mot · G4021976 · 1981-03-12 00:00:00 — Man skriver i propositionen: Statens egen verksamhet borde således inriktas främst på att skapa sådana allmänna villkor för oljeindustrin att denna kan uppfylla rimliga krav på trygghet i försörjningen. Annorlunda uttryckt menar regeringen att de multinationella bolagens vinster i vårt land skall öka så att de av ren välvilja väljer att lokalisera t. ex. en kracker till vårt land. Detta är en grov överskattning av dessa bolags ambitioner på försörjningstrygghetens område. Regeringen har därmed på ett anmärkningsvärt sätt distanserat sig också från näringsutskottets borgerliga majoritet som skrev om denna fråga (NU 1980/81:18 s. 5): Utskottet har utgått från att regeringen utan anmaning av prövar möjligheterna att förstärka den svenska oljeberedskapen genom statligt deltagande i en eventuell anläggning för katalytisk krackning. Med denna motivering avstyrkte den borgerliga utskottsmajoriteten det socialdemokratiska förslaget. Detta vann inte heller bifall. Tyvärr fanns ingen grund för de borgerliga riksdagsledamöternas tilltro till regeringens initiativförmåga . Inga seriösa ansträngningar har gjorts av regeringen för att pröva frågan. Några skäl för att avstå från ett statligt engagemang lämnas inte i propositionen. Vi tvingas därför att åter upprepa vårt krav. bör begära att regeringen prövar förutsättningarna att förstärka den svenska försörjningen med lätta oljeprodukter genom att samhället, eventuellt i delägarskap med OK, bygger en s. k. katalytisk kracker för att inom landet kunna vidareförädla tunga eledningsoljor till lätta oljeprodukter. I motion 1980 U: 3 krävde vi socialdemokrater att regeringen skulle utarbeta en plan för utvecklingen av den svenska raffinaderiverksamheten och den petrokemiska industrin. Ett av planens syften bör vara att minska vårt importberoende av förädlade produkter och även i övrigt öka vår energipolitiska handlingsfrihet. Om inte en kraftfull planering och investeringar kommer till stånd kommer vårt land också att bli starkt beroende av import av vissa råoljor och förädlade energiråvaror. Huvudsyftet bör vara att förändra raffinaderierna så att den allt större andelen tjocka råoljor kan utnyttjas i . Därigenom ökar flexibiliteten och möjligheten att trygga försörjningen. Planen bör omfatta hur vårt land ytterligare skall kunna ta till vara möjligheterna till breddning av försörjningsbasen och förädling av oljeprodukterna. Den svenska petrokemiska industrin måste under samhällets ledning göras skickad att kunna förädla bl. a. kol och restoljor genom förgasning och förvätskning. Också förädling och rening av t. ex. torv och energiskog måste planeras. a. torvutvinning för förbränning och kemisk förädling kan bli mycket betydelsefull. Det bör av utvecklingsplanen för raffinaderier och petrokemisk industri också framgå vilka möjligheter som finns att framställa bl. a. metanol och etanol av både inhemska och utländska råvaror. En sådan satsning skulle kunna innebära många produktiva arbetstillfällen, inte minst i Norrlandslänen och i andra orter och regioner, där behovet av sysselsättning är stort. F. n. finns en kunskap om flera av dessa processer, bl. a. i , som skulle kunna få stor betydelse och som måste tas till vara i planeringen. I detta sammanhang är också det s. k. Nynäskombinatet av intresse. som kraven på svavelrening skärps i vårt land ökar utbudet av svavelhaltiga oljor med sämre kvalitet på världsmarknaden. Detta faktum aktualiserar kraven på en s. k. avsvavlingsanläggning i vårt land. I en sådan anläggning avlägsnas svavel, så att oljorna kan användas utan att förbränning kommer i strid med de svenska miljökraven. En sådan anläggning skulle göra det möjligt att importera sämre oljekvaliteter till lägre pris. En väsentlig förbättring av handelsbalansen skulle uppnås. Vi utgår ifrån att behovet av en sådan anläggning övervägs i en plan för utvecklingen av den svenska raffinaderiverksamheten och den petrokemiska industrin. Fortsatta