mot · G402189 · 1981-01-12 00:00:00 — av m. fl. Debatten om datorernas hot och möjligheter har under en stor del av rört sig om riskerna för intrång i integriteten. har på detta område legat i täten med konstruktiva förslag. Integriteten är fortfarande en fråga som ligger svenska folket varmt om hjärtat, därom vittnar ett flertal opinionsundersökningar och mycket i debattklimatet. Men har datadiskussionen fått nya, ytterst väsentliga inslag. Allt fler medborgare berörs av den allt snabbare datautvecklingen, o Kostnaderna för bearbetning i datorer har sjunkit kraftigt - hjälpmedlet har blivit billigare, o Kapaciteten i datorerna har ökat mycket kraftigt. o Behandling av ord, text och bild på kontor med hjälp av datorer kommer att öka dramatiskt, o Små billiga persondatorer kommer att finnas på många arbetsplatser som ett komplement till de stora företagsdatorerna. o Datautbildningen behöver ökas kraftigt. o Arbetsinnehållet ändras i många jobb. Datatekniken kommer att förändra arbetsmiljön för många, o Många tråkiga, farliga och smutsiga jobb kommer också att försvinna, o Individen kommer att utsättas för ökade krav på uppgiftslämnande som myndigheternas möjligheter att utnyttja befintlig registerinformation ökar. o Myndigheterna kommer att kunna lämna allmänheten mycket bättre service än . o Vi får ökad sårbarhet i samhället. 0 Vi blir alltmer utlandsberoende. Det behövs åtgärder och omställning i många branscher. Det finns anledning tro att omställningen blir särskilt markerad inom kontors- och serviceområden som handel, bank, försäkring. Risk finns för att vissa grupper - t. ex. äldre lågutbildade kvinnor - ensidigt drabbas av den nya datatekniken. Utöver detta ser man som möjligt att hemlivet påverkas kraftigt av datorer. Kanske tar det ännu någon tid dit, men många nya informationstjänster står på lut. I debatten har bl. a. följande nämnts: 1 1980/81. o Ett penninglöst, eller åtminstone penningsnålt, samhälle, där elektroniska plånböcker och allmänt tillgängliga terminaler hanterar det mesta av dagens penningflöde, o Effektivare samhällsinformation till hemmet och till lokala informationscentraler. o Möjlighet till vidgat politiskt deltagande genom att många människor kan ge synpunkter nedifrån och upp, o Datorstödd konsumentupplysning, med jämförelse mellan olika varor och tjänster, följt av direkt bokning och beställning, o Individualiserad undervisning samt medicinsk information per terminal kompletterat av mänskliga råd. o Nya former av elektronisk underhållning och förströelse - individuella såväl som för grupper av deltagare. Blir nu detta ett teknikdominerat samhälle, där människan får allt mindre att säga till om? Blir det ett ojämlikt samhälle, där man måste vara expert för att kunna hänga med? Eller- får vi först med sådana tjänster verkligen tid för varandra och tillfällen till kreativitet och deltagande? Och dessutom - vem bör då sköta allt detta nya? Är det då mer eller mindre dramatiskt än när t. ex. bilen eller telefonen kom? Liberaler har varit föregångare när det gäller krav på ökad demokrati genom t. ex. allmän och lika rösträtt, yttrandefrihet, tryckfrihet m. m. i syfte att stärka den enskilde medborgarens skydd gentemot överheten i form av myndigheter eller kapital. Samma grundsyn finns i botten i arbete på lagstiftning till skydd för den personliga integriteten i datasystem som innehåller personuppgifter. Samma grundsyn kommer att styra liberalers syn på arbetet med datafrågorna i fortsättningen: - Datasystem får inte vara redskap för maktövergrepp mot den enskilde individen. Rätt kontrollerad och styrd kommer datatekniken att vara människan till stor hjälp i ett alltmer komplext och sårbart samhälle. Politiker har ett stort ansvar för att den pågående utvecklingen inte går förbi oss. Det innebär att redan nu måste det skapas skydd för att denna och kommande generationer kan fortsätta leva i ett fritt och demokratiskt samhälle. För att åstadkomma detta föreslår vi i denna motion en rad olika åtgärder. Den första datoriseringsvågen inom industrin åstadkom fler kvalificerade arbeten och färre rutinjobb. däremot åstadkommer mindre efterfrågan på specialister, mer