan olika boendeformer uppnås. kommunisterna anser att det måste genomföras en rad olika åtgärder i enlighet med vad vi tidigare föreslagit i olika sammanhang. En annan markpolitik, en annan finansieringspolitik med en låg och fast ränta, en statlig totalfinansiering genom en statlig bostads- och samhällsbyggnadsbank och ett ökat bostadsbyggande är de viktigaste inslagen i en annan, bättre bostadspolitik. Vpk vill uppnå ekonomisk rättvisa och en utjämning av boendekostnaderna mellan skilda upplåtelseformer. En utredning bör tillsättas för översyn av dessa kostnader. Den diskussion som föregick det senaste beslutet om ändring av intäktsschablonen visar på behovet av en sådan utredning. I avvaktan på resultat av en sådan vill vpk inte föreslå ändringar i nu gällande schablon. Även kostnadsredovisningen, främst frågan om underskottsavdragen, bör utredas. De effekter som avses är dels den oinskränkta rätten att dra av räntekostnader för fastigheten belastande lån, dels rätten att kvitta uppkommet underskott mot inkomst i annan förvärvskälla, t. ex. inkomst av tjänst. Vi framför kritik mot att regeringen i direktiven till den kommitté som utreder avdragssystemet undantagit behandligen av frågan om införande av ett räntetak och effekten av de ovan antydda kvittningsmöjligheterna. I detta sammanhang utvecklas även hur en begränsning av ränteavdragen skall genomföras. Detta förslag är givetvis tillämpligt även på ränteavdrag vid inkomstberäkningen av småhus. Den schablonbeskattning som införts beträffande vissa större och mer värdefulla bostadsrättslägenheter har ändrats i anledning av de ändrade taxeringsvärdena. Vpk menar att även denna beskattning bör ses över i skärpande riktning vid den ovan förordade utredningen. Vid beskattning av bostäder uppkommer vissa komplikationer för vissa grupper. Exempel på detta är de pensionärer som bor i egna hem utan större låneskuld. Andra exempel är skillnader i olika regioner hur skattereglerna 1980/81: 1559 slår, t. ex. i en kommun med ansträngd bostadsmarknad och högt upptrissade huspriser. Problem av här antydd art bör givetvis belysas i utredningen. O Orättvisorna i olika boendeformer utjämnas utredning om formerna. O Skärpning av inkomstbeskattningen för vissa bostadsrättslägenheter. Reglerna om reavinstberäkning vid fastighetsförsäljning ändrades . Enligt vår mening var det antagna förslaget otillräckligt för att komma till rätta med problemen med kapitalvinstbeskattningen. De invändningar som framfördes mot vpk:s förslag vilket ansluter sig till den teoretiskt sett mest tillfredsställande lösningen var överdrivna. Detta förslag kunde mycket väl ha tjänat till grund för lagstiftning. Av utskottsbehandlingen (SkU 1980/81:10) framgår att en utredning för framläggande av mer långsiktiga lösningar krävs. Vpk vill framföra följande principiella syn på frågan om reavinstbeskattning och dessutom framlägga ett förslag till ny reglering av frågan, principer som bör ligga till grund för en kommande utredning. Den bristfälliga kapitalvinstbeskattningen är en av de största orättvisorna i vårt skattesystem. Grunden till dessa orättvisor står att finna i själva ägandet av marken. Fastighetsägaren har i det kapitalistiska samhället en oinskränkt rätt till markens avkastning. Vid överlåtelse av fast egendom kommer priset att motsvara en kapitalisering av markens förväntade avkastning. Vad som bestämmer denna är dels själva jordmonopolet, dvs. det förhållandet att markarealen är begränsad, dels markens belägenhet, tillgången på mark inom samma område och olika åtgärder från samhällets sida såsom vägbyggande, kommunikationer, kapitalsubventioner vid byggande m. m. Genom sin äganderätt kan markägaren tillgodogöra sig avkastningsvärdet hos marken. Detta kan ske genom belåning av egendomen eller genom att egendomen upplåts åt annan eller överlåts på annan. I det kapitalistiska krissamhället hårdnar konkurrensen om inflationsskyddad egendom. Detta möjliggör för markägaren att tillskansa sig en större avkastning av sin egendom. Detta kommer vid överlåtelse av marken till uttryck i de stigande priserna. Markspekulation är inflationsdrivande eftersom den är sprungen ur en monopolsituation - ägandet av mark. Mark- och fastighetsspekulation kan endast stoppas genom att all mark för bostadsbebyggelse, serviceändamål etc. överförs i samhällelig ägo. Härigenom rycks själva grunden för spekulationen undan. Isolerade åtgärder på skattepolitikens område kan inte ändra de grundläggande missförhållandena. Realisationsvinstbeskattningen kan endast ha till uppgift att se till att vinsterna vid avyttring av fast egendom inte undantas från beskattning. Enighet torde råda kring det faktum att det är den obegränsade avdragsrätten för låneräntor och den frikostigt utformade realisationsvinstbeskatt