mot · G4022084 · 1981-03-25 00:00:00 — med anledning av proposition 1980/81:133 om riktlinjer för energisparverksamheten i byggnader m.m. De erfarenheter som vunnits av energisparandet inom befintlig bebyggelse visar att man bör koncentrera energisparinvesteringarna till installationstekniska åtgärder och i allt väsentligt inskränka de byggnadstekniska åtgärderna till tilläggsisoleringar av vindsbjälklag samt till täthetsförbättrande åtgärder inom byggnadernas klimatavskiljande delar. Täthetsförbättringar förhindrar dels att luftomsättningen i byggnaden blir större än vad som krävs från hygienisk synpunkt, dels att luftrörelser i och genom ytterväggar och bjälklag nedsätter dessas värmeisolerande prestanda. Såsom påtalades i motion 1978/79:2082 visar praktiska exempel som rör vanligt förekommande bebyggelse, såväl relativt nyproducerad som äldre, att det från energisparsynpunkt sällan är meningsfyllt att tilläggsisolera fasader och byta ut fönster annat än i de fall dessa är så dåliga att de även efter täthetsförbättrande åtgärder negativt påverkar inomhuskomforten (t. ex. tvingar fram övertemperaturer inomhus för att kompensera bristerna) eller i samband med genomgripande fasadrenoveringar där härför erforderliga förändringar inte menligt påverkar befintliga miljövärden (estetiska, kulturhistoriska) eller medför onödig kapitalförstöring i annat avseende. Att energisparinvesteringarna med statligt stöd till stor del gått till utvändiga tilläggsisoleringar av fasader med tillhörande nya fasadytterskikt samt till fönsterbyten beror bl. a. dels på att man underskattat det äldre byggnadsbeståndets byggnadstekniska prestanda, dels på att man genom uppskattningar huvudsakligen baserade på teoretiska k-värden övervärderat sparmöjligheterna genom dessa metoder i relation till andra. Faktorer som drag i och genom konstruktionerna liksom ytterväggarnas värmetröghetsegenskaper har man i regel inte fäst nämnvärt avseende vid, trots att de i regel har en större betydelse i praktiken. som denna del av energisparandet trots höga investeringskostnader givit ett klent sparutbyte totalt sett med kraftiga variationer i de enskilda fallen har den också inneburit en omfattande kapitalförstörelse. Icke utbytesmogna fasader och fönster med en lång återstående livslängd har i stor utsträckning ersatts, i regel till priset av en regelrätt miljöutarmning (estetiskt, kulturhistoriskt). Av de utvärderingar som energihushållningsdelegationen stött sig på i sitt betänkande SOU 1980:43 Program för energihushållning i befintlig bebyggelse och till detta hörande remissvar framgår bl. a. följande: Trots att man i regeringsproposition /78:76 med förslag till energisparplan för befintlig bebyggelse framhöll att man vid genomförandet av energisparplanen borde undantaga av den befintliga bebyggelsen från energisparåtgärder som leder till väsentliga förändringar av byggnadernas utseende (av estetiska, kulturhistoriska och motsvarande miljöskäl) har det tvärtom visat sig att energisparstödet stimulerat till negativa utseendemässiga förändringar även av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. De styrmedel som finns i byggnadslagstiftningen (38 och 54 §§ byggnadsstadgan) beträffande yttre har i praktiken i stor utsträckning satts ur spel och visat sig vara alltför svaga i detta sammanhang. Det finns i detta sammanhang anledning att påminna om proposition 1974:28 om den statliga kulturpolitiken där bl. a. följande anfördes: Den snabba förändringtakt som i synnerhet präglar våra tätorter utsätter den fysiska kulturmiljön för ett mycket hårt tryck. Högt ställda krav på funktionsduglighet och effektivitet hotar att göra vår arbets- och boendemiljö steril och traditionsfattig. När den enskilda människan på så vis berövas sin anknytning bakåt i tiden tilltar hennes känsla av otrygghet och främlingskap. Bevarandet av den historiska kontinuiteten i den fysiska kulturmiljön måste därför tillmätas grundläggande betydelse för den enskildes känsla av trygghet och förankring i tillvaron I arbetet med att bevara och föra kulturtraditioner vidare är det viktigt att insatserna gäller hela samhällets historia och inte bara den s. k. högreståndskulturen. Bristen på styrning har även fått andra allvarliga effekter. Undersökningar av med statligt stöd genomförda tilläggsisoleringsåtgärder visar att resultaten varierar mycket kraftigt. En studie som de tekniska högskolorna genomfört av småhus i visar att äv husen fått en ökad energiförbrukning efter det att deras fasader och vindsbjälklag tilläggsisolerats. Andra hus i samma studie har fått lika eller högre besparing än den teoretiskt beräknade - alltså en oacceptabelt stor osäkerhet. Av de utredningar som delegationen stött sig på ges inga klara förklaringar till dessa stora variationer. Vidare konstateras att befintliga byggnader är så individuella från energisparsynpunkt att generella spareffekter inte ens kan anges för enskilda hustyper. Erfarenheter från det genomförda energisparandet med stöd av statliga lån och bidrag visar att underlaget för beviljande av statliga energisparstöd till framför allt tilläggsisoleringsåtgärder normalt varit helt otillräckligt. Erfarenheter och den ökande kunskapen inom området visar även att byggnader som är uppförda i allmänhet har en betydligt högre teknisk kvalitet än vad man trott samt att de stora energisparmöjligheterna inom det befintliga byggnadsbeståndet främst återfinns i efterkrigsbebyggelsen. Styrningen av valet och genomförandet av de kapitalkrävande energisparmetoderna måste kraftigt förbättras så att man får full effekt och en tillämpning av metoderna i rätta sammanhang. Detta innebär att en större andel av energisparmedlen bör satsas på projektering, utbildning, besiktning och kontroll. En sådan omfördelning av medel innebär ett effektivare energisparande med en ökad energisparpotential . Utan att motverka att uppställda energisparmål uppnås, innebär detta även att hänsynen till befintliga miljövärden bättre kan tillgodoses. Man bör vidare överväga att tills vidare i avvaktan på fullgoda styrmedel i det närmaste helt upphöra med att lämna statliga energisparstöd till utvändiga tilläggsisoleringar med tillhörande nya fasadytterskikt och fönsterbyten till det byggnadsbestånd som är uppfört och där huvudsakligen koncentrera sig på installationstekniska åtgärder i kombination med täthetsförbättringar samt vindsbjälklagstilläggsisoleringar. Stöd till utvändiga tilläggsisoleringar och fönsterbyten bör ske med stor restriktivitet. Nya fasadytterskikt i samband med tilläggsisolering av fasader bör endast få stöd i den mån de nära överensstämmer med ursprungliga eller befintliga och för fönster endast till komplettering. Detta torde effektivt eliminera huvudproblemen med konflikter mellan miljövärden, som bör tillvaratas, och förutsättningarna för att nå uppställda energisparmål. Ett mer välplanerat energisparande främst beträffande de kapitalkrävande energisparmetoderna torde tvärtom öka förutsättningarna och därtill öka sparpotentialen. Fr. O. m. bör ställas som krav för beviljande av statligt energisparstöd till utvändiga tilläggsisoleringar och fönsterbyten att man genom besiktning och byggnadslovsprövning funnit att åtgärden är lämplig både med hänsyn till byggnadens tekniska och miljökonstituerande egenskaper. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att grunderna för energisparstödet bör omprövas.