energipolitiska överläggningar med bl. a. skulle också underlättas väsentligt, om vårt land hade ett klart utformat program för 1** 1980/81. utvecklingen av den svenska petrokemiska industrin. Vi upprepade våra krav på en sådan plan i motion 1980/81:91. Den borgerliga utskottsmajoriteten avslog förslaget. I sitt betänkande skrev utskottet (NU 1980/81:18, s. 8): Utskottet utgår från att de här aktuella frågorna noga följs av berörda myndigheter och inom och att de kommer att beröras i den kommande energipolitiska propositionen. Med hänvisning till vad som anförts avstyrker utskottet det nu ifrågavarande yrkandet i motion 1980/81:91. Vi noterar att frågorna berörs. Men mer är det inte. Också den borgerliga utskottsmajoriteten borde vara otillfredsställd med regeringens förslag. bör därför hemställa att regeringen låter utarbeta en plan för utvecklingen av den svenska raffinaderiverksamheten och den petrokemiska industrin, bl. a. med syfte att öka förädlingsgraden. Det finns anledning att också i ett annat avseende försöka förbättra den svenska försörjningstryggheten. Vid internationella kriser, när efterfrågan på olja stiger brant, ökar priserna på den s. k. spotmarknaden kraftigt. kan de oljebolag som har tecknat långa kontrakt vinna betydande konkurrensfördelar. Vid andra situationer däremot är de bolag som har en stor andel av importen från spotmarknaden gynnade i olika avseenden. Om försörjningstryggheten skall öka genom långtidsavtal med ett flertal oljeländer och om en odramatisk prisutveckling på olja skall eftersträvas, måste köpen på den s. k. spotmarknaden regleras. En möjlighet är att lägga tull på importen av oljeprodukter. Ett sådant system förutsätter dock att tullarna höjs resp. sänks, då priset på spotmarknaden sjunker resp. höjs. Detta skulle innebära många administrativa problem. Till detta kommer de internationella komplikationer som nya svenska tullar skulle medföra. I stället bör ett system med importlicenser för olja prövas. Licenser kan vara en väg att minska andelen importerade produkter från spotmarknaden. Licenser kan i första hand ges till de företag som arbetar med s. k. långa kontrakt och därmed mer än andra bidrar till att den svenska försörjningstryggheten förbättras. bör därför hemställa att regeringen lämnar förslag till om importlicenser för olja. Vidare bör regeringen låta utreda de internationella oljebolagens skatteförhållanden. Starka principiella skäl talar för detta. Samhället måste få ett ökat inflytande över de internationella oljebolagens verksamhet i . Insynen i oljebolagens ekonomiska transaktioner är f. n. otillfredsställande. Bolagens uppgifter att ekonomiska skäl motiverade en neddragning av leveranserna under den senaste oljekrisen har inte kunnat beläggas. Det är omöjligt att utesluta att bolagens nedskärningar av leveranserna hade som syfte att tvinga regeringen att tillåta ytterligare prishöjningar på olja och bensin. Som ett första steg mot ett vidgat samhällsinflytande i dessa företag bör offentlig styrelserepresentation införas. Därigenom kan samhällets insyn och inflytande öka. Men också samarbetet och informationsutbytet mellan företag och samhälle kan förbättras, till gagn för båda parter. Med stöd av ovanstående föreslår vi offentlig styrelserepresentation i oljebolagens styrelse. Därmed skulle den form av insyn och demokratisk kontroll som redan nu finns inom OK och SP vidgas till övriga oljebolag. Vid utformningen av lagstiftningen kan lagen (1976:350) om styrelserepresentation för samhället i vissa aktiebolag och stiftelser tjäna till ledning. En närmare precisering krävs av vilka företag som skall omfattas av lagstiftningen. Vidare behövs en teknisk samordning av den nya lagstiftningen med den nuvarande lagen om styrelserepresentation. Dessa utredningsuppgifter bör skyndsamt ombesörjas av regeringen. bör därför hos regeringen hemställa om förslag till lagstiftning om styrelserepresentation för samhället i oljebolagen. För att öka