på lågutbildade. Allt fler uppgifter läggs på programmerare med relativt kort och smal utbildning, vilka saknar det breda kunnande, inte minst om mänskliga krav på arbetsplatsen, som de egentligen skulle behöva. På kontor suddas gränsen mellan ADB-teknik och annan kontorsservice alltmer ut. Datakomponenterna i sammanhanget förlorar relativt sett i betydelse. Kontor är arbetsplatser där beslut fattas, dels lång-, dels kortsiktiga. De långsiktiga kan ha nytta av att stödjas av datorer men kan aldrig ersättas av dem. De kortsiktiga sätts i ökad utsträckning på data därför att de är rutinmässiga eller kan göras sådana. av dem kan behandlas på detta sätt. De som blir kvar bör då ges ökad kvalitet genom att personalen ges mer utbildning och kan fatta bättre, mer individuella, mer verklighetsanpassade beslut. Detta kommer framför allt att gälla den kvinnliga personalen, som hotas att ersättas totalt av datorerna. Det är viktigt att särskilda åtgärder sätts in för att ge dem en vidareutbildning på arbetsplatsen som ger dem möjlighet att övergå till en högre nivå av sina gamla arbetsuppgifter på datatillämpning inom olika områden. Det förutsätter vidare att de anställda får reell möjlighet att påverka datoriseringen. Fackligt veto är ett alltför trubbigt instrument för detta. Det kan finnas olika fackliga förbund på samma arbetsplats, och de kan ha olika synpunkter. Det är mycket effektivare att få fram arbetsformer som ger de verkligen berörda möjlighet och tid att sätta sig in i frågan och säga ifrån. Förhållandet mellan den professionella kunskapen hos den som skapar resp. beställer datamaskiner för en fabrik eller ett kontor och den människokunskap som är nödvändig för att datorn skall fungera humant har skildrats av en ergonom på FOA (Flans Furustig) på följande sätt: Det förefaller som om det i alla lägen inte vore tillräckligt med formell kunskap och erkänd arbetsmetodik för att utveckla goda människa-maskinsystem. Det är vad planeraren och rådgivaren syftar till på lång sikt, vad han eller hon medvetet och kanske också omedvetet värderar som påverkar sättet att utvälja kunskap och att välja metodik. Den ingenjörsmässiga inriktningen betraktar tekniken och i synnerhet maskinen som ett tekniskt faktum, som något som är oberoende av omvärlden. Den sociala inriktningen däremot betraktar teknikens relationer med människan och samhället som ett studieobjekt. Det bästa vore att båda dessa saker, tekniken och dess förhållande till människan, kunde studeras . Man kan något tillspetsat säga, att ett system börjar och slutar med värderingar. Det börjar med dens värderingar som ser ett behov, vill göra något åt det och satsar mot ett visst mål. Det slutar med att någon förmodligen någon annan - värderar slutresultatet och avgör om det skall fortsätta, ändras eller läggas ner. Man kan alltså inte nöja sig med att diskutera värderingar i slutstadiet - man måste ha ögonen öppna för dem från början. Med denna illustration som bakgrund hävdar vi att om datorerna skall kunna göra den nytta som förväntas av dem vid rationaliseringar på arbetsplatsen, måste de programmeras och inorganiseras på arbetsplatsen så att de tjänar den mänskliga arbetsmiljön och inte medför ökad stress, opersonlighet och högt förbestämt arbetstempo. Eftersom informationsbehandling inom alla samhällsområden kommer att omfatta en allt större del av bruttonationalprodukten, är det ett starkt samhällsintresse att investeringar i ADB-system över huvud taget leder till sådana system som har positiva effekter på människor och samhälle och att de negativa effekterna undviks. Den tekniska komplexiteten i framtida system kommer att öka, men kommer paradoxalt nog denna komplexitet att vara osynlig för slutanvändarna, om de inte med avsikt görs medvetna om den. Det är då särskilt viktigt att systemen från början utformas med tanke på att människorna och inte systemen blir de styrande. Detta kräver mer utvecklade teorier, metoder och hjälpmedel för samverkan mellan slutanvändarna och utvecklarna av informationsbehandlingssystemen. Metodiken för användarinverkan är ytterst dåligt utforskad. ADBpsykologi och ADB-sociologi måste komma in på