mot · G4021952 · 1981-02-27 00:00:00 — med anledning av proposition 1980/81:92 om ändring i miljöskyddslagen (1969:387) De i propositionen framlagda förslagen är både efterlängtade och nödvändiga. Den över miljöskyddslagen har ju på flera punkter visat sig vara otillräcklig. Det gäller inte minst frågan om påföljder vid miljöbrott och överträdelse av givna tillstånd. Nackdelen med det gällande juridiska ansvaret är ju att det inte drabbar det företag som ofta begår miljöbrott utan endast den person som förutsätts representera detta företag. Det gäller att även söka komma till rätta med utsläpp som kommer till stånd på grund av slarv eller oaktsamhet. Ett utsläpp förorsakar ju lika stor skada i miljön oavsett vilken avsikt som ligger bakom. Det gäller alltså att se till att alla utsläpp kostar så mycket att de inte äger rum vare sig avsiktligt eller av misstag eller slarv. Om i större utsträckning alla utsläpp kostar, kommer man säkert att direkt jaga alla möjligheter till sådana kostsamma utsläpp. Detta var en av tankarna bakom miljöskyddsutredningens förslag till avgiftsbeläggning av alla utsläpp. Tyvärr har denna tanke urvattnats i propositionen. Det finns enligt vår mening ingen anledning att endast avgiftsbelägga de utsläpp som är direkt ekonomiskt lönsamma för ett företag. Det torde även vara svårt att visa i vilken utsträckning och i hur hög grad ett utsläpp är lönande eller inte. Det är därför angeläget att avgiften utgår till ett belopp som minst motsvarar den ett företag kan ha gjort på ett utsläpp. För att komma åt så många utsläpp som möjligt och framför allt från preventiv synpunkt torde kravet i propositionen på att endast sådana utsläpp som förorsakar betydande störningar för omgivningen eller risk för sådana störningar inte vara tillräckligt hårt. Det bör räcka med att ett utsläpp förorsakar störningar för omgivningen eller risk för sådana störningar för att miljöskyddsavgift skall utgå. Propositionen innebär också viss utvidgning av besvärsrätten i miljöfrågor. a. föreslås ju att fackliga organisationer skall få besvärsrätt i miljöfrågor. Det är bra. Men erfarenheterna borde ha lärt oss att fackliga intressen och företagens intressen i vissa fall kan sammanfalla. Inte heller torde kommuner och naturvårdsverk i praktiken föra alla berördas talan. Miljöintressen företräds ofta i praktiken inte enbart av enskilda sakägare och inte heller av föreningar som har helt andra primära ändamål än miljön utan ofta av ideella föreningar som främst har miljön på sitt program. De kanaliserar ofta på ett energiskt och initierat sätt människors oro och ansvar för miljön, och deras medlemmar är just i sin egenskap av enskilda personer mer eller mindre direkt berörda av de miljöhot det här är fråga om. Visserligen är regeringens praxis generös i dessa frågor. Det är emellertid otillfredsställande att ideella föreningar som speciellt tillvaratar miljöfrågorna inte skulle få ha besvärsrätt i miljöfrågor. Invändningarna mot en sådan ordning tycks huvudsakligen vara att svårbedömda gränsfall kan uppkomma. Men det problemet att det ibland kan vara svårt att avgöra vilka ideella föreningar som skall få ha besvärsrätt bör inte få leda till den slutsatsen att inga ideella föreningar skall ha besvärsrätt. Så många och så svårbedömda är inte miljöföreningarna i . Detta gäller även de föreningar som tillvaratar människors intressen vilka i speciella avseenden är särskilt miljökänsliga, t. ex. allergiker. Man skulle mycket väl kunna börja med en något så när restriktiv uppräkning av de typer av föreningar som borde tillerkännas besvärsrätt, och sedan fick utvecklingen visa om man behövde vidga kretsen. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar att paragraferna 52 och 54 i miljöskyddslagen ges följande lydelse: En särskild avgift (miljöskyddsavgift) skall utgå, om en föreskrift som avses i 45 § första stycket 1-3 har överträtts och överträdelsen har medfört dels ekonomiska fördelar för den som utövar den miljöfarliga verksamheten, dels störningar för omgivningen eller risk för sådana störningar. Miljöskyddsavgiften tillfaller staten. Miljöskyddsavgiften skall bestämmas till ett belopp som minst svarar mot de ekonomiska fördelarna av överträdelsen. Kan full bevisning om storleken av de ekonomiska fördelarna inte alls eller endast med svårighet läggas fram, får miljöskyddsavgiften bestämmas till ett skäligt belopp. 2. att hos regeringen anhåller om förslag beträffande besvärsrätt för ideella föreningar i miljöfrågor, i enlighet med vad som anförs i motionen.