mot · G4021439 · 1981-01-23 00:00:00 — av m. fl. om demokratiska rättigheter i arbetslivet beslutade om medbestämmandelagen. Något avtal om medbestämmande, enligt lagens § 32, har ännu inte träffats på den privata sektorn. framförde både LO och PTK förslag till ett medbestämmandeavtal. Därefter lade SAF fram sitt förslag. Nuvarande lagstiftning är otillräcklig för att de fackliga organisationerna skall kunna förhandla fram meningsfulla avtal. Enligt vpk:s mening behövs det en lag med demokratiska rättigheter. Vi anser att det i arbetsmarknadslagstiftningen skall införas demokratiska rättigheter för fackföreningarna, vilka i sin tur kan vara utgångspunkten för avtal på arbetsmarknaden. MBL utlovades av ledande socialdemokrater att bli den största reformen sedan allmänna rösträtten. Alla vet att det inte blev så. Kapitalet sitter i orubbat bo. Innan MBL ens trätt i kraft - - kom den fördjupade ekonomiska krisen även till . Företag lades ner och folk avskedades och permitterades på löpande band. Vad hjälper MBL? Alla kan se att den närmast kan översättas till Med Bibehållen Ledning (för kapitalet). Efter fanns en stark opinion på arbetsplatserna och inom hela arbetarrörelsen för åtgärder för att bryta storfinansens ägande och makt, och för rättigheter på arbetsplatserna för att påverka utvecklingen. Denna opinion resulterade i företagsnämndsavtalet - ett avtal om samråd och viss information som komplement till . och det tidiga blev den svenska kapitalismens guldålder. Andra länder hade produktionsapparaten sönderslagen. De svenska kapitalisterna kunde göra stora och snabba profiter på exporten. I arbetslivet infördes och utvecklades nya utsvettningsmetoder som MTM och UMS. Den materiella standarden förbättrades snabbt, men till ett mycket högt pris. började konsekvenserna visa sig genom ökad utslagning och sänkt produktiv ålder. Kraven växte på makt och inflytande på jobbet. SAF blev oroat och tillsatte en referensgrupp som skulle utreda företagsdemokrati under kapitalets fortsatta ledning. slogs målen fast i utredningen i framtidens företag. Detta gav SAF ett rejält försprång som sedan bara har ökat. SAF slog fast målen: Ökad effektivitet och produktivitet. Arbetstillfredsställelse för de anställda i den mån målsättningen inte strider mot det överordnade effektivitets- och produktionskravet. Intressebalans, dvs. den av kapitalisterna utsedda företagsledningen skall balansera olika intressen inom och utom företagen. Kapitalets ledande roll slogs fast: Det är mycket viktigt att formulera målen så att de anställda sinsemellan uppfattar dem på samma sätt och givetvis på samma sätt som företagsledningen. SAF slog vidare fast: Det är också nödvändigt att lära de anställda vad målen innebär och hur de skall realiseras. Storkapitalets mål var fastställda och skulle realiseras. SAF hade också förslag till medel. SAF förklarade sig vara öppen bara för företagsanpassade samarbetsformer och föreslog inrättande av ett Utvecklingsråd för samarbetsfrågor. Rådet borde ges informations-, utbildnings- och forskningsuppgifter och även ta hand om frågor som gäller normskapande och godkännande av lokala samarbetsavtal. När företagsnämndsavtalet reviderades 1966 accepterade löntagarparterna att man som målsättning för utvecklings- och forskningsarbetet skrev in produktivitet och arbetstillfredsställelse. Intressebalansen behövde inte skrivas in. Den fungerar som SAF vill i kraft av kapitalets äganderätt till produktionsmedlen. Den nuvarande lagen består av bl. a. en utvidgad informations- och förhandlingsrätt för den fackliga organisationen. Men lagen innehåller också många undantag och bestämmelser som försvårar för den fackliga organisationen att få olika av sina krav tillgodosedda i ett medbestämmandeavtal. SAF:s huvudlinje har varit att få ett ramavtal om samarbete, ett avtal som sedan följs upp med förbunds- och lokalavtal. Med företagsanpassade lokalavtal är SAF framme vid den slutstation som ritades upp i i framtidens företag. Sedan förhandlingarna om ett s. k. medbestämmandeavtal började har SAF som organisatorisk huvudlinje haft att facket bör utse ombud: medbestämmande-, arbetsplats- eller kontaktombud på arbetsledarnivå samt att man genom ombud