mot · G4022020 · 1981-03-18 00:00:00 — Innan vi går in på frågor som direkt rör de enskilda uppfinnarna och formerna för att från statligt håll stödja deras verksamhet, vill vi peka på att flera av de åtgärder som föreslås i andra avsnitt av denna motion kan ha en avsevärd indirekt betydelse för uppfinnarna. Det gäller exempelvis de ökade resurser, som föreslås tillföras de regionala utvecklingsfonderna för produkt utvecklingsservice till de mindre och medelstora företagen. Det gäller likaså förslaget att de nationella utvecklingsbolagen inom energi-, miljö- och transportteknik skall tillföras betydande egna medel för projektfinansiering. Fler exempel skulle kunna anföras. finns två typer av stipendier avsedda för uppfinnare och som kan sökas via STU. Den ena typen kallas uppfinnarstipendium och är avsedd som en uppmuntran till personer som visat förutsättningar för tekniskt nyskapande. Denna typ av stipendium kan alltså närmast ses som en efterhandsbelöning. Stipendiebeloppet bestäms men har varit i storleksordningen . Omkring tio stipendiater brukar utses. Den andra typen, som kallas arbetsstipendium, har också delats ut till ca tio uppfinnare. Det är avsett för kreativa personer som ämnar ägna sig åt uppfinningsverksamhet men som inte kan precisera verksamheten så klart att de kan få projektstöd. Stipendiebeloppens storlek beslutas från fall till fall och kan variera starkt. Stipendierna har i en del fall utgått med relativt stora belopp. För båda typerna av stipendier gäller att de kan utdelas under högst i följd till en och samma person. Beträffande den skattemässiga behandlingen av stipendierna gäller att arbetsstipendierna är skattebelagda. Däremot har det varit mera oklart om uppfinnarstipendierna kunnat betraktas som skattepliktig inkomst. Några stipendiater har först efter utdragna skatteprocesser beviljats skattefrihet. förefaller det emellertid vara klarlagt att uppfinnarstipendierna inte skall beskattas. Enligt socialdemokratisk uppfattning finns det anledning att pröva om man genom att dels utöka antalet stipendier, dels öka stipendiebeloppen kan stimulera kreativa personer att ägna sig åt uppfinnarverksamhet. En sådan förbättring av de ekonomiska villkoren bör sannolikt kombineras med betydande informationsinsatser för att göra fler människor medvetna om de existerande möjligheterna. Totalt sett kan vi tänka oss en ökning av anslagen för stipendier till uppfinnare i storleksordningen 5 milj. kr. STU bör också i fortsättningen spela en central roll i fördelningen av det statliga stödet till de enskilda uppfinnarna. Det finns emellertid skäl att pröva om inte en kompletterande kanal för det statliga stödet borde utnyttjas. Det är naturligt att många av de uppfinnare som vänt sig till STU och som därvid inte lyckats få stöd för sina idéer uppfattar STU:s beslut i ärendet som sakligt sett felaktigt. Det ligger också i sakens natur att beslut måste fattas på utomordentligt osäker grund. Det är svårt att på förhand bedöma de tekniska problem som är förenade med utvecklingen av en uppfinning liksom de marknadsmässiga förutsättningarna för dess exploatering. Vi har inte anledning att här gå in på om den kritik som ibland från uppfinnarhåll riktas mot STU är motiverad. Vi menar emellertid att det bör skapas möjligheter för uppfinnare att föra fram sina projektidéer till mer än en bedömare. En väg för att uppnå detta vore att ge Svenska uppfinnare föreningen ansvaret för att fördela en del av stipendierna till uppfinnare. Vi föreslår att ger regeringen i uppdrag att utarbeta förslag till en utvidgning av stipendieverksamheten i enlighet med de riktlinjer som här har angivits. Vi skall här peka på två skattefrågor som är av särskilt intresse för de enskilda uppfinnarna. Det ena rör de utvecklingskostnader som läggs ned på en uppfinning innan uppfinningen ger inkomster. Dessa utvecklingskostnader får inte skattemässigt dras av mot inkomsten av uppfinningen, såvida inte uppfinnaren bedriver sin verksamhet i form av