försörjningstryggheten bör regeringen också på allvar försöka anstränga sig för att få direktavtal med bl. a. om betydande olje- och gasleveranser inom ramen för ett utvidgat nordiskt industri- och energipolitiskt samarbete. Fyndigheterna av olja och gas i norra kan skapa intressanta möjligheter till en industriutveckling i de norra delarna av , och . Det är anmärkningsvärt att regeringen inte har engagerat sig hårdare för att ett sådant samarbete skall komma till stånd. bör ge regeringen till känna att ett svensk-norskt energisamarbete nu måste ges hög prioritet. Samhällssatsningar på nya alternativ Vid behandlingen av proposition 1978/79:115 beslutade på socialdemokratiskt initiativ att regeringen skyndsamt borde inrätta ett utvecklingsbolag pä energiområdet. Ännu har regeringen inte inrättat det av begärda utvecklingsbolaget. Detta speglar både regeringens nonchalans mot och dess oförmåga att ta initiativ i energipolitiken. Vi noterar att regeringen lämnade ett förslag i den industripolitiska propositionen . har regeringen använt för att förbereda denna fråga. I motion 1980/81:91 krävde vi också ett s. k. upphandlingsbolag för ny energiteknik. En god kontakt mellan beställare och tillverkare och överblick över marknaden måste skapas för att introduktionen av förnybara energikällor skall påskyndas. En effektiv och samordnad teknikupphandling är ett viktigt steg i det arbetet. Ett upphandlingsbolag för ny energiteknik, i vilket stat och kommun har det dominerande inflytandet, bör bildas. Inom ramen för detta bolag skulle bl. a. mindre kommuner kunna få hjälp med en samordnad upphandling av produkter med god kvalitet. Risken är allvarlig att mindre seriösa tillverkare har stora försäljningsframgångar, innan skilda upphandlare har skaffat sig en god kunskap, och innan samhällets resurser för provning m. m. har utvecklats. Vi återkommer med konkreta förslag om utvecklings- och upphandlingsbolag i samband med behandling av den industripolitiska propositionen. Regeringen bör också vidta åtgärder så att utvecklingsavtal kan tecknas med stora upphandlare av betydelsefull och framtidsinriktad energiteknik som t. ex. statliga myndigheter, kommuner och stora bostadsföretag. Utvecklingsavtal inom skilda områden innebär att staten, avtalsparten och den tillverkande industrin tillsammans delar de kommersiella riskerna vid den nödvändiga introduktionen av den nya tekniken. En modell för utvecklingsavtal har utarbetats av oljeersättningsdelegationens s. k. solvärmegrupp. Det konkreta utvecklingsavtal som har föreslagits av kommenteras endast flyktigt av regeringen. Men inga förslag lämnas. Vi anser att principen med utvecklingsavtal bör etableras genom att ansvariga myndigheter utses och medel för ändamålet ställs till förfogande. Konkreta avtal bör slutas inom angelägna områden som t. ex. beträffande solfångare och värmepumpar. Det är utomordentligt viktigt att vissa lagstiftningsfrågor också löses. Annars finns risken att den nya tekniken försenas i onödan. I avvecklingsplanen från linje 2 sades: En översyn av hela lagstiftningen för energiområdet sker med sikte på att underlätta införandet av alternativa energislag och hushållningsåtgärder utan att skyddet för människor och miljö försämras. OED skriver i rapporten för oljeersättning om detta behov på solvärmens område: har föreslagit att en utredning tillsätts för att se över lagstiftningsfrågor av betydelse för solvärmeutnyttjande. Detta gäller i första hand vattenlagen, naturvårdslagen, lag om allmänförklaring av fjärrvärmeanläggningar och lagen om energiplanering. frågor om allmänförklaring av mindre anläggningar än vad som normalt avses med fjärrvärmesystem bör enligt gruppen utredas. OED tillstyrker gruppens förslag om utredning och vill understryka behovet av att eventuella lagändringar blir gjorda i sådan tid att inte teknikintroduktionen försenas. Ändringar av byggnormen och införande av krav på s. k. lågtemperatursystem har föreslagits av statens planverk. Löses