mot · G50246 · 1981-10-26 00:00:00 — Från socialdemokratisk sida menar vi att en ytterligare ökning av företagens likviditet ingalunda är något som bör eftersträvas. Snarare torde motsatsen vara fallet. Detta, tillsammans med den temporära belastning på statsbudgeten som omläggningen skulle innebära, talar enligt vår mening mot förslaget. Vi föreslår därför att avvisar förslaget till nytt system för investeringsavdrag och i stället förlänger det nu gällande systemet till att gälla t. o. m. utgången av 1982. 5.9 Insättning av medel på vinstkonto Regeringen föreslår i proposition 1981/82: 30 att lagen om insättning på tillfälligt vinstkonto görs tillämplig även på företagens vinster . Lagen innebär att av årsvinsten över 1 milj. kr. sätts in på räntelöst konto i och får användas för investeringsändamål av . Företaget har rätt till avdrag vid inkomsttaxeringen för det belopp som satts in på vinstkonto. Om avsättningen inte används har företaget efter femårsperiodens slut rätt att återfå det inbetalade beloppet som då återförs till beskattning. Syftet med den föreslagna förlängningen av de obligatoriska avsättningarna på vinstkonto anges vara att dels stimulera till investeringar, dels motverka inflationsdrivande löneökningar. Investeringsfrämjande fondavsättningar har tillämpats under en stor del av efterkrigstiden. Längst erfarenhet har man av investeringsfonderna för konjunkturutjämning. Dessa har bidragit till att under långa perioder jämna ut industrins investeringar över konjunkturcykeln och därmed utgjort ett värdefullt instrument i stabiliseringspolitiken i och med att de stabiliserat en av de starkast fluktuerande efterfrågefaktorerna. Det uttalade syftet var också att vid given långsiktig lönsamhetsnivå utjämna de kortsiktiga svängningarna i investeringsverksamheten. har även investeringsavdrag, investeringsbidrag och obligatoriska vinstavsättningskonton tillämpats. Investeringsfonderna har varit tillgängliga för företagen . Dessa konjunkturpolitiska instrument har därmed kommit att användas för att genom subventionering långsiktigt söka höja lönsamhetsnivån. Likväl ligger industriinvesteringarna på en mycket låg nivå och minskar f. n. ytterligare. På de olika investeringsfondskonlona1 i har företagen f. n. Det finns mot denna bakgrund anledning att betvivla att ytterligare en form av gynnsam skattemässig behandling av investeringar, som exempelvis den föreslagna avsättningen till vinstkonto skulle medföra, får några märkbara positiva effekter på investeringsvolymen. Det är uppenbart att andra faktorer, främst efterfrågan. kapacitetsutnyttjandet och räntenivån spelar en vida större roll för investeringsverksamheten under de allmänekonomiska förhållanden som råder f. n. Däremot skulle de föreslagna vinstavsättningarna medföra ett inkomstbortfall för staten i storleksordningen . 1 Konton för investering i rörelse och skogsbruk, arbetsmiljö, särskilda investeringskonton. konto för allmän investeringsfond samt tillfälligt vinstkonto. Även det andra motivet för de obligatoriska vinstavsättningarna deras förmenta dämpande effekt på löne- och prisbildningen - kan ifrågasättas. 1970-talets erfarenhet i , liksom utomlands där motsvarande system tillämpats, visar att vinstavsättningar av det aktuella slaget inte märkbart påverkar företagens förmåga att betala löneglidning resp. överpriser på insatsvaror. Anledningen härtill är att dylika avsättningar inte nämnvärt påverkar företagens soliditet eller räntabilitet. Därmed påverkas inte heller deras beteende i pris- och lönehänseende. Sammanfattningsvis anser vi att den föreslagna förlängningen av lagen om tillfällig insättning på vinstkonto i inte bör genomföras. Det är osannolikt att avsättningarna leder till högre investeringsvolym inom näringslivet eller att de bidrar till en starkare pris- och löneutveckling. Däremot skulle de medföra en ansenlig belastning på budgeten vilket via budgetunderskottens verkningar på ekonomin bidrar till att försämra förutsättningarna