mot · G4021526 · 1981-01-27 00:00:00 — av förste vice talmannen m.fl. om bättre utnyttjande av resurser för barnomsorg m. m. Som framhålls i budgetförslaget (prop. 1980/81:100, bil. 2, s. 24) visar långtidsutredning att utrymmet för konsumtion är betydligt mer begränsat . Utrymmet ligger på . Detta kan jämföras med de kalkyler den särskilda arbetsgruppen örn kommunerna () redovisade om den volymtillväxt som är hänförlig till befolkningsförändringar och utbyggnaden av de prioriterade områdena barnomsorg och långtidssjukvård. kan konstateras att av denna volymtillväxt inte ryms inom 1%-utrymmet. är det och för som inte ryms inom 1 %-utrymmet. I budgetpropositionen framhålls vidare att det är av största betydelse att statens kostnadsdrivande detaljreglering av olika verksamheter så långt möjligt upphör. Förslag i den riktningen kommer successivt att avlämnas med början i vår. Budgetpropositionen hänvisar också till ställningstagande till kompletteringspropositionen och till propositionen om kommunalekonomiska frågor , där det entydigt uttalas att staten måste avstå från att lägga på kommuner och landstingskommuner nya uppgifter och att staten måste befria kommunerna och landstingskommunerna från vissa av de uppgifter och åtaganden som gäller. Vid behandlingen av besparingspropositionen uttalade vidare att åtskilliga av de uppgifter och åtaganden som statsmakterna - ännu så sent som - lagt på kommunerna måste omprövas. Budgetministern anmäler därför att han efter överläggningar mellan regeringen och kommunförbunden avser att föreslå regeringen att staten vidtar erforderliga omprövningsåtgärder för att den kommunala verksamhetens volymutveckling skall kunna rymmas inom samhällsekonomiskt godtagbara ramar . Knappa resurser måste utnyttjas bättre De föreslagna åtgärderna är ytterst angelägna. De är, enligt vår mening, emellertid inte tillräckliga för att möjliggöra att den nödvändiga begränsningen av den kommunala sektorns ökningstakt kan ske utan negativa ef fekter på trängande vårdbehov. Föra» tillgängliga resurser skall kunna utnyttjas så effektivt som möjligt måste enskild verksamhet av fullgod kvalitet inom skola, barnomsorg, hälso- och sjukvård, missbrukarvård m. m. få bättre möjlighet att drivas på för konsumenterna likvärdiga villkor med motsvarande offentlig verksamhet. En sådan "konkurrens på lika villkor skulle inte bara avlasta den offentliga sektorn utan också stimulera till förbättringar och effektiviseringar inom denna som medborgarnas valfrihet mellan olika skol- och vårdformer skulle öka. Detta skulle på skolans område kunna ske genom ett system motsvarande det danska, där "skolpengen" följer eleven. Kostnaden per elev vid de alternativa skolorna är regelmässigt betydligt lägre än vid de kommunala skolorna. På barnomsorgens område är det av rättvise- och resursskäl nödvändigt att nuvarande ensidiga stöd till den kommunala barnomsorgen ersätts med rättvist utformade stöd. Förslag härom har lagts fram i andra motioner från vårt håll. Här skall endast erinras om de många småbarnsföräldrar som av tvingande ekonomiska skäl måste anlita den kommunala barnomsorgen, även om de hellre skulle vilja ta hand om barnen själva och också skulle göra en väl så stor samhällsekonomisk insats på det viset. För dessa ekonomiskt sämst ställda hushåll har förslag om minimistandardgaranti lagts fram, bl. a. i motion 1979/80: 1667. Eftersom alternativet ofta är en i dessa fall mycket hög (familje)daghemssubvention kan förslaget antas innebära såväl lägre sammanlagda kostnader för samhället som ökad valfrihet för de berörda familjerna. Trycket på ytterligare utbyggnad av daghemsverksamheten kan vidare antas minska, vilket i sin tur skulle öka det disponibla utrymmet för utbyggnad av bl. a. långtidsvården. Även inom hälso-, sjuk- och missbruksvården är det väl känt att enskild vårdverksamhet ofta innebär god vård till lägre pris. vid folktandvården - för att ta ett enda exempel - är dyrare än hos en privatpraktiserande tandläkare. Även om en del av merkostnaden kan förklaras med en annorlunda ålders- och könsstruktur inom tjänstetandvården, innebär detta att fler patienter skulle kunna få sina tänder behandlade för samma kostnad för samhället, om statsmakterna underlättade i stället för förhindrade nyetablering av privatpraktiserande tandläkare. (En sådan nyetablering kan inledningsvis inriktas mot särskilt underförsötjda områden.) Med bättre och tryggare ersättningsförhållanden för de privatpraktiserande läkarna skulle även den öppna hälso- och sjukvården utanför sjukhusen - primärvården kunna få större kapacitet till samma kostnad. Eftersom praktikerna dessutom i större utsträckning blir etableringsorten trogna, skulle införandet av ett husläkarsystem underlättas. (Inom har också en arbetsgrupp tillsatts med uppgift att föreslå åtgärder som kan underlätta nyetablering av praktiker, särskilt i de delar av landet där läkarvårdsresursema är otillfredsställande.) För psykologernas vidkommande skulle motsvarande fördelar kunna åstadkommas om även psykologerna inlemmades i den allmänna försäkringen. För att åstadkomma en ökad valfrihet och ett bättre resursutnyttjande krävs reformer också i fråga om den slutna vårdens finansiering. När det gäller den slutna sjukvården betalas den ojämförligt största andelen av kostnaderna medelst landstingsskatt. Utnyttjar en patient ett privat sjukhus eller sjukhem får han vanligtvis betala sin vård dubbelt upp, dels direkt via avgiften, dels indirekt via landstingsskatten. Eftersom ytterst få har ekonomiska möjligheter till detta har enskilda sjukhus/sjukhem nära nog helt försvunnit. Betalades i stället en större andel av kostnaderna också för den slutna vården via försäkringen, skulle tillkomsten av bl. a. enskilda sjukhem underlättas. Långtidssjukvården skulle därigenom kunna byggas ut snabbare än som annars skulle vara möjligt inom samma ekonomiska ram. Också vad gäller nykterhetsvård och vård av narkotikamissbrukare ärdet angeläget att ersättningssystemet utformas på ett sådant sätt att enskilda vårdanstalter eller vård som ges av stiftelser och ideella organisationer garanteras likvärdiga möjligheter. Detta är nödvändigt också för att missbrukare med olika vårdbehov skall kunna få den vård och rehabilitering som är bäst i just deras fall. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om skyndsam utredning och förslag i syfte att bättre utnyttja knappa resurser inom bl. a. skolans,barnomsorgens, hälso- och sjukvårdens samt missbruksvårdens områden i enlighet med vad i motionen anförts. () () () G. () () ()