mot · G402544 · 1981-01-22 00:00:00 — av m. fl. om turist- och rekreationspolitiken antog förslag om en ny turist- och rekreationspolitik. Den innebar bl. a. att man utsåg 25 primära rekreationsområden i landet. Det var områden som hade särskilt goda förutsättningar för turism och rekreation och som skulle bli föremål för en målmedveten och planerad samhällssatsning. Målen angavs bl.a. i sociala termer utvecklingen av de primära rekreationsområdena skulle ske särskilt med tanke på de människor som inte haft möjligheter att genomföra rekreationsresor på semestern eller i övrigt haft svårt att tillgodose sitt behov av friluftsliv. 1978 lade rekreationsberedningen fram sin rapport insatser för turism och rekreation. Där konstaterades att utvecklingen gått stick i stäv med de sociala målen. För att få tillgång till god rekreation i fina områden krävs i huvudsak att man har råd att ha eget fritidshus, egen båt eller campingvagn och egen bil. tillbringades mesta delen av semestrarna hemma i bostaden. SCB-sifror har bekräftat ojämlikheten. Trots dessa påpekanden har fortfarande inga påtagliga åtgärder vidtagits för att förverkliga målen för de primära rekreationsområdena. Kommunerna, olika folkrörelser etc. har inte fått några konkreta direktiv för hur utvecklingen av de primära rekreationsområdena skall gå till - än mindre ekonomiska resurser för att trygga marken för allmänna ändamål eller uppföra turistanläggningar som skulle kunna medverka till att de sociala målen för rekreationspolitiken uppfylls. Följden har blivit att privat fritidsbebyggelse och stugor av andelstyp alltmer har gjort intrång på den mest attraktiva rekreationsmarken. Kommunerna har inte kunnat påverka denna utveckling, eftersom de själva inte har haft medel att starta projekt och kortsiktigt behövt de arbetstillfällen som t. ex. uppförande av stugbyar kan ge. Statsmakternas utpekande av de primära rekreationsområdena och de förväntningar om samhälleliga insatser som det gett upphov till har därmed kommit att bidra till att privata, kommersiella satsningar lockas just dit. Fortsätter den utveckling som rekreationsberedningen pekade på leder det uppenbart till en allt större segregation av rekreationslivet. De medel som stat och kommun har satsat, eller med hittillsvarande riktlinjer kan förväntas satsa, för att trygga markområden och skapa kollektiva övernattnings- och resealternativ blir då helt otillräckliga jämfört med det enskilda kapital som satsas på exploatering av de attraktiva områdena. Varken kommuner, fackliga organisationer eller andra folkrörelser kan konkurrera på grund av bristande ekonomiska resurser, bristande marknadsföringskunnande, otillräckligt köpstarka medlemmar i organisationerna etc. Dessa markområden måste bevaras åt en bred allmänhet för socialt motiverad turism och rekreation - inte överlåtas till köpstarka grupper eller utbjudas för spekulation. Eftersom det ekonomiska läget just nu gör det svårt att satsa stora ekonomiska resurser på detta område, måste andra åtgärder vidtas . För det första behövs ett målinriktat statligt handlingsprogram för dessa områden så att dessa kan bevaras för ett kollektivt nyttjande av den breda allmänheten. Samhället bör dra upp riktlinjer både för egna insatser och för vad turistorgan, kommuner och landsting förväntas göra. För det andra behövs samhällsingripanden mot privatiseringen av de mest attraktiva delarna inom de primära rekreationsområdena. För det tredje måste vi sätta in större ekonomiska resurser på detta område, i form av t. ex. särskilt stöd för kommuner och folkrörelser som vill satsa på kollektiva rekreationsanläggningar. Riktlinjerna för hur det ekonomiska stödet för turism och rekreation skall utvecklas och samordnas bör ingå som en del i det ovan nämnda statliga handlingsprogrammet. Häri bör också ingå större ekonomiska möjligheter för kommunerna och förköpa mark för rekreationsändamål. För det ljärde behövs riktlinjer för olika statliga myndigheter, företag, verk m.m. för deras verksamhet inom de primära rekreationsområdena. Det kan t. ex. gälla riktlinjer för hur domänverkets mark skall kunna utnyttjas för rekreation och turism. En del av dessa uppgifter bör kunna läggas inom enmansutredningen om den statliga rekreations- och turistpolitiken (dir. 1979:81), under förutsättning att utredningen breddas och görs om till en större parlamentarisk utredning. Vi vill dock starkt betona att en sådan förändring inte får försena utredningens arbete, eftersom varje tidsförskjutning innebär att den attraktiva marken privatiseras. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi att anhåller att regeringen 1. utarbetar ett konkret handlingsprogram för hur riktlinjerna från rekreationsberedningens rapport insatser för turism och rekreation skall förverkligas när det gäller de primära rekreationsområdena, 2. förändrar enmansutredningen om den statliga rekreations- och turistpolitiken till en bredare parlamentarisk utredning med oförändrat krav på ett skyndsamt arbete. 3. ger utredningen tilläggsdirektiv att föreslå åtgärder mot att attraktiva områden inom de primära rekreationsområdena privatiseras. () () () ()