för investeringarna. En devalverings primära syfte är att förbättra ett lands konkurrenskraft bl. a. genom att lönsamheten i den konkurrensutsatta delen av näringslivet höjs. i denna motion har vi diskuterat betydelsen av att devalveringen leder till en långsiktig konkurrenskraftsförbättring, dvs. att devalveringen leder till en lägre inflationstakt. För att uppnå detta krävs en ekonomisk politik som håller tillbaka kostnadsstegringar. Dessa kan drivas fram dels av kompensationskrav till följd av importprisökningar, dels av den vinstuppgång som devalveringen medför. Sker denna lönsamhetsförbättring alltför snabbt och innan kapacitetsutnyttjandet nått en sådan nivå att företagen börjar öka sina investeringar, skapas stor risk för s.k. vinstinflation som kan urholka devalveringens resultat genom okontrollerad löneglidning och överefterfrågan på insatsvaror. Har denna process väl påbörjats visar bl. a. den internationella erfarenheten att man mycket snabbt åter kan hamna i en ny devalveringssituation. Särskilt allvarlig är risken för vinstinflation i sådana branscher där exportintäkterna, räknat i svenska kronor, ökar mycket snabbt till följd av att försäljningen sker huvudsakligen i en valuta som skrivits upp mer än genomsnittligt gentemot kronan. Detta är fallet exempelvis i skogsindustrin som till stor del säljer i dollar. De prognoser som föreligger pekar på att näringslivet kan komma att registrera en kraftig lönsamhetsförbättring. Bakom detta ligger för det första att löneavtalet är fastlagt och innebär en låg löneökning. För det andra kan produktiviteten komma att öka kraftigt. Detta skulle medföra att arbetskraftskostnaderna per producerad enhet endast skulle öka obetydligt. För det tredje kan företagens inkomster beräknas öka med åtminstone ökningen i världsmarknadspriserna på och därutöver en del av det utrymme som devalveringen skapat. Sammantaget torde dessa 3 1981182. faktorer leda till en snabb vinstuppgång. För att motverka att denna leder till vinstinflation bör statsmakterna bidra till att lönsamhetsförbättringen sker i kontrollerade former och just därigenom får förutsättning att bli varaktig. Mot denna bakgrund anser vi att regeringen bör vidta åtgärder för att motverka uppkomsten av en vinstinflation. Detta bör ske genom en viss tillfällig beskattning av de vinstökningar som kommer att registreras . I princip borde dessa vinstindragningar på lämpligt sätt återföras till näringslivet. Ett tänkbart sätt vore att föra de indragna medlen till för att förstärka dess möjlighet att bidra till näringslivets utbyggnad. Emellertid skulle en sådan lösning stöta på principiella betänkligheter, då det skulle innebära en ny Finansieringsform för AP-fonderna genom att skattemedel skulle överföras til! Den föreslagna beskattningen avser vinsterna och blir aktuell för uppbörd först . Det bör därför vara möjligt att till dess utforma ett lämpligt system för att till näringslivet återföra de medel som den tillfälliga vinstskatten kommer att inbringa. Denna bör endast utgå på sådana vinstökningar som överstiger nivå med mer än 5 milj. kr. Vinstökningen utöver denna nivå bör beskattas . Genom denna avgränsning uppnås att flertalet mindre och medelstora företag undantas från den föreslagna temporära skatten. Denna kommer därmed att i främsta rummet belasta de större, löneledande och prisledande företagen. Vidare drabbas sådana företag som gör oskäliga devalveringsvinster. Skatten bör beräknas på samma vinstbegrepp, den justerade vinsten, som används i regeringens förslag till obligatoriska vinstavsättningar. Det kan i ett kortsiktigt perspektiv hävdas att lönsamheten i vissa företag är så låg att de skulle behöva hela den vinstförbättring som följer av devalveringarna för att kunna utvecklas. Mot detta är att konstatera att dessa företag är föga behjälpta av att få en kortsiktig vinstuppgång om denna snabbt gröps ur till följd av inflationistisk löneglidning och överbud på insatsvaror från konkurrenternas sida. Regeringen