inte dessa frågor på annat sätt bör de behandlas av den föreslagna utredningen. Liknande problem finns för andra alternativa energikällor. Någon sådan utredning om lagstiftningsfrågor föreslås inte av regeringen. bör därför hemställa att regeringen tillsätter en utredning som bör göra en snabb översyn av lagstiftning, normer m. m. med sikte på att underlätta införandet av alternativa energislag. Vidare bör regeringen lämna förslag om förändringar av byggnormen och införandet av krav på s. k. lågtemperatursystem där så är lämpligt. Vi föreslår också att av samhället dominerade bränslebolag för inhemska bränslen inrättas. Regeringen beräknar att kolanvändningen i kommer att vara ångkol för el- och värmeproduktion samt koks och kokskol för användning främst i järn- och stålindustrins processer. Detta innebär att ytterligare kol kommer att användas vid sidan av de mängder (ca ) som f. n. importeras till järn- och stålindustrin. Vi har inget att erinra mot dessa beräkningar. En viss ökad användning kommer vi inte ifrån. Resultatet av kärnkraftsomröstningen innebar att vi inte behöver importera ångkol för att försörja de kolkondenskraftverk och koleldade kraftvärmeverk med bränsle som vi snabbt hade tvingats bygga, om kärnkraften hade snabbavvecklats. Den kolintroduktion som föreslås ersätter olja. Inför folkomröstningen om kärnkraften antog den socialdemokratiska partistyrelsen ett uttalande, där synen på kolet beskrevs så här: Kol som energikälla undviks så länge inte ny och från miljösynpunkt bättre teknik finns tillgänglig. Utsläppen av svavelföreningar, tungmetaller, kväveoxider, cancerframkallande kolväten, klimatpåverkande koldioxid och produktionen av stora volymer giftig aska innebär stora risker för människors hälsa och miljö. Genom att utnyttja energin från kärnkraftreaktorerna vinner vi tid och resurser för att få fram alternativa energikällor och bättre teknik för rening och förbränning av kol. Valsedeln från linje 2 innehöll denna formulering: Elproduktion genom olje- och kolkondenskraftverk undviks. I den socialdemokratiska motionen 1979/80:2056, skriven direkt efter folkomröstningen, fanns denna formulering om kolet: Både miljöskäl och det faktum att större klarhet nås om andra energikällors möjligheter gör det motiverat att vänta med beslut om en kraftig kolintroduktion i vårt land. Däremot är vi medvetna om att ett visst ökat beroende av kol inte heller på kort sikt går att undvika. Elproduktion genom kolkondenskraftverk bör över huvud taget ej komma i fråga. En massiv satsning på koleldade kraftvärmeverk bör undvikas. F. n. pågår förberedelser för en omfattande kolintroduktion i kommuner och industrier. Om marknadskrafterna släpps fria kommer kolet att tränga ut de inhemska, förnybara alternativen. Den socialdemokratiska grundinställningen är att kolet så långt möjligt bör undvikas. Det grundläggande målet är att inhemska och förnybara energikällor skall vara grunden för vårt energisystem. För denna inställning talar bl. a. behovet av att förbättra försörjningstrygghet och bytesbalans. Också kolet är ett importerat bränsle. Denna grundinställning har avgörande betydelse för hur 1980-talets energipolitik utformas. Den innebär att bl. a. inhemska bränslen, solvärme, värmepumpar, spillvärme och elkraft bör utnyttjas i stället för kol, då dessa källor finns tillgängliga i geografisk närhet av användaren till rimligt pris. Men självfallet måste kolet användas i strävan att reducera det kraftiga oljeberoendet. Vi har således inget att erinra mot regeringens förslag till energibalanser under vissa förutsättningar. Det finns dock en allvarlig risk att regeringens presenterade energibalanser inte kan hållas. Därför måste samhället utforma styrinstrument dels för att styra kolanvändningen, dels för att påskynda introduktionen av främst förnybara, inhemska alternativ. Sådana medel är: Regeringen gör inget försök att i propositionen utforma en detaljerad plan för oljeersättning. Detta är