universiteten. Insikten i de sociala och mänskliga aspekterna på det datoriserade arbetet måste i undervisningen delges alla datakunniga. De behöver inte själva vara specialister men måste veta tillräckligt för att se var de måste slå larm och kräva experthjälp. För detta behövs alltså dataforskning som inte enbart utförs av tekniker eller inom tekniska fakulteter. Beteendevetenskap och annan humanistisk vetenskap måste komma in i dataforskningen redan på grundstadiet. Statsmakterna har ett särskilt ansvar för de datorer som de själva beställer och betalar. Dessa datorer måste arbeta effektivt, utan onödiga kostnader, utan att skapa mer besvär än de avskaffar och utan att göra verksamheten onödigt sårbar. De måste användas så att medborgarna upplever datorerna som sina tjänare, inte som sina herrar. De stora statliga datasystemen har under hela sin verksamma period lidit av vad som alltid kallas barnsjukdomar, och det ser inte ut att bli lättare i fortsättningen. Detta är inte alls någon snävt teknisk fråga, utan det är mera en fråga om en ändrad metod och modell för kunskapsutnyttjandet inom ett verksamhetsområde som alltmer förskjuts till skedena innan arbetsorganisationen och de rutinerna tas i drift. Det ställs således ökade krav på förutseende, kunskapsutnyttjande och kunskapssamverkan redan innan en tillämpning tas i drift, som den tekniska utvecklingen och spridningen av tillämpningar till nya verksamhetsområden är snabb. I ett sådant läge - när det alltmer gäller att tänka efter före, ibland utan att man har egna erfarenheter - borde frågor om tester, erfarenhetsförmedling och om olika intressenters verkliga möjligheter att påverka hur beslut tas i utvecklingsprocessen vara alltmer väsentliga och ett gemensamt intresse för alla berörda. En utvecklad MBL som fungerar i effektiva former skulle här vara en god hjälp. Behovet av att anpassa styrinstrument och styrningen späds också kontinuerligt på av den snabba tekniska utvecklingen, den ökade specialiseringen inom olika yrken och av funktioner samt av den långsamma beslutsprocessen för att åtgärda olika problem. Det brådskar att ändra styrningen så att den får en mer offensiv inriktning. Risken för att endast bli upptagen med att passivt behandla problem i efterhand är annars överhängande. Detta behandlar alltså den sida av de statliga datasystemen som gäller deras effektivitet. För att åstadkomma den behövs en stark inriktning av datadelegationens arbete mot ökat engagemang och beslutsberedskap. Den andra sidan av de offentliga datasystemens effektivitet - kraven på att de verkar till medborgarnas fördel och inte bara kontrollerar dem - är också en faktor som datadelegationen bör ha sin uppmärksamhet riktad på. Hit hör följande krav: o Datorer bör användas för att säkerställa att medborgerliga rättigheter verkligen når fram, inte bara för kontroll av skyldigheter. Datorn bör inte lägga bevisbördan på medborgaren, det bör vara tvärtom, o Människor som avkrävs uppgifter av myndigheter bör alltid upplysas om ändamål och skäl bakom detta, o Medborgarnas åsikter bör inhämtas till myndigheterna, bl. a. med datatekniska hjälpmedel, i mycket högre grad än hitills. En tredje viktig sida av de offentliga datasystemens funktion är deras egenskap av att utgöra en allmänning av stort ekonomiskt värde för dem som har möjlighet att utnyttja dem. Enligt svensk offentlighetsprincip måste offentlig information ställas till vars och ens förfogande utan att denne behöver ange skäl. I dataåldern har denna rätt plötsligt gett upphov till stora ekonomiska fördelar för starka organisationer och företag, som kan utnyttja den. Detta brukar kallas för kommersiellt missbruk av offentlighetsprincipen, men ordet kommersiell leder här som så ofta vilse. Det är inte alls bara företag som utnyttjar adressregistren. Det kan också vara ideella, religiösa, politiska och etniska organisationer, som kanske vill värva medlemmar eller på annat sätt använda sig av någon typ av selekterad utsändning. Uppenbarligen kan man inte bedöma dessa på samma sätt som kommersiella direktreklamföretag. Men det är också tydligt att de inte alla över en kam kan behandlas som mera etiskt