mot · G4021954 · 1981-02-27 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1980/81:92 om ändring i miljöskyddslagen (1969:387) Miljöskyddslagen är den juridiska grunden för samhällets ingripanden till skydd för vår yttre miljö. Den som skall bedriva eller som bedriver miljöstörande verksamhet skall söka och erhålla tillstånd för att få påbörja resp. förändra sin drift. Enligt nu gällande miljöskyddslag (ML) kan sökanden välja mellan dispens eller koncession . Bara det sistnämnda förfarandet går att överklaga. behålls bara koncessionsförfarandet, och alla ansökningar skall förprövas, det är en klar förbättring. Denna förändring innebär att anmälningsförfarandet i enklare ärenden också försvinner. Möjlighet ges däremot till frivillig koncessionsansökan. En annan nyhet och förbättring av de bestämmelser som finns i nu gällande ML 14 § och som intagits i det nya lagförslagets 12 a § och 13 § är ett obligatoriskt samrådsförfarande - innan ansökan görs om tillstånd - med statliga och kommunala myndigheter, organisationer och enskilda som kan ha intresse i saken. Vi tror att ett sådant förfaringssätt, rätt använt, väsentligt kan underlätta lokalisering av miljöstörande verksamhet, genom att berörd ortsbefolkning redan i förväg getts möjlighet att få sina synpunkter tillförda ansökningsmaterialet. En sökande som möts med negativa reaktioner från berörd befolkning har då möjlighet att före prövningen undersöka alternativa lokaliseringar och få reaktioner från dessa. har sedan möjlighet att avväga vilken lokalisering som ger det minsta intrånget från miljösynpunkt. Vi ser förslaget i propositionen som en förbättring jämfört med gällande rätt på området. Men detta hindrar inte att vi på flera punkter har avvikande mening i delfrågor. Nedan motiverar vi våra avvikande meningar punkt för punkt. Enligt 9 § får prövning enligt miljöskyddslagen påbörjas utan avvaktan på beslut enligt 136 a § byggnadslagen. Denna möjlighet kan innebära en fördel, om den utnyttjas för att tillföra ett bättre underlag för beslut enligt 136 a §. F. n. prövas - när så förekommer - ansökan först enligt byggnadslagens 136 a § och först efter positivt beslut i denna prövning enligt miljöskyddslagen. Det innebär att den berörda kommunen när den tar ställning till om man skall utnyttja den kommunala vetorätten eller ej inte har tillgång till ett fullständigt beslutsunderlag i vad avser miljöeffekterna. Detta är allvarligt, eftersom vetorätten i allmänhet begagnas just till följd av invändningar mot miljöskador. För att kunna bedöma huruvida man anser verksamheten tillrådlig bör kommunen känna till vilken avvägning konces 1 1980/81. sionsnämnden gjort mellan miljö och ekonomi. Enligt vår uppfattning bör man därför överväga om inte vetorätten bör införas som en del av miljöskyddslagen snarare än som en del av byggnadslagen. Genom att överföra vetorätten till miljöskyddslagen får kommunerna ett mera fullständigt beslutsunderlag. I 13 § ställs krav på sökanden i vad avser ansökningshandlingarnas omfattning och innehåll. Regeringen har avstått från att kräva en formaliserad beskrivning av miljöeffekterna. Denna bedömning kan vara riktig så till vida att formaliserade rutiner knappast är nödvändiga i alla tänkbara fall. Men även om det inte finns ett generellt behov, kan det i det enskilda fallet vara värdefullt att följa en formaliserad rutin som bl. a. medför bättre möjlighet att jämföra med liknande projekt. Detta gäller inte minst för verksamheter där risk för allvarligt haveri kan föreligga. Regeringen bör därför ha möjlighet att föreskriva att sådana rutiner skall tillämpas i ansökan gällande viss typ av industri eller verksamhet. I 24 § anges grunderna för omprövning av givna tillstånd. För att tillsynsmyndigheterna skall ha möjlighet att överväga omprövning av givna tillstånd krävs att de utvecklar fungerande rutiner för tillsyn, kontroll av miljöeffekterna och inhämtande av nya rön och ny teknik inom det berörda