bör inkomma till med förslag om de närmare föreskrifterna för en tillfällig skatt i enlighet med de riktlinjer som vi här har angivit. I propositionen föreslås en i huvudsak oförändrad skatteskala för . Vissa justeringar görs dock, varav några är en följd av beslut som tidigare fattat. Det kommunala grundavdraget föreslås bli höjt från . Den särskilda skattereduktionen föreslås bli avskaffad. Vidare föreslås att den s. k. förhöjda skattereduktionen, som utgår med maximalt , slopas och att i stort sett samma effekter i stället uppnås genom vissa justeringar i skatteskalan. Enligt den nuvarande indexregleringen har den s.k. basenheten höjts från . Skatteskalorna justeras i motsvarande mån. Socialdemokraterna har följande synsätt i fråga om 1982 års skatteskalor. är ett mellanår ur inkomstskattepolitisk synvinkel. F.n. bedrivs ett utredningsarbete inom en skattepolitisk expertgrupp med företrädare för socialdemokraterna, och . Syftet är att framlägga förslag om en reform av inkomstskatten, som bl. a. innefattar en sänkning av marginalskatterna och en begränsning av underskottsavdragens värde. Reformen är tänkt att genomföras fr. o. m. . Expertgruppens arbete beräknas vara avslutat . Till grund för utredningsarbetet ligger den överenskommelse mellan de tre partierna , som bl. a. bygger på förutsättningen att några förändringar av marginalskatterna inte skall ske . Regeringens nu framlagda förslag till skatteskala för innebär oförändrade marginalskatter. Vi har därför inget att erinra mot skatteskalans utformning. Den i propositionen föreslagna höjningen av det kommunala grundavdraget är en uppföljning av de riksdagsbeslut som fattades och som innebar dels en begränsning av kommunernas finansiella utrymme, dels en begränsning av reseavdragen till kostnader som överstiger . För att neutralisera effekten av höjningen av grundavdraget med . skulle den särskilda skattereduktionen behöva minskas med ca . Socialdemokraterna motsatte sig de ovan nämnda förslagen. Vi ser dock ingen anledning att nu gå emot de i propositionen framlagda förslagen på denna punkt, eftersom de endast innebär en lagteknisk reglering av redan tidigare fattade beslut. Vi accepterar förslaget att helt slopa den särskilda skattereduktionen liksom att skattesatsen i det första skiktet i skatteskalan sänks från . Det kan nämnas att socialdemokraterna föreslog att den särskilda skattereduktionen skulle slopas, bl. a. av statsfinansiella skäl. På en punkt har vi emellertid en annan uppfattning än regeringen. Vi är nu liksom tidigare motståndare till den automatiska indexregleringen av skatteskalorna. Denna är i sig inflationsdrivande, eftersom den bygger in kraftiga historiska prisstegringar i skatteskalorna. Det krävs då kraftiga löneökningar för att förhindra ökade inkomstklyftor, räknat efter skatt. Löneavtalen har varit återhållsamma. Starka skäl talar därför för att bryta upp den automatiska indexregleringen och i stället genomföra en måttligare anpassning av skatteskalorna. Det är därvid möjligt att använda sig av skatteskalor uttryckta med hjälp av den s. k. basenheten och ändå avskaffa den automatiska indexregleringen. Vi föreslår att basenheten för sätts till . Detta motsvarar en uppräkning av skatteskalorna , vilket innebär en tämligen god anpassning till löneökningarna enligt avtalen för . Statsinkomsterna för kan därmed beräknas bli ca 1000 milj. kr. större än med regeringens. 