högtstående. Somliga av dem kan vara sådana att medborgarna kan vilja skydda sig extra mycket från dem extrema sekter, extrema politiska partier, krigande invandrarfraktioner, välgörenhetsföreningar med mindre nogräknade metoder etc. Varje ansträngning att öka medborgarnas tillgång till offentliga data följs alltså av en växande skugga: den ökar möjligheten att komma över data för gruppegoistiska ändamål. Dessa senare ändamål kan stå mer eller mindre i konflikt med andra gruppers, eller med de enskilda medborgarnas intressen. kan de vara alldeles harmlösa. Men man får inte glömma att all den information och därmed makt som utnyttjandet av offentliga data kan ge en grupp alltid i någon grad betyder minskad makt för någon annan grupp. Hela detta problemkomplex kan inte behandlas, förrän man fått en genomlysning av den ekonomiska nytta som olika organisationer och företag kan ha av data ur offentliga databaser. Då först har man en grund för att se hur man fördelningspolitiskt bör bedöma tillgängligheten av data som inte används för det av lagstiftarna avsedda ändamålet, nämligen att kontrollera myndigheternas arbete och berika den offentliga debatten. Avvägningarna här är givetvis mycket svåra. Men det går inte heller i längden att blunda för att data inte bara är viktiga ur yttrandefrihetssynpunkt utan också ur ekonomiska aspekter. Allmänningar är notoriskt svåra att inordna i ekonomiska system på ett rättvist och hållbart sätt; det hindrar inte att man måste göra försöket. Både forskning och olika utredningar bör inriktas på detta problem, främst datadelegationen och datalagstiftningskommittén. Datamonopol bör motarbetas, såväl i statliga som i privata sammanhang. Teledata kan organiseras så att några centrala sändare (offentliga eller privata) ställer uppgifter till förfogande, ev. med möjlighet till ett visst svar från användarna. Det kan också organiseras så att de enskilda TVinnehavarna får möjlighet att ta kontakt med varandra, ev. bilda grupper för att påverka utformningen av det utsända materialet. Det senare är svårare och dyrare men har mycket stor betydelse för en demokratisk utveckling av det nya mediet. De fåtaliga centrala sändarna får i varje fall inte tillåtas bli några monopol, de måste få verklig konkurrens, och de måste göras känsliga för publikens krav och synpunkter. Det är aldrig en neutral och värderingsfri fråga vilka uppgifter som matas in i en datacentral och vilka som får stanna utanför. Det är väsentligt att medborgarna kan ha tillgång till databankerna utan att det går att kontrollera vem som har frågat vad. Datalagen måste tillämpas även på sådana kundlistor. Anonymitetsskyddet får inte upphävas av en ny teknisk uppfinning. En utflyttning av arbetsuppgifter till hemmiljö kan bli möjlig. Detta kan vara bra för vissa grupper, t. ex. handikappade. gemenskapen på arbetsplatserna värderas högt. Mänskliga kontakter som äger rum via datanät blir ofta stela och kan inte ersätta mänsklig gemenskap. När biblioteken datoriseras, måste stora ansträngningar göras för att vanliga människor inte skall lämnas utanför. Information får inte bli dyrare och mer svåråtkomlig för att den datoriseras. Kommersiellt deltagande på datanäten är en naturlig del i en marknadsekonomi som vår. Detta innebär att t. ex. datorförmedlad konsumentupplysning och annan rådgivning om varor och tjänster bör kunna äga rum i regi av t. ex. branschinstitut och inte bara härröra från . En användaretik bör då tillämpas i efterhand på sätt som liknar . Närradions idé bör tillämpas på datakommunikationspolitiken. Nya medier bör göras tillgängliga för organisationer och intressegrupper. Särskilt gäller detta för de många små och ännu ej etablerade grupperna, som härmed kan få viktiga språkrör. Datorerna i grannskap och hemliv bör i mindre utsträckning användas för ren privatisering av tillvaron än som ett sätt att främja en kvalificerad gruppkontakt kring gemensamma intressen. Folkbildningen bör uppmärksamma sådana nya möjligheter till kontakt och erfarenhetsutbyte. Datatekniken har slutligen också den effekten att den knyter oss samman med andra länder på ett ännu oupplösligare sätt . Vi blir beroende