området. Anvisningar om hur detta bör gå till bör, enligt vår uppfattning, beaktas vid den kommande översynen av miljöskyddskungörelsen. När det gäller de verksamheter som är särskilt farliga för miljön bör en översyn ske med jämna mellanrum, t. ex. . Den bör kunna genomföras i samarbete mellan och den berörda . Vid översynen bör man undersöka a) graden av efterlevnad, b) tillämpade tillsynsrutiner, c) uppkomna miljöeffekter, d) nya rön vad beträffar utsläppens effekter, e) ny reningsteknik och f) ta ställning till i vad mån en omprövning av tillståndet är behövligt. När det gäller annan och mindre farlig verksamhet kan det vara mera lämpligt att med jämna mellanrum gör en branschöversikt till hjälp för de kommuner och länsstyrelser som har att utföra den fortlöpande kontrollen. Även i detta fall bör miljöeffekter, tillsynsrutiner och den tekniska utvecklingen bli föremål för översyn. Denna verksamhet ställer ökade krav på . Verket bör följaktligen tillföras ytterligare resurser. Detta är en förutsättning för att kontrollen av miljöfarlig industri verkligen skall komma att fungera. 117 § i den föreslagna lagtexten, stadgas att länsstyrelserna skall ta över en del av koncessionsgivningen. En sådan reform har fördelen att man utnyttjar länsstyrelsernas lokalkännedom och att man sannolikt minskar kostnaderna för koncessionsförfarandet. Dock är att märka att länsstyrelsernas ledamöter i allmänhet är kommunalpolitiker som kan frestas att ta större hänsyn till ekonomi och lokal sysselsättning än till konsekvenserna för miljön. Därför bör det nya systemet bli föremål för en förutsättningslös utvärdering senast efter det att lagen trätt i kraft. Enligt 44 a § får kommunerna möjlighet att ta över tillsynen om de så önskar. Kommunernas kompetens inom detta område varierar förmodligen i hög grad. Flertalet kommuner kommer säkert att ha ett stort behov av hjälp med utbildning, mätprogram, tillsynsrutiner etc. Även om kommunerna skall kontrollera de minst farliga företagen, kan utsläpp från sådana verksamheter mycket väl tänkas medföra allvarliga konsekvenser - åtminstone för den lokala miljön. Med tanke på osäkerheten om hur tillsyn i kommunernas regi kan komma att fungera bör det även i detta fall vara lämpligt att utsätta systemet för en förutsättningslös översyn från det att den nya lagen trätt i kraft. I 45 § sägs att i ringa fall dömes inte till ansvar. Detta bör inte utsägas i lagtexten även om åtalseftergift här - liksom i andra fall av ringa förseelse - är möjlig. Att direkt i lagtexten göra undantag för vissa förseelser skulle allvarligt komma att minska tilltron till allvaret bakom lagstiftarens intentioner. Betänkligt är också att statsrådet i förarbetena säger att när miljöstörningarna från en anläggning överskrider vad som är tillåtet enligt tillståndsbeslutet, åligger det innehavaren så snart saken inte är bagatellartad, att vidta omedelbara åtgärder för att rätta till felet. Enligt vår uppfattning måste uttala att miljöskyddslagen skall följas till punkt och pricka. Annars vore det ju ingen mening att lagstifta om annat än svåra överträdelser av givna tillstånd. 148 § behandlas besvärsrätten. Besvärsrätt föreslås tillkomma , berörda kommuner och sådana lokala arbetstagarorganisationer som organiserar arbetstagare i den verksamhet som avses med beslutet. Dessutom har i vanlig ordning sakägare möjlighet att överklaga. Föredraganden har däremot inte velat.utsträcka besvärsrätten till att också omfatta ideella organisationer. Detta är betänkligt av flera skäl. Inskränkningen ställer-här som i andra sammanhang-hyresgäster och sammanslutningar av hyresgäster utan besvärsrätt, trots att villaägare i samma område har möjlighet att överklaga. När det gäller miljöfrågor bör det också vara av vikt att se till att de organisationer som har särskilt intresse av att bevaka allemansrätten får besvärsrätt. Vi anser således att besvärsrätten, förutom vad som anges i lagförslaget, bör