mot · G402828 · 1981-01-22 00:00:00 — om den fackliga vetorätten enligt medbestämmandelagen I 38 § medbestämmandelagen (MBL) stadgas att en arbetsgivare som har för avsikt att låta visst arbete utföras av annan än de egna arbetstagarna (entreprenör), före beslutet med vissa undantag är skyldig att förhandla med lokal arbetstagarorganisation. Om arbetstagarsidan på grund av vissa i lagen angivna förhållanden inte godtar den föreslagna entreprenören eller den föreslagna åtgärden, får arbetstagarsidan enligt 39 § MBL inlägga veto mot beslutet. De förhållanden som kan grunda sådan facklig vetorätt är enligt lagen att den av arbetsgivaren tilltänkta åtgärden kan antagas medföra åsidosättande av lag eller av kollektivavtal för arbetet eller att åtgärden annars strider mot vad som är allmänt godtaget inom parternas avtalsområde. Av förarbetena till MBL framgår att lagens syfte med ifrågavarande bestämmelse bl. a. är att arbetstagarorganisation skall kunna stoppa entreprenör, som anlitar s. k. grå arbetskraft eller hos vilken arbetsförhållandena är i något hänseende oacceptabla. Med s. k. grå arbetskraft torde huvudsakligen förstås arbetskraft som engageras utan att sociala avgifter betalas och att gällande bestämmelser om innehållande och inbetalande av preliminär skatt inte iakttas av entreprenören. Det torde emellertid vara principiellt felaktigt att söka bota bristfälligheter inom skatteuppbördens och skattekontrollens område med lagstiftning inom arbetsrätten. Den ovan angivna förhandlingsskyldigheten och vetorätten försätter de seriösa entreprenadföretagen i en svår situation. Dessa har nämligen inte rätt att göra sina synpunkter hörda i beställarföretagets förhandling med facket rörande den tilltänkta entreprenaden. Inte heller entreprenörens anställda eller deras arbetstagarorganisation har rätt att påverka dessa förhandlingar trots att de med fog kan sägas varå av betydelse för entreprenadföretagets anställda. Det föreligger inte ens skyldighet för beställarföretaget att hålla tilltänkt entreprenör underrättad om pågående MBL-förhandlingar eller deras resultat. Det torde numera vara allmänt omvittnat att företag som av rationella skäl önskar anlita entreprenör för visst arbete mer eller mindre ofrivilligt tvingats utföra arbetet i egen regi på grund av det egna fackets mer eller mindre berättigade utnyttjande av den fackliga vetorätten i MBL. I vilken mån arbetstagarorganisationerna utnyttjat vetorätten på ett obefogat sätt torde inte vara utrett. Sådant obefogat utnyttjande har dock konstaterats av arbetsdomstolen i exempelvis dom nr 109/1978. Det förekommer även att uppgörelse träffas om att vissa entreprenörer får anlitas medan andra inte skall komma i fråga. Inom vissa branscher har 1 1980/81. sålunda träffats särskilda kollektivavtal för anlitande av entreprenörer. Exempel härpå är byggnadsbranschen. Enligt avtal för denna bransch skall arbetsgivaren kontinuerligt hålla facket informerat om vilka entreprenörer som anlitas. Inom vissa branscher förekommer, åtminstone lokalt, att listor upprättas på entreprenörer som får anlitas. Så torde vara fallet inom exempelvis installationsbranschen för elektriker, transportbranschen, städbranschen och rörinstallationsbranschen. Förekomsten av överenskommelser av nyssnämnt slag innebär, oavsett om det står i överensstämmelse med MBL eller inte, en snedvridning av konkurrensen och ett svårt hinder för många seriösa entreprenörers verksamhet. Den fackliga vetorätten enligt MBL torde i hög grad försvåra eller omöjliggöra för såväl det privata näringslivet som kommunerna att få arbete utfört på det sätt som framstår som mest rationellt och ekonomiskt effektivt. Vidare torde vetorätten i många fall förhindra att entreprenadföretagen får konkurrera om arbeten på lika villkor. Detta torde i sin tur medföra att entreprenadföretagens personal på ett oförskyllt sätt får vidkännas otrygghet i anställningen. Med en upprensning av den grå arbetskraften som skett och den alltmer utökade kontrollapparaten för uppbörd av skatter och avgifter torde entreprenadbestämmelserna inkl. vetorätten i MBL i stor utsträckning ha tjänat ut sitt syfte. I vart fall torde de negativa effekterna av vetorätten vida överstiga de ursprungligen tänkta positiva verkningarna. Ett avskaffande av vetorätten torde därför framstå som motiverat från såväl näringslivets som arbetstagarnas synpunkter. Med stöd av det ovan anförda får vi därför hemställa att hos regeringen begär förslag om åtgärder i syfte att upphäva medbestämmandelagens regler om facklig vetorätt i vissa fall.