rörelse. Det är uppenbart att beskattningen av inkomsterna från en uppfinning genom dessa regler kan bli helt orimlig. En del av intäkten - och det kan självfallet gälla en mycket stor del - är i realiteten en ersättning för utvecklingskostnader som lagts ned i uppfinningen . Trots detta får de inte dras av vid beskattning utan inkomstbeskattas. Rimligen har dessa skatteregler en dämpande inverkan på potentiella uppfinnares benägenhet att ägna sig åt uppfinnarverksamhet. Det är å andra sidan naturligt att möjligheterna att göra skatteavdrag för kostnader för uppfinnarverksamhet, som inte bedrivs yrkesmässigt, är begränsade. Det är sannolikt rimligt att i allmänhet betrakta sådana kostnader som jämförliga med kostnader för hobbyverksamhet. I den mån uppfinnarverksamheten leder fram till en uppfinning som kan exploateras, och alltså faktiskt ger inkomster, finns emellertid inte anledning att betrakta kostnaderna på detta sätt. Enligt socialdemokratisk uppfattning är det angeläget att se över möjligheterna att undanröja de hinder för uppfinnarverksamhet som här angivna skatteregler utgör. Det finns i sammanhanget vissa frågor som måste klarläggas innan man kan ta ställning till hur skattereglerna på den här punkten bör utformas. Dessa frågor hänger bl. a. samman med svårigheten att avgöra vilka utvecklingskostnader som skall anses hänförliga till en viss uppfinning. En annan skattefråga som vi här vill aktualisera rör möjligheterna för uppfinnare att jämna ut sina inkomster över tiden i de fall inkomsterna fluktuerar starkt. Uppfinnare har på samma sätt som exempelvis kulturarbetare i vissa fall inkomster som varierar starkt . En uppfinnare kan, efter att kanske ha arbetat på en uppfinning under , få ersättningen för uppfinningen i fråga koncentrerad till ett enda år. För kulturarbetarnas vidkommande har förekomsten av starkt fluktuerande inkomster lett till att särskilda skatteregler utformats i syfte att åstadkomma en skattemässig resultatutjämning. Reglerna innebär att fria kulturarbetare kan få uppskov med beskattning av den del av inkomsten som sätts in på ett särskilt bankkonto (upphovsmannakonto). Tiden för uppskov är begränsad till . Uppskovsrätten omfattar endast sådana rörelseintäkter som fysisk person erhåller i egenskap av upphovsman enligt lagen om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk (upphovsmannalagen). har behandlat motionen som rör bl. a. de skattefrågor som här tagits upp. Utskottet hänvisar till att frågorna skall ses över av den s. k. kulturskattekommittén. Frågan om inkomstutjämning för uppfinnare behandlas med förtur. I den industripolitiska propositionen diskuteras upphandling av ny teknik som en väg att stimulera industriellt utvecklingsarbete. Det påpekas att metoden är intressant bl. a. därför att stora belopp används för upphandling inom den offentliga sektorn. Vidare konstateras att teknikupphandling alltmer framstår som ett verksamt instrument för att stimulera den tekniska utvecklingen. Man refererar en , där teknikupphandlingen framställs som den enda metod om vilken man med säkerhet vet att man med dess hjälp kan beordra fram lönsam teknisk utveckling genom offentliga insatser. Denna påfallande positiva beskrivning av teknikupphandlingen som ett instrument för stimulans av den tekniska utvecklingen inom industrin motsvaras emellertid inte av några konkreta förslag till åtgärder för att utnyttja detta medel. Detta om man bortser från inrättandet av de tre utvecklingsbolagen inom områdena energi, miljövård och transportsystem. Anledningen till att vi vid vår bedömning valt att bortse från förslaget om utvecklingsbolagen är inte att dessa skulle vara betydelselösa som instrument för att stimulera upphandlingen. Tvärtom kan de, och då speciellt med de kompletteringar som föreslås nedan, bli mycket betydelsefulla. Bolagen kan emellertid inte sägas vara någon nyhet. beslutade på socialdemokratiskt initiativ att bolagen skulle inrättas och att det därför knappast kan anses vara särskilt