olyckligt. Oljeersättningsdelegationen har lämnat ett omfattande underlagsmaterial med bl. a. förslag om antalet anläggningar, eldade med bl. a. torv, kol och skogsenergi. Med hjälp av detta bör regeringen presentera en plan för hur fördelningen mellan t. ex. kol och inhemska bränslen skall göras konkret. Av planen bör vidare framgå var, i vilken mängd och hur kolet bör användas. Material från bl. a. DFE visar att i vissa län, särskilt i , är de samlade tillgångarna på skogsenergi och torv i nivå med eller t. o. m. större än det samlade bränslebehovet. I några områden däremot, främst kring storstäderna, är bränslebehovet större än de samlade tillgångarna på inhemska bränslen. Det är angeläget att regeringen till fullo utnyttjar OED:s material och presenterar en plan, där de allmänna energibalanserna omsätts i praktisk verklighet. En sådan detaljerad plan är en förutsättning för att bl. a. det nya skall kunna få rimliga planeringsförutsättningar. Av planen bör också framgå storleken och lokaliseringen av de koleldade anläggningarna. Sådana avvägningar har avgörande betydelse för kolets påverkan på natur och människors hälsa. Regeringen bör också i planen redovisa de samlade miljöeffekterna av den kolintroduktion som föreslås i propositionen. Samlad bedömning av koleldade anläggningar krävs tillstånd av för en förbränningsanläggning med mer än 50 MW:s effekt. kan dock ge dispens från tillståndstvånget om effekten inte överstiger 300 MW. Om effekten överstiger 10 MW skall anmälan om anläggningen göras hos . Om effekten överstiger 500 MW skall anläggningen prövas av regeringen enligt 136 a § byggnadslagen. uttalade sig i anslutning till behandlingen av energifrågan 1979 för stränga krav i fråga om både reningen av utsläppen och hanteringen av avfallet. Mot bakgrund av angelägenheten att motverka de risker för miljön som för landet totalt är förknippade med förbränningen av kol är det enligt vår mening nödvändigt med en samlad bedömning av alla ansökningar om koleldade anläggningar. Denna samlade bedömning bör göras av regeringen och utgå från den ovan skisserade planen. Det är principiellt felaktigt att olika myndigheter fattar beslut i dessa frågor. Risken finns att olika praxis tillämpas. bör därför hos regeringen begära sådana förändringar av lagstiftningen att den av oss förordade samlade bedömningen av ansökningarna kan göras av regeringen. Det innebär att någon form av särskild tillståndslag för koleldade anläggningar bör införas. Exempelvis skulle detta kunna ske genom en utvidgning av den föreslagna lagen om omställbara eldningsanläggningar. Skärpta miljökrav vid kolförbränning En sammanhållen plan för kolintroduktionen i vårt land måste presenteras för . Först då finns förutsättningar att bedöma hälsooch miljöeffekterna av regeringens förslag och möjligheter att värdera den ytterligare miljöbelastningen, bl. a. mot bakgrund av svavelnedfallet från utländska anläggningar. Regeringen föreslår i propositionen att en eldningsanläggning bör tillåtas släppa ut högst svavel vid en för genomsnittlig drifttid. Anläggningsinnehavaren kan välja mellan att utnyttja s. k. lågsvavligt kol eller att installera s. k. rökgasavsvavling. Regeringen vill föreslå en skärpning till högst svavel 1988. I södra och tillåts f. n. kol med en svavelhalt av högst . Fr. o. m. gäller detta krav hela landet. Regeringen vill överväga att föreslå att endast kol med en högsta svavelhalt på skall kunna införas i . En svavelhalt i kol på motsvarar ett utsläpp av svavel/MJ. Detta motsvarar ett krav på en svavelhalt om högst 1,0 viktprocent svavel i olja. Regeringens syn på kolets miljöfrågor kan medföra att många koleldade anläggningar kommer till stånd, innan den eventuella skärpningen av miljökraven genomförs. Regeringsförslaget kan också - om inte en styrning av utbyggnaden sker öppna möjligheter för utbyggnad av en stor mängd små anläggningar, som var och en tillgodoser regeringens krav på högsta möjliga utsläpp. Regeringens förslag måste därför på