ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G4021168 · 1981-01-26 00:00:00 — av och om åtgärder mot den svarta marknaden har den s. k. svarta marknaden i landets ekonomi ökat kraftigt. Enligt bedömare beräknas den omfatta så mycket som av den totala ekonomin. Ökande kostnader och bristande kontroll har gjort det synnerligen lönsamt att kringgå de regler som finns. De höga marginalskatterna är en faktor av avgörande betydelse för denna oroande utveckling. Det är särskilt inom transport-, restaurang-, byggnadshantverk- och städbranschen som svarta pengar och obetalda skatter och avgifter nått en helt oacceptabel omfattning. Förutom uteblivna skatteinkomster till stat och kommun drabbas de anställda genom att de går miste om sociala förmåner. För att i någon mån kunna belysa dessa påståenden har ett etablerat och erfaret företag i måleribranschen sökt klarlägga förhållandena i nedanstående kostnadsanalys: Exempel 1 (reparation av mindre lägenhet) I Måleriarbetet utföres av målerifirma utföres av s. k. "svart arbetskraft (exkl. "lön") Ackordslön inkl. mätning o. semester samt verktyg (verktyg) kr. Exempel 2 (reparation av mindre lägenhet) I Måleriarbetet utföres av målerifirma utföres av s. k. svart" arbetskraft (exkl. lön) Ackordslöner, , mätning, Exempel 3 (reparation av lägenhet 2 r o k) I Måleriarbetet utföres av målerifirma Måleriarbetet utföres av s. k. "svart arbetskraft (exkl. "lön") Ackordslöner, , mätning, kr. semester samt verktyg Socialt 8 447 1 087 Exempel 4 (nyproduktion, lägenhet 3 r o k) I Måleriarbetet utföres av målerifirma utföres av s. k. svart" arbetskraft (exkl. "lön) Ackordslöner, , mätningar, se Av genomsnittligt täckningsbidrag är löner till kalkyl, verkmästare, materialarbetare och administration . Av ovanstående uppgifter är det lätt att se vad som försvinner i sociala avgifter, skatter och omsättning för måleriföretagen. Näringsidkare och företag som arbetar laglydig utsätts för en illojal konkurrens som avsevärt inskränker deras möjligheter till utveckling och fortlevnad. Ett stort antal konkurser har blivit följden av konkurrensen från den svarta marknaden. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att hos regeringen begär förslag till åtgärder som kan hindra den svarta marknaden att fungera utan att dessa hinder skadar seriösa företag eller principen om ett fritt näringsliv.
mot · G4021170 · 1981-01-27 00:00:00 — om ändrad beskattning av schablontaxerade fastigheter När schablontaxering av annan fastighet infördes, var främsta motivet att underlätta för såväl taxeringsmyndigheter som deklaranter. I sammanhanget var man medveten om att man vid omläggningen inte i alla avseenden kunde tillgodose den s. k. millimeterrättvisan. Så länge ränteläget var lågt och relativt synes schablontaxeringen av här aktuella villor ha fungerat ganska tillfredsställande. Men i och med övergången till ett avsevärt högre ränteläge, höga marginalskatter m. m. har problemen med i vissa fall orimliga konsekvenser blivit mer påtagliga. Vi känner bl. a. till ett fall, där ett par makar med goda inkomster bor i egen schablontaxerad villa och dessutom har skaffat sig fyra andra schablontaxerade och maximalt belånade fastigheter. Villorna har sedan hyrts ut på förmånliga villkor, eftersom efterfrågan på hyresvillor är god i denna region. Underskotten för dessa fem schablontaxerade småhus har blivit så stora att lokala skattemyndigheten måst medge full befrielse från källskatteavdrag för den make som har den högsta inkomsten så länge denna inte överstiger . Inflytande hyror har ju dock oavsett nyssnämnda underskott på fastigheterna gjort det möjligt för makarna att hålla en oförändrat hög (sannolikt höjd) levnadsstandard. Det kan knappast anses rimligt med en sådan effekt av schablontaxering av annan fastighet. Enligt vår mening bör det införas en maximering för hur många fastigheter (förslagsvis högst 2 stycken) en familj får ha, för att man skall få använda sig av schablontaxering. har i sitt slutbetänkande SOU 1976:11 (s. 55-56) också redovisat vissa mindre godtagbara konsekvenser vid uthyrning av villor. Kommittén har därför förordat en reform i syfte att undanröja de redovisade olägenheterna med nuvarande system för beskattning av uthyrda villor. har i sitt betänkande SkU 1978/79:61 med anledning av motion 1978/79:1727 från delvis andra utgångspunkter begärt en utredning om ändrade regler för villabeskattningen. biföll utskottets hemställan. Under hänvisning till vad ovan anförts hemställs att hos regeringen begär att den av 1979 begärda utredningen om ändrade regler för villabeskattningen även får i uppdrag att behandla de frågor som aktualiserats i denna motion.