anmärkningsvärt att de nu faktiskt inrättas - snarare att det inte skett . Utöver detta förslag redovisar regeringen inte några förstärkningar av de statliga ansträngningarna för att stimulera den industriella utvecklingen genom teknikupphandling. STU, som har vissa uppgifter inom området, får medel för verksamhet med i huvudsak oförändrad omfattning. Från statlig sida är man därutöver inte beredd till ökade insatser. Däremot uttrycks förhoppningar om att kommunerna skall lämna ett bidrag: Det är med andra ord viktigt att kommunerna själva griper initiativet och i ökad utsträckning utnyttjar teknikupphandling vid sina investeringar. Från socialdemokratisk sida delar vi den positiva syn på teknikupphandling som förs fram i den industripolitiska propositionen. De statliga insatserna bör emellertid enligt vår uppfattning inte stanna vid välvilliga formuleringar och förhoppningar. Statliga åtgärder bör sättas in för att genom teknikupphandling driva fram industriell utveckling. I det följande diskuteras först insatser för att stödja teknikupphandling inom vart och ett av områdena landstingssektorn, primärkommunerna och den privata sektorn. a. redovisas socialdemokraternas uppfattning om verksamheten i de tre utvecklingsbolagen. Slutligen diskuteras några mer allmänna frågor på teknikupphandlingsområdet. Inom landstingsförbundet pågår ett arbete för att finna former för en mer systematisk och samordnad teknikupphandling på sjukvårdsområdet. Bakgrunden är de utomordentligt stora summor som av landstingen läggs ned på sjukvårdsprodukter. Man har sett möjligheter till samarbete mellan landstingen vid utarbetande av behovsanalyser, som därefter preciseras i form av tekniska krav på nya produkter. På det sättet skulle man kunna driva fram tekniska lösningar som svarar mot väsentliga behov på sjukvårdsområdet och förbättra förutsättningarna för svensk tillverkning av sjukvårdsutrustning. Arbetet inom landstingsförbundet har lett fram till en diskussion av tänkbara praktiska lösningar på en rad problem på teknikupphandlingsområdet. Några definitiva beslut är inte fattade, men det är uppenbart att det finns utsikter till att man från förbundets sida relativt snart tar ställning till hur det vidare arbetet skall organiseras och finansieras. Enligt socialdemokratisk uppfattning är det utomordentligt värdefullt att landstingsförbundet tagit de ovan redovisade initiativen. Det är ett uppenbart statligt intresse att en organiserad teknikupphandling enligt de riktlinjer som diskuteras kommer till stånd. Vi föreslår att ger regeringen i uppdrag att möjligt ta upp förhandlingar med landstingsförbundet om ett samarbete för teknikupphandling på sjukvårdsområdet. Från statens sida bör man därvid vara beredd att bidra till finansieringen av verksamheten. För en treårsperiod bör anslås 15 milj. kr. STU startade efter diskussioner med Datasaab och Kommundata projektet (datorstödda informationssystem i sjukvården). Ett av syftena med projektet är att skapa förutsättningar för svensk dataindustri på sjukvårdsområdet. I projektet deltar ett antal sjukvårdshuvudmän. Arbetet har kommit så långt att det är möjligt att starta praktiska försök i form av pilotverksamhet hos några huvudmän. De senare är beredda att betala en normal investering men inte de utvecklingskostnader som ligger i projekten. Det finns risk för att den kompetens som finns inom Datasaab på det aktuella teknikområdet går förlorad genom att företaget väljer att satsa på en koncentration av verksamheten till andra områden. Det skulle leda till att de sjukvårdshuvudmän som står i begrepp att gå vidare med datorisering i större skala kommer att vända sig till utländska leverantörer. En sådan utveckling vore enligt vår mening olycklig. kan man räkna med att den egentliga teknikupphandlingen kommer i gång från sjukvårdshuvudmännens sida. Ansträngningar måste därför göras för att kompetensen på detta område skall bibehållas i den inhemska industrin. bör ankomma på regeringen att tillse att så kan