5.12 Åtgärder för att stimulera utbudet av virke till skogsindustrin Skogsnäringens utveckling är betydelsefull för vårt land i många avseenden. Branschen ger direkt och indirekt sysselsättning för omkring 300000 människor. Många orter och regioner är för hela sin existens beroende av företag inom skogsnäringen. En femtedel av exportinkomster kommer från skogsprodukter. Från socialdemokratisk sida delar vi därför regeringens uppfattning om skogsnäringen som redovisas i den nu framlagda propositionen om vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m. m., nämligen att skogen och skogsbruket har stor betydelse för vårt välstånd. På grund av svårigheter att få fram råvara har produktionen legat på en nivå motsvarande av den faktiska produktionskapaciteten. har andra länder ökat sin produktion och export kraftigt. Den svenska skogsindustrin har därvid förlorat betydande marknadsandelar. Skogsindustrin har inte kunnat få virke så att industrikapaciteten har kunnat utnyttjas i den utsträckning marknaden medgett. Avverkningarna sjönk från i genomsnitt till i genomsnitt under andra hälften. Sänkningen uppgår till inte . Nedgången av avverkningsnivån har väsentligen ägt rum inom privatskogsbruket. Följden av råvarubristen har blivit att har gått miste om exportinkomster på åtskilliga miljarder . Råvarubristen har dessutom medfört nedläggningar av företag med ökad arbetslöshet som följd ofta på orter utan alternativ sysselsättning. Förlusten av exportinkomster och en onödigt höjd arbetslöshet är särskilt allvarliga med hänsyn till den svåra ekonomiska situation som landet befinner sig i. Behovet av ökade exportinkomster och fler arbetstillfällen är nu större än tidigare . De fackliga organisationerna, såväl på arbetar- som tjänstemannasidan, har gång på gång krävt att regeringen skall vidta åtgärder för att öka avverkningarna och häva den onödiga virkesbristen. Socialdemokraterna har i program och riksdagsmotioner stött de fackliga organisationernas krav. Flera konkreta förslag har anvisats regeringen, som dock i stort sett valde att negligera problemet. De åtgärder som faktiskt har vidtagits, gallringsbidrag och vissa stimulanser via skattesystemet, har varit otillräckliga och ibland t. o. m. verkat hämmande på avverkningarna. De fackliga organisationernas och socialdemokraternas krav på åtgärder mot virkesbristen ledde emellertid till tillsättandet av virkesförsörjningsutredningen. Den fick i uppdrag att mot bakgrund av skogsindustrins svårigheter att få tillräckligt med virke utreda behovet av statliga åtgärder och ändringar i beskattningsreglerna för att påverka utbudet av virkesråvara. kommer att lämna sitt betänkande och det är från denna som regeringen har hämtat sina nu framlagda förslag. kommer i sitt betänkande att föreslå en kraftfull satsning för avveckling av glesa, lågproduktiva skogar, som omfattas av 5:3 § i skogsvårdslagen. Förslaget innebär att man höjer bidraget till återväxtåtgärder efter avverkning av dessa skogar. Enligt utredningen bör bidraget till återväxtåtgärder utgå med högst till fysiska personer, dödsbon och familjestiftelser inom de svårföryngrade delarna av det skogliga stödområdets inre zon. Till övriga skogsägare inom dessa delar och till samtliga skogsägare inom övriga delar av stödområdet föreslås bidrag utgå med högst av godkänd kostnad. För resten av landet bör bidrag utgå med högst . Kostnaden för bidragen beräknas öka från 30 till 200 milj. kr. För / 82 beräknas kostnadsökningen till 70 milj. kr. Regeringen lägger i propositionen fram detta förslag i sin helhet. Vi anser att det utökade stödet är välmotiverat. Liksom våra ledamöter i virkesförsörjningsutredningen anser vi dock att stödet bör vara lika för alla skogsägarkategorier. Vi beräknar att det medför en ytterligare kostnad på högst 10 milj. kr. , således för /82 5 milj. kr. föreslår vidare ökat stöd för upprättandet av skogsbruksplaner. Utredningen vill öka anslaget för bidrag med 3 milj. kr. från 3,5 till 6,5 milj. kr. Utredningen föreslår att anslaget till översiktliga skogsinventeringar ökas med 10 milj. kr. till 22,8 milj. kr. Den översiktliga skogsinventeringen utgör en grund för arbetet med upprättande av skogsbruksplaner. Motiveringen för utredningens förslag om ökade anslag till skogsbruksplaner och översiktliga skogsinventeringar är att skogsbruksplanläggningen gått mycket långsamt, som det står klart att skogsbruksplanen är ett bra instrument för att öka skogsägarens intresse för aktiva åtgärder på fastigheten både när det gäller skogsvårdsåtgärder och avverkning. Regeringen