den här punkten avvisas. Det tillgodoser inte de krav som måste ställas på en kolpolitik som tar hänsyn till natur och miljö. berggrund och geografiska läge gör vårt land speciellt utsatt för luftföroreningar från industriländer. Vi har därför ett speciellt intresse av att internationella överenskommelser om t. ex. begränsningar av svavelutsläppen kommer till stånd. Det är omöjligt att fullfölja vår tradition på miljöpolitikens område internationellt, om inte våra egna bestämmelser om t. ex. svavelutsläpp skärps och blir ett föredöme också för andra länder. Hårdare miljökrav i alla avseenden bör också ställas på nya anläggningar än på dem som varit i drift . Denna princip tillämpas t. ex. inom industrin. Genom att skärpa kraven tar vi till vara möjligheterna att ständigt försöka förbättra miljön. Det är ju också både enklare och billigare att förbättra t. ex. reningstekniken vid nya anläggningar än vid gamla. I de flesta fall är också anläggning och drift av en ny större koleldad anläggning billigare än motsvarande oljeeldade, även om kolanläggningen byggs med rökgasavsvavling. har krävt en begränsning av svavelutsläppen till högst svavel/MJ tillförd bränsle som månadsmedelvärde för nya anläggningar med utsläpp av svavel . Detta motsvarar utan rökgasrening en svavelhalt i kolet på . Vid tillståndsprövning av kolanläggning i har krav på rening ställts av som närmar sig krav. Regeringen har själv vid prövning av lokaliseringsansökan från om ett koleldat kraftvärmeverk föreskrivit att avsvavlingsutrustning eller annan likvärdig teknik skall användas senast efter det datum verket har tagits i drift. Regeringens nu presenterade förslag innebär en kraftig försämring i jämförelse med uppfattning och den praxis som redan har börjat tillämpas. Vi finner därför regeringens förslag otillräckliga. De uppfyller inte de krav som bör ställas på en kolpolitik som slår vakt om hälsa och miljö. Regeringen bör därför i samband med den av oss efterfrågade planen för kolintroduktionen presentera nya förslag beträffande miljökraven vid kolanläggningar, då frågan har stor principiell betydelse. T. v. utgår vi ifrån att regeringen och myndigheter tillämpar den mer skärpta praxis som vi har redogjort för. Kolförbränning medför också utsläpp av andra föroreningar än svavel. Det gäller t. ex. tungmetaller och polyorganiskt material. Avfallshanteringen är också ett problem som inte kan förbigås. har redan tidigare uttalat (JoU 1978/79:34, s. 5): att stränga krav på rening av luftutsläpp och en från miljösynpunkt tillfredsställande hantering av de långsiktiga avfallsproblemen måste uppställas som villkor vid användning av kol som bränsle i energiförsörjningen och att resurser måste förstärkas så att utarbetande av kriterier till grund för tillståndsgivning och kontroll kan sättas igång. Åtgärder med anledning av detta uttalande borde ha redovisats i regeringens proposition. a) hemställa att regeringen presenterar en plan för kolintroduktionen, där bl. a. de totala miljöbelastningarna framgår, b) hemställa att regeringen i samband med presentationen av denna plan också lämnar förslag om skärpta krav för svavelutsläpp från nya anläggningar eldade med kol och/eller olja, c) i väntan på de regeringsförslag som anges under 1-2 uttala att regering och myndigheter vid prövning av kol- och/eller oljeeldade anläggningar bör tillämpa den mer skärpta praxis som vi redogjort för i motionen. Statlig prövning av kommunala planer Lagstiftningen bör också förändras så att statsmakterna får möjlighet att pröva kommunala planer för introduktion av kol och inhemska bränslen. Utgångspunkten för prövningen bör vara att kol skall användas endast när inte tillräckliga mängder inhemska bränslen finns tillgängliga till rimliga kostnader. Målsättningen för prövningen bör också vara att, i de fall tillstånd till koleldade anläggningar beviljas, en satsning på andra alternativ som t. ex. värmepumpar och solvärme bör ske parallellt i det kommunala värmesystemet.