mot · G402423 · 1981-01-21 00:00:00 — av om påföljderna för narkotikabrott När det gäller att komma till rätta med nuvarande narkotikaproblem måste man inte bara se över de socialpolitiska målen och medlen utan även granska om gällande eller planerad lagstiftning för att bekämpa langning och användning av narkotika är ändamålsenlig. Distriktsåklagare i och kriminalvårdsdirektör i har i ett par tidningsartiklar inte bara pekat på svagheter i den aktuella lagstiftningen och dess tillämpning utan även lämnat förslag till ändringar, som de bedömer skulle kunna leda till påtagliga förbättringar. Då jag i allt väsentligt delar deras uppfattning, har jag med denna motion velat bringa deras synpunkter och förslag till /regeringens kännedom i förhoppningen att detta skall kunna leda till förbättringar av aktuell lagstiftning. utfärdade riksåklagaren dess bättre ett cirkulär som kraftigt begränsade åklagarnas möjligheter att meddela åtalsunderlåtelse. Detta har lett till att antalet anmälda narkotikabrott i det närmaste fördubblats, men tyvärr innebär detta bara att flertalet döms till böter som de i praktiken nästan aldrig varken kan eller vill betala. Möjligen kan bötesstraffet bli en varningssignal för ungdomar, som av en tillfällighet gör sig skyldiga till lindrigt narkotikabrott, så att de aktar sig för att gå vidare på den banan. Men för flertalet är bötesstraffet dess värre en helt verkningslös påföljd. Om domstolen däremot hade möjlighet att i större utsträckning utdöma fängelse för narkotikabrott, skulle den också ha större möjlighet att variera påföljden efter den dömdes individuella situation. Domstolen kan då ersätta ett fängelsestraff med villkorlig dom (varning), skyddstillsyn (övervakning), psykiatrisk vård eller vård enligt nykterhetsvårds- eller barnavårdslagen. Den som har dömts villkorligt eller till skyddstillsyn har en viss press på sig att sköta sig två till efter domen. Enligt och även min uppfattning vore det lämpligast att försöka begränsa missbruk och langning genom att minska möjligheterna att utdöma böter vid narkotikabrott, men för detta krävs en lagändring. För brottet grovt spridande av gift och smitta utdöms fängelse i fyra till eller på livstid. Till skillnad från grovt spridande av gift och smitta ger narkotikalangningen enorma vinster. Därför framstår narkotikahanteringen - även med det aviserade nya lagförslaget - som en straffrättsligt gynnad form av grovt spridande av gift eller smitta. Anledningen torde vara att man tyvärr alltför länge betraktade cannabispreparaten såsom relativt harmlösa. Men har forskarna fastslagit de mycket allvarliga verkningar som dessa har på mental och fysisk hälsa. Det finns därför stor anledning att ändra straffskalan för narkotikabrott till fängelse och för narkotikaförseelse till böter eller fängelse . om den skärpning av lagen vi förordar främst syftar till att öka antalet villkorliga domar och övervakning e. d., hamnar de som begått grövre narkotikabrott i fängelse. Tyvärr har detta medfört kraftigt ökat bruk av narkotika inom fängelserna, och vissa interner har t. o. m. kunnat dirigera sina narkotikahantlangare i och utomlands från fängelset beroende på de liberala regler som gällt för permissioner etc. Dessa har skärpts kraftigt, varför en bättre situation kanske kan förväntas. Kriminalvårdsdirektör hävdar dock att nuvarande kriminalvårdslagstiftning måste ändras/kompletteras för att åstadkomma en tillfredsställande situation på våra olika fångvårdsinrättningar. Som framgår av nedanstående tabell ökar långtidsklientelet (per 1/3) successivt. finns 288 grova narkotikabrottslingar intagna i fängelse, vilka är dömda till fängelse/internering . är dömda till . 117 av dessa brottslingar är utlänningar, och av dessa är dömda till . När dessa brottslingar jämlikt gällande kriminalvårdslag blandas med övriga fångar får detta förödande konsekvenser för narkotikasituationen på anstalterna. Många av narkotikabrottslingarna är resursstarka personer, som omger sig med kvalificerade rådgivare och har en stark ställning på fängelserna. Enligt kriminalvårdsdirektör och även min uppfattning är kriminalvårdslagstiftning inte användbar, när det gäller att inom fångvården ta hand om de grova narkotikabrottslingarna. Om en sådan döms till fängelse bör han placeras på en specialanstalt med hög säkerhetsgrad och personaltäthet. F. n. finns närmare 120 fångar tillhörande denna kategori. Vid en sådan specialanstalt borde en politikernämnd under ordförandeskap av en jurist ta ställning till ev. förflyttningar, permissioner etc. Syftet med en särlagstiftning och specialanstalter av detta slag är att grova narkotikabrottslingar inte skall få påverka eller - i värsta fall - bestämma inriktningen av verksamheten inom kriminalvården i stort. Majoriteten av vanliga fångar bör i stället med ovannämnda åtgärder kunna få en gynnsammare situation under och efter anstaltsvistelsen, något som var avsikten med kriminalvårdsreform. Under hänvisning till vad som anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande behovet av en översyn av lagstiftning m. m. beträffande straffpåföljd och -verkställighet för dem som begått narkotikabrott eller -förseelse.