mot · G4021456 · 1981-01-23 00:00:00 — av m. fl. om en förbättrad bostadsmiljö När man talar om bostaden menar man ofta bara det som ryms inom lägenhetens väggar. Det är det privata utrymmet för en person eller en familj för att sova, äta, sköta hushållet, leka och umgås etc. Bostadspolitiken i har huvudsakligen varit inriktad på denna privata bostad. Den har också varit framgångsrik så till vida att den privata lägenhetsstandarden höjts radikalt . återstår krav att ställa på den privata bostadens utrymmen och utformning, kanske framför allt när det gäller möjligheten att anpassa den till olika hushålls behov och önskemål och deras förändring över tiden. Genom nedgången i bostadsbyggandet måste krav också på nytt ställas på en ökning av mängden bostäder. Tendensen att av kostnadsskäl tumma på uppnådda kvaliteter i lägenhetens utformning ger också anledning att återigen med kraft hävda dem i nybyggnad. Ännu återstår också mycket att göra för att rusta upp äldre lägenheter till rimlig standard. Men de stora bristerna när det gäller bostadsmiljön finns i den gemensamma miljön, utanför den privata bostaden. Bostadsmiljöns innehåll och utformning är av oerhörd betydelse för barnen, som där ofta har hela sin värld. Också andra grupper är starkt beroende av bostadens närmaste omgivning. Tonåringar, hemmavarande föräldrar, pensionärer och andra som tillbringar en stor del av sina dagar i bostadsområdet, liksom naturligtvis också de som arbetar på annat håll - de har alla rätt att kräva en användbar, upplevelserik, kontaktfrämjande, trivsam och vacker fysisk omgivning, en omgivning som de kan påverka och anpassa till sina behov. Bostadsmiljön utanför den privata lägenheten är av avgörande betydelse för möjligheten att knyta och utveckla sociala kontakter där man bor. Hela denna gemensamma bostadsmiljö är mycket försummad i stort sett inom all flerfamiljshusbebyggelse, oavsett ålder och byggnadstyp. Bristerna varierar mellan olika årgångar, liksom möjligheterna att avhjälpa dem. Från många synpunkter är de särskilt anmärkningsvärda i de senaste decenniernas bostadsproduktion. Genom miljöförbättringsbidragen har bristerna i den befintliga miljön börjat åtgärdas. De boende har i växande utsträckning engagerats i boendemiljöns förbättring och vård, till gagn för grannkontakterna och den sociala miljön. I de mest framgångsrika projekten har man också kunnat visa på de stora utvecklingsmöjligheter som finns inom flerfamiljshusbebyggelsen för att åstadkomma en ur alla aspekter god bostadsmiljö. Men trots att hundratusentals lägenheter berörts av miljöförbättringen återstår fler, där brister vad beträffar gemensamma uteplatser, klimat, växtlighet, gemensamma lokaler etc. behöver avhjälpas och där boende behöver den stimulans för att engagera sig i den gemensamma boendemiljön som miljöförbättringsbidragen innebär. Därför måste bidragsgivningen fortsätta och drivas på för att återigen uppnå samma omfattning som . Begränsningen till enbart områden med särskilda sociala problem och uthyrningsproblem, som infördes , måste också avskaffas. Problemet med outhyrda lägenheter har minskat något men är alltjämt stort. Dessutom borde full kostandstäckning, dvs. bidrag till , kunna utgå i många fall. Eftersom de sämsta boendemiljöerna ofta återfinns i kommuner med stora ekonomiska problem är det viktigt att bidrag utgår så att dessa miljöer kan förbättras. Vissa kommuner och bostadsföretag har saknat resurser att själva tillskjuta de medel som inte täcktes av bidrag. Osäkerhet har rått om det över huvud taget funnits medel till bidrag, och man har därför troligen i viss utsträckning avstått från att söka bidrag. Det finns många aktuella projekt som med ett ökat reservationsanslag och generösare bidragsregler snabbt kan komma i gång. Tillgången på medel och möjligheter till preliminära beslut om bidrag bör på lämpligt sätt ånyo meddelas kommuner och bostadsföretag. Men problemet gäller inte enbart bostäder byggda . begås vid nyexploatering samma misstag som har lett till att hundratals miljoner måste