och utskott skall ha målsättningen att bygga in facket i företagens linjeorganisation. Viktiga hörnpelare i är: SAF accepterar bara företagsanpassade samarbetsavtal som skall bygga in facket direkt i linjeorganisationen. Metoden är fackliga ombud och utskott som samarbetar med kapitalets chefer. Facker kommer som organisation in i andra hand, om det blir tvister eller om man inte lyckas binda upp ombuden. SAF har utvecklat en ny chefs- och arbetsledarroll med delegering av beslut och ansvar inom givna ramar. Chef på lägre nivå har resultatansvar inför chef på högre nivå. Storkoncerner och företag delas upp i ekonomiska resultatenheter, där de anställda och de fackliga organisationerna isoleras från varandra och spelas ut mot varandra för att öka effektiviteten, produktiviteten och profiten. Detaljplanering, produktion och administration närmas varandra men utan att den uppifrån styrda horisontella arbetsledningen och arbetsdelningen ändras. De ekonomiska resultatenheterna styrs och kontrolleras helt av den centrala ledningen, vilket underlättas av alltmer avancerade datasystem. Anställda som inte tidsmässigt kan sysselsättas fullt ut skall ersättas med utifrån köpta tjänster i form av konsulter och entreprenader. Anställda i de ekonomiska resultatenheterna - särskilt produktionsgrupperna - bör inom uppifrån givna ramar acceptera en årsbudget inom vilken de får fatta självständiga beslut. Löneformen bör vara prestationslöner - biandackord och/eller meritvärdering. Lönesystemen bör vara gemensamma för arbetare och tjänstemän. Drivkraften och motorn för att sprida detta lednings- och kontrollsystem i hela arbetslivet skall vara SAF:s tekniska avdelning. SAF:s kursverksamhet skall spela en ledande roll för att påverka dem som är ute i arbetslivet som SAF på alla sätt söker påverka all övrig undervisning. SAF:s linje - avväpna facket Man försöker på detta sätt avväpna fackets utvidgade förhandlings- och informationsrätt. Facket kommer in med förhandlingar först i andra hand efter tvister eller om företagsledningens chef inte lyckas komma överens med de fackliga ombuden. När förhandlingarna slutförts är det precis som före MBL. Företagsledningarna eller deras chefer på lägre nivå beslutar i kraft av kapitalets äganderätt till produktionsmedlen. Kan man kalla det medbestämmande? Företagsnedläggningar och avskedanden fortsätter på löpande band. Alltmer ägande och makt koncentreras hos några få finansfamiljer, datorisering, robotar och annan ny teknik hotar slå ut hundratusentals jobb inte bara inom industrin utan också i handeln och på den offentliga sektorn. Vad hjälper MBL och medbestämmandeavtal mot den strukturrationaliseringsvåg som drabbar främst basindustrierna och mot den nya nedläggningsvåg som hotar den redan hårt drabbade varvsindustrin, stålindustrin, skogsindustrin m. fl. I stället för att dölja motsättningarna i samhället måste man blottlägga dem. Kapitalister och lönearbetare har oförenliga klassintressen och kapitalets avgörande makt i företagen och samhället ligger i dess äganderätt till produktionsmedlen. Denna avgörande makt förstärks av att kapitalets företagsledningar och chefer har obegränsad tillgång till experter, som arbetar på betald arbetstid inom och utanför arbetsplatserna. Facket informeras och får förhandla om det mesta enligt MBL. Men facket saknar tid för att hinna utarbeta egna alternativ och har oftast ingen experthjälp. Det kan inte ens samla medlemmarna till fackmöte på betald arbetstid för att behandla kraven före förhandlingarna, och än mindre arbeta med egna program och utredningar. Och när sedan förhandlingarna på kapitalets villkor förs, har facket varken strejkrätt eller vetorätt för att kunna understryka sina krav. Kapitalets makt är orubbad. Dess företrädare leder och fördelar arbetet på ett nytt sätt. Propagandan för medbestämmande har lagts upp så att de anställda skall ha inflytande över de frågor som berör dem och nära. Som lösning på detta framhävs s. k. självstyrande grupper eller produktionsgrupper. Men dessa ger inte de arbetande det inflytande som propagandan ger sken av. MBL föregicks av den s. k. Lösmynta utredare konstaterade gång på gång: SAF:s paragraf 32 avskaffas inte. Den sopas bara