har i sin proposition prutat på utredningens förslag och föreslår för sin del att anslaget för bidrag till skogsbruksplaner ökas med 2 milj. kr. och för översiktliga skogsinventeringar med 3 milj. kr. Från socialdemokratisk sida anser vi att det för varje skogsfastighet av betydelse bör finnas en skogsbruksplan. Skogsbruksplanen är ett nödvändigt hjälpmedel för att nå en långsiktigt god skogsskötsel och ett uthålligt skogsbruk som ger trygghet i försörjningen med skogsråvara på en avverkningsnivå som i genomsnitt motsvarar tillväxten. Vi anser inte att varje markägare skall kunna avgöra om en plan skall upprättas eller ej. lets intresse av ett aktivt skogsbruk måste innebära bestämmelser om att skogsbruksplanen skall vara obligatorisk för alla fastigheter av betydelse, vilket måste föras in i skogsvårdslagen. Ett viktigt skäl för generösa statsbidrag till skogsbruksplanerna är att man från samhällets sida förutsätter att skogsägarna i stort kommer att följa planerna. Bestämmelsen om obligatoriska skogsbruksplaner måste innehålla regler som ger skogsvårdsmyndigheten möjlighet att ålägga skogsägare att inom en rimlig tidsperiod utföra de åtgärder som planen anvisar. En sådan möjlighet ligger helt i linje med vår uppfattning att ägande av skog förpliktigar också till ett samhällsansvar för virkesförsörjningen till industrin. har konstaterat att skogsbruksplanläggningen går alldeles för långsamt vilket man påpekade i ett brev till regeringen . Vi delar deras bedömning och har också i tidigare motioner (se t. ex. motion 1980/81:2021) fört fram krav om åtgärder för att snabbare få fram skogsbruksplanerna. Vi föreslår nu att beslutar enligt utredningens förslag och höjer anslagen med 3 milj. kr. för upprättandet av skogsbruksplaner och med 10 milj. kr. för översiktliga skogsinventeringar. Beträffande skogsbruksplanerna bör hela höjningen genomföras innevarande budgetår, medan anslaget för översiktliga skogsinventeringar bör ökas med 5 milj. kr. innevarande budgetår och med ytterligare 5 milj. kr. fr.o.m. /83. När det gäller förslaget i propositionen om ökade bidrag för utbyggnad av skogsvägnätet överensstämmer detta helt med virkesförsörjningsutredningen. Från socialdemokratisk sida krävde vi likaledes i motion 1980/ 81:2021 att anslaget för skogsvägbyggande skulle ökas med 24,2 milj. kr. Vi accepterar nu utredningens och regeringens förslag om en ökning med 20 milj. kr. I vår motion 1980/81:2021 förde vi fram ytterligare några krav på åtgärder ägnade att öka avverkningarna. Vi föreslog således att skogsvårdsstyrelsernas myndighetsuppgifter skulle ökas . Förslaget skulle innebära en ökad kostnad på 8,5 milj. kr. Skogsvårdsstyrelsernas resurser för myndighetsuppgifter måste i högre grad än förut inriktas på insatser av skilda slag för att åstadkomma en ökad virkesproduktion. Framför allt måste bättre återväxtåtgärder eftersträvas samt röjnings- och gallringsåtgärder i skogsbruket ökas i betydande grad. Även produktionshöjande åtgärder måste stimuleras. Dessa ambitioner i förening med kravet på intensifierade insatser för naturvård och uppföljning av den fysiska riksplaneringen m. m. fordrar ökade resurser för skogsvårdsstyrelsernas verksamhet med främst rådgivning, tillsyn enligt skogsvårdslagen, bidragsgivning och planering. Detta är särskilt angeläget mot bakgrund av beslut om en ny skogsvårdslag fr. o. m. , så att kraven på åtgärder t. ex. om en förbättrad beståndsanläggning också kan realiseras i praktiken. Vi upprepar nu vårt förslag och föreslår att det genomförs från . För innevarande budgetår innebär förslaget en ökad kostnad på 4,25 milj. kr. Vi föreslog vidare att stödet till återväxtåtgärder inom området för svårföryngrad skog samt vissa avgränsade områden skulle utgå lika för alla skogsägarkategorier till en ytterligare kostnad av högst 10 milj. kr. Även detta förslag upprepar vi . För resten av innevarande budgetår motsvarar det en höjning av anslaget för detta ändamål med 5 milj. kr. En åtgärd för att