mot · G4021171 · 1981-01-27 00:00:00 — av förste vice talmannen om rätten till avdrag vid inkomsttaxeringen för vissa projekteringskostnader Enligt gällande rätt behandlas utgifter för projektering av byggnader och anläggningar, som inte har kommit till utförande, i regel som en inte avdragsgill kapitalförlust. Detta innebär en företagsekonomiskt sett felaktig behandling. I proposition 1980/81:68 föreslås därför att utgifterna i fråga inte skall anses som kapitalförlust. Den föreslagna lagregeln härom, punkt 5 e) av anvisningarna till 20 § KL, har emellertid begränsats till att gälla inkomstslagen jordbruksfastighet och rörelse. Denna begränsning har inte motiverats och framstår som obefogad. Avdragsrätten bör givetvis gälla också i inkomstslaget annan fastighet. I annat fall erhålls bl. a. den otillfredsställande ordningen att utgifterna för misslyckade projekt inte blir avdragsgilla i de fall ett av bolagen i en koncern äger och förvaltar de fastigheter som används i övriga koncernbolagsrörelser. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att den föreslagna bestämmelsen i punkt 5 e) av anvisningarna till 20 § kommunalskattelagen även skall gälla vid beräkning av inkomst av annan fastighet.
mot · G4021172 · 1981-01-27 00:00:00 — av förste vice talmannen om förenklad handläggning av skattemål Den som inte är nöjd med taxeringsnämndens beslut har att anföra besvär hos vederbörande länsrätt, som finns i varje län. I vissa fall skall besvär anföras hos den mellankommunala skatterätten, nämligen när den skattskyldige har förvärvskälla som i fråga om beskattningsort är att hänföra till mer än ett län eller där det råder tvekan om i vilket län taxering skall ske. Om sistnämnda förhållande inte föreligger kan det inträffa att skattskyldige har att anföra besvär hos två skatterätter, nämligen om han anför besvär över såväl den kommunala som den statliga inkomsttaxeringen och förvärvskällan ligger i ett län inom vilket han inte är bosatt. Då kommer han att få anföra besvär dels i det län där förvärvskällan ligger, dels i det län inom vilket han är bosatt. Skulle förvärvskällan innehas av flera skattskyldiga kan handläggningen av en och samma fråga dras inför länsrätterna i fler län än två. Naturligt är att den omständigheten att frågan behandlas på olika håll skapar dubbelarbete. Risk finns uppenbarligen också för att de olika länsrätterna kommer till olika bedömningar. finns också att en skattskyldig, som normalt endast fåren skattsedel för hela sin verksamhet, av misstag underlåter att anföra besvär i de båda länsrätter som är i fråga. För att undvika motsvarande problem på kammarrättsstadiet har i förordningen om kammarrätternas domkretsar m. m. (SFS 1977:397) intagits en särskild bestämmelse i 4 §. Denna avser mål om beskattning som gäller samma förvärvskälla eller som på annat sätt har nära samband med varandra. Om besvär anförts i mer än en kammarrätt skall målen handläggas vid en av kammarrätterna om ej särskilda skäl talar mot detta. Samråd om fördelningen skall ske mellan kammarrätterna, och om olika meningar råder dem emellan faller frågan. Av skäl som jag antytt kan det ifrågasättas om inte lämpligen en liknande bestämmelse borde finnas även på länsrättsstadiet. Rimligen bör detta kunna leda till en viss besparing som det bidrar till att minska måltillströmningen. Kan sedan också möjligheter införas för den skattskyldige att anföra besvär endast i en länsrätt vore mycket vunnet. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av enklare handläggning av skattemål, som gäller flera län.
