mot · G4021632 · 1981-01-27 00:00:00 — av m. fl. om idrottens behov av medicinsk service har genom utredningen åt alla ställt sig bakom idrottsrörelsens kampanjer för ett ökat idrottsutövande i vårt land, inte bara tävlingsidrottande på elitnivå utan framför allt ett starkt ökat motionsidrottande bland befolkningen. Idrottens attraktionskraft på ungdomen är välkänd och ett exempel på idrottens sociala betydelse. Tillgängliga data talar för att motionsidrott också kan vara av fysisk nytta och ett vapen i friskvården, men några seriösa undersökningar som syftar till att visa om detta verkligen är fallet finns inte redovisade. En intensifierad forskning inom detta område är en angelägen uppgift i ett modernt samhälle och kan bredda vägen för ett friskare samhälle. Till detta kommer att ett allt bredare motionsidrottande efter hand får ett ökande behov av specialinriktad medicinsk service. Att detta behov måste tillgodoses har insetts i andra länder, där idrottsmedicinen blivit en medicinsk specialitet, i vilken läkare efter flerårig vidareutbildning kan förvärva kompetens. I t. ex DDR är denna specialistutbildning femårig. I finns över huvud taget ingen systematisk utbildning för läkare i idrottsmedicin vare sig i grund- eller efterutbildningen. Sakkunskapen inom området är i vårt land begränsad till ett fåtal läkare med varierande specialitet och med idrottsmedicinsk verksamhet huvudsakligen som fritidsintresse. Vill vi ha ett fortsatt och ökat motionsintresse i vårt land, måste vi också arbeta för att skapa organisatoriska förutsättningar för en fungerande medicinsk forskning och service inom området. Vid två tidigare riksmöten, 1976/77 och 1977/78, har motioner väckts om att frågorna om idrottens medicinska servicebehov måtte utredas. Bakgrunden var dels de speciella behov som tävlingsidrotten har av medicinskt service och som är svåra att få tillgodosedda inom dagens specialistuppbyggda vård, dels - och framför allt - det ökande behov av medicinskt service som den expanderande motionsidrotten fått. Det påpekades att ett ökat motionsutövande självfallet är av värde för folkhälsan såväl psykisk som fysisk synvinkel men att motionsidrottsutövning, framför allt hos icke helt unga människor, för med sig vissa medicinska konsekvenser som måste beaktas i utfomningen av vårdapparaten.Detta har oberverats på spridda håll i landet där man sökte bygga upp medicinsk service för idrott och motion. Ett mer samlat grepp på denna fråga med inriktning mot en mer organiserad idrottsmedicinsk service skulle tvivelsutan dels avlasta övrig vårdapparat, dels tillföra den allmänna hälso- och sjukvården väsentliga kunskaper, eftersom behandlingsprinciper för skador och sjukdomar uppkomna i samband med motionsidrottsutövning, liksom skadeförebyggande åtgärder, skulle kunna överföras på medicinsk handläggning inom andra områden. Idrottens medicinska servicebehov var ett huvudtema vid idrottsmedicinska föreningens möte . Inom en panel med representanter för rikspolitiken, , de medicinska fakulteterna och idrottsmedicinen konstaterades att den idrottsmedicinska servicen är underdimensionerad och synnerligen otillfredsställande organiserad samt att en fastare organisation skulle gagna såväl det idrottsmedicinska servicebehovet som den övriga hälso- och sjukvårdsapparaten i enlighet med vad som anförts ovan. Hälso- och sjukvårdsutredningen (HSU) har lagt fram sitt betänkande Mål och medel för hälso- och sjukvården. Förslag till hälso- och sjukvårdslag. Mot bakgrund av en bred beskrivning av hälso- och sjukvårdens struktur redovisas vissa överväganden inför utformningen av en ny lagstiftning för hälso- och sjukvården. I motion 1979/80:1648 hemställdes att hos regeringen begär att idrottens medicinska servicebehov blir beaktat i den fortsatta handläggningen av hälso- och sjukvårdsutredningens betänkande inför en ny lagstifning för hälso- och sjukvården. I socialutskottets betänkande 1980/81:11 avslogs denna hemställan med hänvisning till yttrande över en tidigare motion 1976/ 77:1315, i vilken det bl. a. begärdes en utredning om hur och var idrottsmedicinska serviceenheter borde byggas upp. såg inte något behov av den begärda utredningen och menade att idrottens medicinska servicebehov borde kunna tillgodoses inom den framtida primärvården. Det bör i sammanhanget påpekas att andra remissinstanser såsom , , och de medicinska fakulteterna tillstyrkte den begärda utredningen, eftersom man upplevde ett trängande behov av att få de organisatoriska förutsättningarna för den idrottsmedicinska verksamheten lösta. Under de år som gått sedan yttrade sig över motion 1976/77:1315 har avsaknaden av en organisatorisk bas för idrottens medicinska service blivit kännbar för såväl motions- och tävlingsidrotten som sjukvården. Detta framkom mycket tydligt, bl. a. vid idrottsmedicinska föreningens möte , varvid även närvarande representant för instämde i bedömningen att nuvarande förhållanden är klart otillfredsställande. Förhållandet att idrottsmedicinska föreningen är den sektion inom som vuxit snabbast är dels ett uttryck för ett ökande intresse från läkarnas sida för idrottsmedicinska frågor, dels resultatet av en ökande efterfrågan på idrottsmedicinsk service och kompetens.Idrottens alltmer trängande behov av utbildning, forskning och service inom området har bl. a. kommit till uttryck i senaste petita där en till idrottens forskningsråd knuten professur i idrottsmedicin äskas. Motionsövning utgör en hörnsten i friskvården. En expanderande friskvård stödjer sig bl. a. på ett ökande motionsidrottande. Det är väsentligt att man inför utformningen av en ny lagstiftning för hälso- och sjukvården betraktar idrottsrörelsens speciella behov och strävar efter att tillgodose det idrottsmedicinska servicebehovet inom den framtida öppenvården. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att idrottens medicinska servicebehov blir beaktat i den fortsatta handläggningen av hälso- och sjukvårdsutredningens betänkande inför en ny lagstiftning för hälso- och sjukvården. () () HANS () () () (vpk)