tillkomma ideell organisation vars medlemmar helt eller delvis är eller kan bli berörda av den verksamhet som avses med beslutet. I 54 § sägs att miljöskyddsavgiften skall bestämmas till ett belopp som svarar mot de ekonomiska fördelarna av en överträdelse. En sådan nivå för avgiften är, enligt vår uppfattning, otillräcklig. Företagen kommer - om denna bestämmelse vinner laga kraft - inte att ha något att förlora på att chansa på att ett utsläpp inte upptäcks. Upptäcks utsläppet, blir nämligen avgiften inte högre än den ekonomiska fördel man haft av utsläppet. För att miljöskyddsavgiften verkligen skall verka avskräckande bör avgiften bestämmas till ett belopp som överstiger de ekonomiska fördelarna av 1* 1980/81. Enligt 56 § tillkommer det att föra talan om miljöskyddsavgift. För att verket skall kunna bevaka det allmännas intresse på detta område krävs en god rapportering från länsstyrelser och kommuner av alla förekommande överträdelser. Anvisningar om sådan rapportering bör därför införas i miljöskyddskungörelsen. Med stöd av det anförda och med anledning av proposition 1980/81:92 föreslås 1. att hos regeringen hemställer om att länsstyrelsernas verksamhet inom koncessionsförfarandet blir föremål för en förutsättningslös utvärdering från denna verksamhets början, 2. att hos regeringen hemställer om att denna till framlägger förslag om statligt stöd till de kommuner vilkas hälsovårdsnämnder är engagerade som tillsynsorgan enligt miljöskyddslagen, 3. att hos regeringen hemställer om att denna till framlägger förslag av innebörd att den kommunala vetorätt som är grundad i 136 a § byggnadslagen (1947:385) överförs till miljöskyddslagen, 4. att hos regeringen hemställer om att denna medverkar till att följande intas i den förändrade miljökungörelse som måste utarbetas som en följd av en ändrad miljöskyddslag: a) bestämmelse om att sökanden i ett koncessionsärende, i vissa fall, skall kunna avkrävas en formaliserad beskrivning av de tänkbara miljöeffekterna av en ny eller ändrad miljöfarlig verksamhet och att däri skall ingå den maximala skadeeffekten vid ett haverifall, b) anvisningar om tillsyn och kontroll i vad gäller miljöeffekter från miljöfarlig verksamhet samt om hur uppföljning av ny teknik inom berört område skall ske, c) anvisningar om översyn av särskilt miljöfarlig verksamhet , d) anvisningar om att branschöversikter upprättas för mindre miljöfarliga verksamheter, lämpligen varje femårsperiod, e) anvisning som ålägger kommuner och länsstyrelser att uppspåra och till inrapportera alla överträdelser av miljöskyddslagen som de får kännedom om, 5. att , med ändring i proposition 1980/81:92, beslutar anta följande såsom Motionärernas förslag betecknade ändring i förslag till ändring i miljöskyddslagen (1969:387): Motionärernas förslag 45 § eller för tillsynen. 4. underlåter att fullgöra I ringa fall döms inte till ansvar. Till ansvar enligt första stycket döms inte, om ansvar för gärningen kan ådömas enligt . Rätt att föra talan mot beslut som har meddelats i frågor om tillstånd har också kommuner och sådana lokala arbetstagarorganisationer som organiserar arbetstagare i den verksamhet som avses med beslutet. Miljöskyddsavgiften skall bestämmas till ett belopp som svarar mot de ekonomiska fördelarna av överträdelsen. Till ansvar enligt första stycket döms inte, om ansvar för gärningen kan ådömas enligt . Rätt att föra talan mot beslut som har meddelats i frågor om tillstånd har också kommuner, sådana lokala arbetstagarorganisationer som organiserar arbetstagare i den verksamhet som avses med beslutet samt ideella organisationer vilkas medlemmar helt eller delvis är eller kan bli berörda av den verksamhet som avses med beslutet. Miljöskyddsavgiften skall bestämmas till ett belopp som svarar mot de ekonomiska fördelarna av överträdelsen samt härutöver. ett skäligt belopp. bestämmelser i 59-62 §§. 43 § andra stycket. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) PER (vpk)