mot · G4021174 · 1981-01-26 00:00:00 — om beskattningen av i anställd med fast bostad i annat land Fr. o. m. gäller ändrade regler beträffande beskattningsort för personer som vistas tillfälligt i . Enligt de gamla bestämmelserna beskattades den som inte varit bosatt eller stadigvarande vistats i kommunalt i och vederbörande betalade då i inkomstskatt. I gengäld medgavs då icke grundavdrag och allmänna avdrag. Enligt de nya reglerna kommer inkomsttagaren att beskattas i den ort där han först har vistats och kommer att behandlas som bosatt i . Vederbörande betalar alltså full kommunalskatt men åtnjuter grundavdrag och allmänna avdrag. De nya reglerna medför komplikationer för personer som permanent arbetar i men bor i exempelvis och där äger fastighet. I deklarationen i får avdrag ej göras för räntekostnaderna och ej heller i , eftersom fastighetsägaren där inte har någon inkomst. Något sådant ränteavdrag fick visserligen inte heller göras enligt de gamla reglerna, men då kompenserades man av den blott tioprocentiga kommunalskatten. Enligt min uppfattning är det inte tillfredsställande att permanenta långtidspendlare behandlas skattemässigt som om de blott tillfälligt vistades i , varför en översyn av bestämmelserna borde göras. Med stöd av vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen begär en översyn av beskattningsreglerna för dem som har fast anställning i och fast bostad i annat land.
mot · G4021180 · 1981-01-26 00:00:00 — Motion 1980/81:1180 av m. fl. har kriminalvårdens anstalter fått motta ett mer utslaget och svårbehandlat klientel. Dels har antalet långtidsdömda ökat, dels har genom narkotikans påverkan klientelet försämrats. Beläggningsantalet på kriminalvårdsanstalterna har ökat markant. Någon differentiering av klientelet går därför inte att göra. Varje anstaltsplats är i princip upptagen och personalen får därigenom en avsevärt försämrad arbetsmiljö. Miljön försämras även i motsvarande grad för de intagna. Genom att man ej kan förhindra insmuggling av narkotiska preparat på anstalterna har stora problem uppstått. Användandet av narkotika har resulterat i sjunkande arbetsinsatser från de intagnas sida, minskat deltagande i fritidsaktiviteter samt försämrad hygien. Anstalten i har planerats och uppförts . Den var avsedd att användas för ett klientel som förutsattes göra en produktiv insats under förhållanden som så långt som möjligt överensstämde med dem som råder vid en modern industri. Personalen dimensionerades med hänsyn till den relativt godartade klientelsammansättningen, som då var aktuell för dessa anstalter. Genom att det blivit ett markant förändrat klientel, men längre strafftider, med narkotika och psykiska störningar, har grunden ändrats för tidigare givna förutsättningar. Den fåtaliga personalen upplever därför stor otrygghet i sin arbetssituation. Antalet sjukskrivningar har ökat bland personalen, och det är svårt att rekrytera personal. För att förbättra arbetsmiljön på anstalten i krävs mindre anstaltsavdelningar. Kraven om mindre anstaltsavdelningar har förts fram tidigare genom motion 1978/79:845 och 1979/80:1114. Det är också ett krav från den fackliga organisationen . Vid riksdagsbehandlingen av motion 1978/79:845 uttalade förre justitieministern att han hade full förståelse för de svårigheter som personalen hade på anstalten i . Vidare sade justitieministern att det vore värdefullt med mindre anstaltsavdelningar från behandlingssynpunkt. Enligt vår uppfattning är situationen mycket allvarlig vid anstalten i , och något måste göras för att förbättra miljön för både de anställda och de intagna. Ett mindre antal intagna på avdelningarna skulle innebära bättre kontakt mellan de intagna och personalen. Fritids- och samhällsaktiviteter för de intagna kunde skapas på ett annat sätt, och personalen skulle ges möjlighet att påverka de intagna i rehabiliterande riktning. Vi ser det som en omöjlighet för personalen att på ett för alla parter tillfredsställande sätt kunna utföra sitt arbete under nuvarande former. I enlighet med vad som framhålls i motionen föreslår vi att en tidsplan läggs fram vad gäller byggandet av mindre anstaltsavdelningar i . Med hänvisning till det anförda hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen framhållits om kriminal vårdsanstalten i . () ()