bättre tillvarata skogsmarkens produktionsförmåga är skogsdikningen. beslutade efter förslag från regeringen en kraftig nedbantning av äskande på detta område. Ett genomförande av förslag skulle innebära ett värdefullt råvarutillskott. Vi upprepar nu vårt förslag om att ställer sig bakom förslag till långtidsplan för och ökar anslaget för detta ändamål med 3,5 milj. kr. fr.o.m. /82 och med ytterligare 3,5 milj. kr. fr. o. m. /83. Regeringens förslag på det skogliga området beräknas kosta 195 milj. kr. för helt budgetår och 95 milj. kr. för innevarande budgetår. Någon finansiering anvisas inte. Regeringen säger att man skall återkomma beträffande finansieringen. Kostnaden för våra förslag som går längre och ger bättre resultat för virkesförsörjningen uppgår till 238,5 milj. kr. och till 115,75 milj. kr. för /82. Vi anser för vår del att frågan om finansieringen måste lösas i samband med besluten om ökade anslag. Det statsfinansiella läget ger inte utrymme för ytterligare förslag om bidrag på detta område som ej finansieras. Dessutom bör kostnaderna för ökade bidrag till skogsbruket bäras av skogsbruket självt. Något annat skulle enligt vår mening vara fördelningspolitiskt felaktigt. Vi föreslår därför att de ökade anslagen finansieras genom höjning av skogs vårdsa vgiften. Vi upprepar vårt förslag från motion 1980/81:2021 om en höjning av skogsvårdsavgiften från 0,6 till 1% från . Detta beräknas medföra en årlig ökning av avgifterna med omkring 250 milj. kr. och täcker således väl in våra förslag om ökade anslag. 1 virkesförsörjningsutredningen har de socialdemokratiska ledamöterna, med instämmande från de fackliga experterna, i en reservation föreslagit införandet av ett avgifts- och stödsystem som skulle komplettera utredningens förslag, som bl. innehåller föreskrifter om viss minimiavverkning. Vi vill här instämma i de förslag som våra ledamöter i utredningen lämnat. Det krävs enligt vår mening ytterligare ekonomiska styrmedel som både verkar påtryckande och stimulerande på avverkningsbenägenheten. Resultatet av den undersökning bland skogsägarna som virkesförsörj ningsutredningen gjort visar bl. a. att många skogsägare avstår från att avverka därför att man inte är beroende av inkomster från skogsbruket. Dessutom har den andel av skogsmarken som ägs av personer vars huvudsakliga inkomst kommer från andra förvärvskällor ökat snabbt. Det gör det desto mer angeläget att finna åtgärder som uppmuntrar till avverkning. Åtgärderna måste enligt vår mening vara fördelningspolitiskt neutrala gentemot andra kategorier av inkomsttagare. Efter de senaste årens goda inkomster för skogsägarna är det inte fördelningspolitiskt rimligt att vidta åtgärder som innebär att skogsägarna ytterligare gynnas. Eventuella stimulanser måste därför finansieras genom avgifter inom skogsbruket. Detta är även nödvändigt av statsfinansiella skäl. De ekonomiska styrmedlen bör ha egenskaperna att de belastar den passive skogsägaren och uppmuntrar den aktive. Olika typer av beskattningsmodeller, främst typen tillväxtbeskattning, har analyserats av utredningen. Vi anser för vår del att ett skattesystem som bygger på en preliminär tillväxtbeskattning bäst skulle tillgodose de mål vi strävar efter. Den preliminära tillväxtbeskattningen är avverkningsbefrämjande som den genom reglering av beskattningen i efterhand med hänsyn till den faktiska inkomsten garanterar en rättvis beskattning. De skatteadministrativa myndigheterna har emellertid fört fram att en preliminär tillväxtbeskattning medför betydande tekniska och administrativa komplikationer. Det finns enligt myndigheterna f. n. inte resurser att klara dessa genom en utökad användning av datateknik. Mot den bakgrunden avstår vi från att nu förorda att ett sådant system införs. Vi förordar i stället införandet av ett avgifts- och stödsystem. Med ett sådant system uppnås huvudsyftet med den preliminära tillväxtbeskattningen. Det är dessutom lätt att införa eftersom det bygger på ett befintligt system.