ske. Detta bör ges regeringen till känna. Kommunerna lägger ned stora belopp på investeringar. Det gäller bl. a. områden som energiförsörjning, vatten- och avloppsteknik och kollektivtrafik. På energiförsörjningens område står vi uppenbarligen inför stora förändringar, som ställer krav på nya tekniska lösningar. Inom vattenoch avloppsområdet har kommunerna, främst när det gäller avloppsvattenrening, lagt ned stora belopp . Trots dessa investeringar återstår mycket att göra, och också på detta område finns det underlag för en framtida teknikupphandling. Utvecklingen på kollektivtrafikområdet drivs fram av både energi- och miljökrav. Här finns det anledning att räkna med en stor efterfrågan på nya tekniska lösningar. Det är naturligt att stor uppmärksamhet ägnas åt möjligheterna att genom teknikupphandling möta kraven på detta område och att skapa förutsättningar för den inhemska industrin att svara för produktionen. För vart och ett av de tre områden som här har tagits upp föreslås nu att ett utvecklingsbolag inrättas. Bolagen skall ha till uppgift att delta i arbetet med teknikupphandling. Socialdemokraternas syn på hur utvecklingsbolagens verksamhet bör bedrivas redovisas i påföljande avsnitt. beslöt på socialdemokratiskt initiativ att inrätta utvecklingsbolag inom områdena energi, miljövård och transportsystem. Regeringen valde till en början att trots riksdagsbeslutet inte inrätta bolagen, vilket vi från socialdemokratisk sida skarpt kritiserat. I den nu föreliggande industripolitiska propositionen presenteras emellertid ett förslag till inrättande av bolagen. Självfallet ser vi det från socialdemokratiskt håll som positivt att utvecklingsbolagen nu äntligen inrättas. Vi är övertygade om att bolag av denna typ kan bli ett verksamt medel för att initiera och driva på arbetet med utveckling och teknikupphandling på de aktuella områdena. Vi vill emellertid ta upp några frågor som rör utvecklingsbolagen. I propositionen föreslås att de nya utvecklingsbolagen får ett aktiekapital på vartdera 2,5 milj. kr. Staten bör äga samtliga aktier, vilka bör tecknas till en överkurs på . Det fria kapital som härigenom tillförs bolagen bör enligt förslaget inte få förbrukas. Bolagens löpande verksamhet bör bekostas med den avkastning bolagens kapital ger. Som framgår av ovanstående ges bolagen inte finansiella möjligheter att med egna medel gå in i upphandlingsprojekt. Från socialdemokratisk sida ser vi det som helt grundläggande att bolagen driver utvecklingsprojekten i mycket nära samarbete med tillverkare och användare. Dessa bör också delta vid finansieringen av projekten. Utvecklingsbolagen skall inte på egen hand driva och finansiera projekt. Detta för att säkerställa att utvecklingen av projekten bestäms av användarnas krav och tillverkarnas kunskap om produktionsvillkoren. Kravet på en betydande extern finansiering är därför enligt vår uppfattning riktigt. emellertid att kravet på en fullständig finansiering av projekten från källor utanför utvecklingsbolagen kan komma att innebära onödiga svårigheter för bolagen att initiera projekt. Enligt vår uppfattning bör bolagen ha möjlighet att i en viss begränsad utsträckning bidra med egen finansiering i projekten. Utvecklingsbolagens bidrag till finansieringen bör förslagsvis begränsas till av den totala kostnaden för varje enskilt projekt. Utvecklingsbolagen bör ha möjlighet att med övriga intressenter i projekten i samband med sådan egen finansiering avtala om villkor, som innebär att bolagen kan kompensera sig för den risk som ligger i åtagandet. Förslaget innebär att bolagen måste tillföras medel för projektfinansieringen. I vår partimotion med anledning av propositionen 1980/81:90 om riktlinjer för energipolitiken har vi aviserat att vi i denna motion skulle föreslå att vissa medel från energiforskningsprogrammet skulle avsättas för finansieringen av projekt som drivs av utvecklingsbolagen. Vi föreslår att för en treårsperiod 100 milj. kr. av energiforskningsprogrammet avdelas för