under mattan. Att MBL och medbestämmande avskaffar § 32 är också bara en myt. Kapitalet leder och fördelar bara arbetet på ett nytt sätt, anpassat till den tekniska utvecklingen och till ny administrations- och organisationsteknik. Kamp i stället för samarbete Medbestämmande motiveras ständigt med att de anställda och de lokala fackföreningarna måste ta ansvar för att rationalisera och effektivisera verksamheten i företag och myndigheter. Men så länge arbetarklassen inte har makten i företagen och samhället är ansvaret falskt. Fackföreningarna måste stå fria och obundna gentemot företagsledningar och myndigheter. En motstrategi - bryt SAF:s makt En av huvuduppgifterna för hela arbetarklassen är att möta och slå tillbaka SAF:s offensiv. En facklig MOTSTRATEGI är nödvändig. Den bör ha sin utgångspunkt i att möta storkapitalet och . SAF:s linje är företagsanpassade avtal som bygger in facket i företagens organisations- och beslutsprocess vilket avväpnar facket förhandlingsmöjligheter. Fackets linje måste vara att utarbeta egna alternativ, att renodla partsförhållandet och att satsa på mobilisering för att öka trycket i förhandlingarna. SAF:s linje är att facket och arbetsköparna skall ha gemensamma projektgrupper (samarbetsgrupper). Fackets linje måste vara egna projektgrupper som tar hjälp av egna experter för att få fram fackliga alternativ. SAF:s linje är att i ekonomiska resultatenheter (t. ex. avdelning) binda upp facket att ta ansvar för av arbetsköparna uppifrån givna ramar och produktionsnormer. Fackets linje måste vara att ta kamp utifrån arbetarnas intressen i fråga om ramarna, produktionsnormerna och personalstyrkornas storlek. Lagen bör därför ge utvidgad förhandlingsrätt, och för att kunna hävda partsintresset skall facket kunna tillgripa strejk och även ha vetorätt i avgörande frågor. SAF:s linje är att överösa de anställda och facket med oviktig information och att hålla inne viktig information. Fackets linje måste vara att sila informationen och tvinga fram nödvändig information som underlag för förhandlingar. Lagen bör ge fackföreningen rätt till information i alla frågor utan undantag och hindrande sekretessbestämmelser bör undanröjas. SAF:s linje är att arbetsköparna skall bestämma över data- och teknikfrågorna. Fackets linje måste vara facklig kontroll och vetorätt, i bl. a. data- och teknikfrågorna, rätt till utbildning i ny teknik på betald arbetstid, krav på att ny teknik inte får leda till avskedanden och kamp för kortare arbetstid. SAF:s linje är prestationslöner för alla och gemensamma prestationslönesystem för arbetare och tjänstemän. Fackets linje måste vara kamp för fasta löner och facklig kontroll över arbetstakten. SAF:s linje är fritt fram för entreprenader. Fackets linje måste vara facklig vetorätt i alla entreprenadfrågor. Lagen bör därför stärka förhandlingsrätten genom att facklig organisation får tillgripa strejk och får vetorätt mot arbetsköparnas planerade åtgärder. SAF:s linje är att kapitalets chefer och experter skall ha möjlighet att arbeta för företagets och sin klass intressen på betald arbetstid, men man nekar facket motsvarande rätt. Fackets linje måste vara att tilltvinga sig mer tid för fackligt arbete och rätt till fackmöte - även beslutande - på betald arbetstid. SAF:s linje är att bara arbetsköparna skall få bedriva politisk verksamhet på arbetsplatserna. Fackets linje måste vara de anställdas rätt till politisk verksamhet på arbetsplatsen. Lagen bör därför ge rätt för fackförening att anordna möten på betald arbetstid. SAF:s linje är att bara kapitalets experter skall arbeta fram alternativ för produktionsinriktningen, arbetsorganisation, arbetsledning m. m. Fackets linje måste vara fritt tillträde till arbetsplatserna för forskare, utsedda av facket lokalt och centralt - forskare som hjälper facket med utarbetandet av egna alternativ. SAF:s linje är att facket och arbetsköparna på olika nivåer skall bedriva utbildning kring gemensamt material. Fackets linje måste vara eget material och egna studier. SAF:s linje är att dess egen tekniska avdelning och kursverksamhet skall vara basen för forskning och utbildning i arbetslivsfrågor Fackets linje måste vara att upprätta egna