både av datanät och av databanker i andra länder, av databehandling som sker utanför våra gränser och av leverans av reservdelar, maskiner och tekniskt kunnande. Dessutom blir vi sårbara på ett helt nytt sätt när all administration, enskild och offentlig, går via data och därför kan sättas ur spel relativt enkelt. Att bota detta genom att dra sig ur det internationella sammanhanget är ett i vissa kretsar populärt recept, men det är minst lika dyrt som sjukdomen, i varje fall för ett land vars levnadsstandard till avgörande del beror av export. Men kan inte förorda isolering från utlandet som botemedel mot en viss sårbarhet utan att räkna upp alla andra effekter samma isolering skulle få. Vi är dessutom inte enbart utsatta för inflytanden och påverkan, utan kan göra vissa saker själva också; datalagar och datainitiativ över huvud taget väcker stor uppmärksamhet i internationella sammanhang, och vi har möjlighet att få igenom våra krav på internationella datakonventioner och andra överenskommelser. Däremot måste man givetvis här som alltid se efter hur stor sårbarhet vi kan acceptera i utbyte mot vilka fördelar. måste ju vara rimliga. Och det är möjligt att vi i farten accepterat en alldeles för stor sårbarhet för våra inhemska datasystem, i utbyte mot en snabbhet och effektivitet som kanske inte är så oumbärlig. Detta är en av de effekter av existerande och kommande datasystem som datadelegationen bör se över som en del av sitt arbete på en datapolitik. Därvid är att märka att den tekniska utvecklingen går så fort att förhållanden ändras med mycket kort varsel. För den mera interna sårbarheten gäller två olika typer av åtgärder, dels att stora datasystem inte får upprättas utan tillräcklig reservkapacitet, dels att de helst bör spridas geografiskt och organisatoriskt. Fackkunskapen om hur de sköts och hur eventuella nödsituationer kan manuellt måste också vara tillräckligt utspridd. Den andra sidan är åtgärder mot databrottslighet. Här gäller dels att effektiva bevakningsåtgärder inte får försummas, dels att vissa typer av ekonomisk databrottslighet faktiskt ännu inte finns i och alltså inte kan beivras ens om de blir upptäckta. Man kan t. ex. koppla in sig på en linje mellan en terminal och en dator och ta ut de data som sänds på linjen t. ex. viktiga forskningsdata eller försäljningsdata. Eftersom tjuven varken har stulit papper eller vad som i lagen kallas upptagning för ADB utan något immateriellt, dvs. information i elektronisk form, finns ingen brottsbeskrivning som stämmer på detta. Själva intrånget på datalinjen kan möjligen kallas databrott, men man kan inte stämma honom eller henne för de ekonomiska skador han/hon eventuellt förorsakat genom att sälja de stulna data till en konkurrent. Integritetsfrågorna och sårbarhetsfrågorna kan av många skäl inte lösas enbart på det nationella planet. Dataflödena över gränserna är en realitet, både vad gäller personliga och ekonomiska data. De kommer att öka alltmer. Förhoppningsvis kommer snart någon form av internationell konvention på området att vara färdig för undertecknande. Den svenska datalagen får därigenom inte urholkas. Vi måste kunna vägra tillstånd att behandla data utomlands, om det inte finns garantier för att de behandlas under motsvarande integritetslagar i det andra landet. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs* 1. att hos regeringen hemställer om att generella direktiv utfärdas innebärande att uppgiftsinsamling för databearbetning alltid skall åtföljas av upplysningar om för vilket ändamål uppgiftsinsamlingen sker, *Se även motionerna 1980/81: 190-193. Mot» 1980/81:189 2. att hos regeringen hemställer om en karläggning av den ekonomiska nyttan för enskilda, organisationer och företag av att ha tillgång till skilda offentliga databaser, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts vad gäller att ställa datanäten till avnämarnas förfogande på ett sådant sätt att monopolsituationer motverkas, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts rörande svensk anslutning till internationella konventioner, innebärande att det integritetsskydd som svensk datalagstiftning ger då ej får urholkas. () ()