detta ändamål. Beträffande organisationen av verksamheten i utvecklingsbolagen instämmer vi i propositionens förslag att uppgifterna kräver självständiga bolag och att verksamheterna inom energi-, transportsystems- och miljöområdena i varje fall inledningsvis bör bedrivas samordnat. I propositionen sägs att bolagen genom lämplig samverkan med annan organisation bör tillförsäkra sig tillgång till erforderliga administrativa resurser. Vi menar att det, bl. a. med hänsyn till önskvärdheten av en snabb kompetensuppbyggnad vid bolagen, är angeläget att åtminstone till en början knyta bolagen till något redan existerande organ. () bedriver verksamhet på alla de områden som representeras av utvecklingsbolagen. Verksamheten vid de tre nya utvecklingsbolagen bör enligt vår mening tills vidare nära samordnas med verksamheten vid SU. En samordning med det statsägda SU kan - mot bakgrund av SU:s inriktning och nuvarande verksamhet - knappast innebära några svårigheter att hävda bolagens opartiskhet. I varje fall talar övervägande skäl för en sådan samordning. SU:s kompetens dels allmänt rörande teknikupphandling, dels specifikt rörande utvecklingsarbete inom de aktuella områdena kan nämligen snabbt komma de nya utvecklingsbolagen till godo. Bolagen får dessutom också tillgång till uppbyggda administrativa resurser, vilket ökar bolagens möjligheter att snabbt starta upp verksamheten som administrationskostnaderna kan hållas nere. Om utvecklingsbolagen på energi-, miljö- och transportområdena i ett senare skede bör skiljas från SU kan prövas då erfarenheter vunnits av verksamheten. bör som sin mening uttala vad som här sagts om organisationen av verksamheten vid de tre nya utvecklingsbolagen. Ansträngningarna för att genom teknikupphandling stimulera utvecklingen inom industrin bör självfallet inte begränsas till det slags produkter och system som utnyttjas inom den offentliga sektorn. Det förefaller kanske i förstone vara både naturligare och avsevärt lättare att tillämpa teknikupphandling i de fall då beställaren återfinns inom den offentliga sektorn jämfört med fall då beställaren är ett privat företag. Skillnaden är emellertid ofta i praktiken inte särskilt stor. En statlig myndighet, kommun eller liknande, som står i begrepp att upphandla en produkt eller system, ser det endast i undantagsfall som sin uppgift att vid upphandlingen ta på sig kostnader som får positiva effekter för svensk industri eller för andra som behöver upphandla liknande produkter eller system. Den enskilde upphandlaren sätter inte in sitt beslut i ett sådant näringspolitiskt perspektiv, utan tar ställning utifrån en bedömning av sina egna för- och nackdelar av skilda upphandlingsalternativ. I det avseendet skiljer sig upphandlare inom den offentliga sektorn inte från upphandlare inom näringslivet. Vad som däremot ibland kan vara ett problem, om man från statens sida vill uppmuntra en för flera beställare gemensam teknikupphandling, är att det inom näringslivet kan finnas ett motstånd mot detta av exempelvis konkurrensskäl. Motsvarande problem finns naturligtvis inte vid en exempelvis för flera kommuner gemensam upphandling av ny teknik. Även om man i vissa fall kan möta hinder av det slaget är det enligt vår mening utomordentligt angeläget att man från statens sida utvecklar former för en stimulans av teknikupphandling där beställarna utgörs av industriföretag. Vi har i avsnitt 6 givit en redovisning av situationen i den del av industrin som tillverkar utrustning för basindustrin. Vad som där sägs illustrerar på ett slående sätt behovet av medel för en statlig påverkan av näringslivets teknikupphandling. Vi menar att en försöksverksamhet med statligt stöd till forsknings- och utvecklingsverksamhet som bedrivs i anslutning till upphandling av ny teknik hos svenska industriföretag och där beställarna likaledes utgörs av svenska industriföretag bör komma till stånd. Endast genom en praktisk försöksverksamhet kan man vinna erfarenheter beträffande exempelvis hur