avsättas till förbättring av det redan byggda. Genom att man inte tagit konsekvenserna av detta och säkerställer en bättre miljö vid nybyggnad kommer nya bidragsbehov att uppstå. De har redan uppstått i flerfamiljshusområden byggda och fortsätter att uppstå, därför att man vid nybyggnad inte ägnar nödvändig omsorg och uppmärksamhet åt miljöfaktorerna och åt de nyinflyttades möjligheter att påverka sin miljö. Det finns inte ens några utvecklade redskap för att mäta bristerna i bostadsmiljön utanför den privata lägenheten. När det gäller lägenheten finns trångboddhetsnormen, statistik över förhållandet hushållsstorlekar-lägenhetsstorlekar, hushållsantal-lägenhetsantal etc. Det finns också utvecklade och detaljerade kvalitetskriterier för så gott som alla den privata bostadens delar. om också där finns brister och kvalitetsnormerna inte alltid följs, måste man ändå konstatera att det är mycket stor skillnad mellan den uppmärksamhet som ägnas den privata bostaden och den som ägnas bostadsmiljön i övrigt, både när det gäller beskrivning av förhållandena och åtgärder för att uppnå en godtagbar kvalitet. Den blir skrämmande när man betänker den gemensamma bostadsmiljöns betydelse ur social och upplevelsesynpunkt. I alla etapper av byggprocessen, i planering, byggande och förvaltning, saknas en ekologiskt och miljömässigt medveten planerings- och åtgärdspraxis som tillvaratar befintliga resurser och skapar förutsättningar för en Det enorma resursslöseri som detta innebär kan man bara ana. Genom att rasera uppvuxen och slitstark växtlighet och mark, som byggts upp , drar man på sig oerhörda kostnader för anläggning och skötsel av ny växtlighet. Genom att utföra planteringar med ett traditionellt parkideal som utgångspunkt, skapar man anläggningar som kräver omfattande och intensiv skötsel. Det tar också innan växtligheten i bästa fall hunnit utvecklas. På samma sätt bortser man vid nybyggnad från den kunskap som finns när det gäller husgruppering, gruppstorlekar, storlek, utformning och utrustning av gemensamma lokaler och uterum. Därmed bygger man bort möjligheter till grannkontakt, grannsamarbete och känslan för den gemensamma miljön. Man förlorar den sociala kontakt och det engagemang i den gemensamma miljön som är en förutsättning för att få rimliga underhållskostnader. För att göra den bostadspolitiska grundsatsen en god bostad åt hela befolkningen till verklighet även inom den gemensamma boendemiljön fordras bl. a. att man inom bostadslångivningen, lagstiftningen och normeringen tar till vara de erfarenheter och kunskaper om den gemensamma miljöns utformning, innehåll och skötsel som utvecklats bl. a. genom miljöförbättringsverksamheten, så att de får prägla nybyggnationen och förvaltningen. Det är märkligt att sådan utrustning som betraktas som normal standard i småhus och villor ses som lyx om det skulle finnas i flerfamiljshusområden. Detta gäller t. ex. bastu, badbassänger, duschplattor och vackra planteringar. Varför är det så omöjligt att få exempelvis just dessa saker i och runt vanliga hyreshus? Det kan inte kosta särskilt mycket i pengar. I många fall borde också hyresgästerna själva kunna åstadkomma förbättringar av bostadsmiljön, bara idéerna och initiativrikedomen fick utlopp och stimulans från förvaltningsorgan och ägare. Med en ökad takt i förbättringsverksamheten och med generösare bidragsregler är det mycket tveksamt om reserverade medel till förbättring av boendemiljön kommer att räcka. För att inte råka in i samma situation som tidigare budgetår, med medelsbrist, föreslår vi att reservationsanslaget höjs med 10 milj. kr. Med stöd av ovanstående hemställs 1. att uttalar att bidrag till miljöförbättrande åtgärder i bostadsområdena skall kunna utgå i vissa fall, 2. att beslutar att begränsningarna i bidragsgivningen till bostadsområden med speciella uthyrningsproblem slopas, 3. att med ändring i proposition 1980/81:100 , bilaga 16, B 9. Bidrag till förbättring av boendemiljön, anvisar ett reservationsanslag av . (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)