arbetsmiljö-, forsknings- och kontrollorgan, som hjälper de lokala fackliga organisationerna att utarbeta alternativ och program. Lagen bör därför ge forskare som anlitas av central eller facklig organisation rätt till fritt tillträde till arbetsplatsen. För att lönarbetarna och de fackliga organisationerna skall kunna förhandla fram ett meningsfullt avtal måste lagen förändras och kompletteras med konkreta demokratiska rättigheter. Därför yrkar vpk att nedanstående rättigheter tillförs MBL: - Utvidgad förhandlingsrätt och informationsrätt i alla frågor utan undantag. Förhandlingsrätten måste omfatta alla frågor som den fackliga organisationen vill ta upp till förhandlingar, alla undantagsregler i lagen måste slopas. Informationsrätten skall kunna utnyttjas uan att fackliga representanter blir ålagda sekretess av företag och myndighet, därför måste lagtexten ändras där informationsrätten beskärs av sekretessreglerna. - Lagstadgad strejkrätt för lokal och central fackförening. All lagtext som förhindrar lokal och central fackförening att tillgripa strejkvapnet måste slopas. - Vetorätt för fackföreningar. Medbestämmandelagen måste kompletteras med vetorätt för fackföreningar i följande frågor: vid företagsnedläggningar, rationaliseringar, avskedanden och omplaceringar; i alla entreprenadfrågor; i data- och rationaliseringsfrågor. - Rätt för fackförening att anordna möten pä betald arbetstid. Medbestämmandelagen måste kompletteras med lagstadgad rätt för fackförening att anordna möten på betald arbetstid. - Forskare som anlitas av central eller lokal facklig organisation skall ha fritt tillträde till arbetsplatsen. Medbestämmandelagen måste kompletteras med lagstadgad rätt för forskare som anlitas av central eller lokal facklig organisation att ha fritt tillträde till arbetsplatsen. Strejkrätt - bort med strejkskadestånden Skall förhandlingsverksamheten för en fackförening vara meningsfull krävs att fackföreningen inte hindras att vidta stridsåtgärd när den anser det befogat. Strejken är arbetarnas och fackföreningens främsta motvikt mot arbetsköparnas makt och ägande till produktionsmedlen. I lagen bör därför inskrivas att lokal och central facklig organisation har rätt till stridsåtgärd. Därmed kan MBL:s fredspliktsparagrafer utmönstras ur lagstiftningen. Däremot bör lagstiftningen - som vpk framför även i annan motion beröva arbetsköparna möjligheten att tillgripa lockout. Strejkskadestånden skall se till att det svider i skinnet som uttryckte det 1976. Genom att utmönstra fredspliktsparagraferna och göra strejken till ett legalt vapen skulle alla strejkskadestånd försvinna. Vpk kräver att inga strejkskadestånd skall kunna utdömas. Skulle inte bifalla detta krav vore det rimligt att återgå till 200-kronorsgränsen, vilket var högsta gräns . Under höstriksdagen gav även socialdemokraterna upp kravet på en högsta gräns vid . När de, tillsammans med de borgerliga partierna, överlämnade utformningen av arbetslagstiftningen till arbetsmarknadens parter hänvisade de till att regering, SAF och fackföreningarna skulle ta upp även denna fråga. Beträffande kravet på att strejk aldrig skulle utgöra saklig grund för avsked har vpk även i annan motion förslagit en sådan bestämmelse. Med hänvisning till ovanstående föreslås 1. att hemställer hos regeringen om förslag som innebär a) att arbetsmarknadslagarna tillförs följande demokratiska rättigheter för fackförening: - utvidgad förhandlingsrätt och informationsrätt i alla frågor utan undantag - lagstadgad strejkrätt för lokal och central fackförening - vetorätt för fackförening i följande frågor: företagsnedläggningar, rationaliseringar, avskedanden och omplaceringar, i alla entreprenadfrågor samt i data och teknikfrågor, b) att inga strejkskadestånd skall kunna utdömas och därmed fredspliktsbestämmelserna i lagen utmönstras, c) att deltagande i strejk aldrig får utgöra saklig grund för avskedande, d) att rätten att tillgripa lockout upphör och att arbetsköparnas möjlighet att använda lockout som ekonomiskt påtryckningsmedel omöjliggörs, 2. att, därest beslutar avslå moment 1 b), beslutar att strejkskadeståndens övre gräns fastställs till . (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) PER (vpk) (vpk)