formerna för stödet mer preciserat skall utformas, hur kontakterna med företagen skall organiseras och vilka områden som i första hand bör bearbetas. Vi föreslår att en försöksverksamhet med den ovan angivna inriktningen startas. Verksamheten bör bedrivas av en särskild delegation med nära anknytning till industridepartementet. Den skall bestå i att dels ta initiativ till och organisera samverkan mellan beställare i teknikupphandlingsprojekt, dels organisera finansieringen av upphandlingen. För finansieringen av projekten skall i första hand de deltagande företagen och befintliga kreditinstitut och utvecklingsorgan, exempelvis investeringsbanken och industriutvecklingsfonden svara. Att delta i projektfinansieringen bör självfallet också vara en uppgift för den av oss föreslagna struktur- och utvecklingsfonden. Delegationen bör emellertid enligt vår uppfattning ha vissa egna medel för att i begränsad utsträckning delta i finansieringen av enskilda projekt. Vi föreslår att 20 milj. kr. anslås för dels det ändamålet, dels övriga kostnader för verksamheten för en försöksperiod av . De avtal som sluts mellan delegationen och övriga intressenter bör utformas på ett sådant sätt att delegationen får viss ersättning för sitt risktagande i de fall då projekten faller väl ut. Det vore emellertid orimligt att lägga fast ett förräntningskrav på de medel som ställs till delegationens förfogande. Utfallet av verksamheten bör bedömas från utgångspunkten att syftet är att praktiskt pröva en statlig stimulans av näringslivets teknikupphandling gentemot svensk industri och att utröna vilka former av en sådan stimulans som. En arbetsgrupp inom SNS som studerat teknikupphandlingsfrågor har presenterat vad man benämner ett policyuttalande, som innehåller intressanta uppslag beträffande tänkbara statliga insatser på området. Där föreslås en utveckling av STU:s uppgifter. Det gäller bl. a. framtagande av standardavtal och beskrivningar av olika modeller för teknikupphandling och studier av teknikupphandling på fragmenterad marknad, dvs. där det finns många företag som kan svara för utvecklingen och där också de potentiella beställarna är många. Ett annat område som arbetsgruppen tar upp är teknikupphandling av intresse för den byggtekniska utvecklingen. Man föreslår där att byggforskningsrådet i samarbete med STU skall upprätta en fond för sådana projekt. Man diskuterar också möjligheterna att organisera leasing av nyutvecklad utrustning inom det kommunala området. Som vi tidigare understrukit, och som också framgår av våra förslag, ser vi det från socialdemokratisk sida som mycket angeläget att det i byggs upp en kunskap om hur man praktiskt skall stimulera industriell utveckling genom ett systematiskt utnyttjande av teknikupphandling. Vi finner det därför angeläget att regeringen låter se över dessa frågor. De här nämnda förslag, som den av SNS organiserade arbetsgruppen aktualiserat, bör vid denna översyn tas upp till prövning. Detta bör ges regeringen till känna. 9 Industrins investeringar och kapitalförsörjning Vi har tidigare framhållit att en av grundstenarna i ett program för en långsiktig sanering av den svenska ekonomin måste vara åtgärder som dels stärker den befintliga industrins konkurrensförmåga, dels stimulerar utvecklingen av industriell produktion på nya områden. Det är mot den bakgrunden uppenbart att det blir nödvändigt att avdela avsevärda resurser för industriinvesteringar. Frågor som rör industrins kapitalförsörjning blir därmed centrala industripolitik. 1980 skedde en återhämtning, men fortfarande låg industriinvesteringar års nivå. räknar man nu med en obetydlig uppgång. Även kommer därmed industriinvesteringarna att ligga på en nivå, som är långt under vad som skulle behövas. Utgångsläget är alltså starkt oroande, och situationen kräver kraftfulla insatser. Några sådana föreslås inte i den nu föreliggande industripolitiska propositionen. Industrins investeringar måste ökas kraftigt, och det är _ samhällets ansvar att så sker.