mot · G4021181 · 1981-01-27 00:00:00 — av om förverkande av motorfordon Vid flera sammanhang har framförts önskemål om vidgad möjlighet att förverka fordon och då framför allt bilar. Möjligheten till beslag och förverkande skulle även omfatta lagar och författningar vid sidan av och framför allt vissa brott mot trafikbrottslagen. finns regler om beslag i t. ex. tullstadgan och inom jakt- och fiskelagstiftningens ram. Det föreligger bl.a. stora problem genom att många kör omkring med dåliga fordon som inte varit föremål för kontrollbesiktning. Dessa fordon är också ofta oskattade och oförsäkrade. Från trafiksäkerhetssynpunkt är det önskvärt att sådana fordon kan beslagtas och förverkas, och detta gäller framför allt vid upprepade trafikbrott. Möjlighet till förverkande av ett motorfordon kan också vara ett effektivt medel att komma till rätta med fall av grov olovlig körning. Frågan om utvidgad möjlighet att beslagta och förverka motorfordon och då framför allt bilar bör bli föremål för utredning. Med anledning av ovanstående föreslår jag att hos regeringen begär utredning om förverkande av motorfordon i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · G4021182 · 1981-01-27 00:00:00 — om polismyndighets rätt att besluta om telefonavlyssning Enligt nu gällande lagstiftning har polismyndighet inte rätt att självständigt besluta om telefonavlyssning när behov av sådan uppstår, t. ex. vid misstanke om grovt narkotikabrott. Det är bara domstolar som kan fatta beslut om telefonavlyssning. Denna ordning innebär stora nackdelar för polisens arbete, t. ex. i fall där behovet av avlyssningen uppstår och ett snabbt beslut måste fattas. Under nuvarande förhållanden kan det rent av tänkas att personer som avser att göra upp om en narkotikaaffär medvetet utnyttjar polisens svårigheter i nämnt avseende. På detta sätt kan polisens uppgift försvåras i ärenden där kanske flera tusen timmars spaning lagts ned. Jag vill mot bakgrund av det anförda hemställa att hos regeringen begär en utredning av möjligheterna att låta polismyndighet i särskilt viktiga och brådskande fall självständigt besluta om telefonavlyssning.
mot · G4021186 · 1981-01-27 00:00:00 — Motion 1980/81:1186 av m. fl. om namnbrickor för polismän Polisens uppgift är att vara allmänhetens tjänare. Många människor, inte minst invandrare, har ofta överväldigande svårigheter att kunna hävda sin rätt och föra en dialog med polisen på grund av språksvårigheter. Detta underlättas inte av att man inte vet vem man talar med. Av och till uppstår missförstånd och olägenheter mellan allmänhet och polis, som lätt skulle kunna undvikas. Det är viktigt att allmänheten ges möjligheter att kunna identifiera poliser i samhällstjänst. En nummer- eller namnbricka på synlig plats på polisens uniform medverkar till detta. 1 andra länder, exempelvis och , bär poliskonstaplarna personlig nummerbricka fullt synlig, ofta på såväl vänster som höger sida, antingen på bröstfickan eller ärmen. Polisen i identifieras dels genom att den bär distriktsbeteckningen på hjälmen, dels genom anställningsnummer och gradbeteckning på vänster ärm. I identifieras polisen oftast genom bricka på övre vänstra bröstfickan, som anger vilken stat polisen kommer från, polisens personnamn och anställningsnummer. att hos regeringen begär förslag om personliga identifikationsbrickor för poliser. MAJ () HANS () () HANS () i () () () i Kartong: S. 11, rad 14 Står: till en far Rättat till: till sin far
mot · G4021189 · 1981-01-27 00:00:00 — om inseminationsbarns rätt att få kännedom om sin biologiska härstamning Artificiell insemination (konstgjord befruktning) förekommer i viss utsträckning i vårt land. Såväl här som utomlands har man uppställt stränga regler för att bevara sädesgivarens (donatorns) anonymitet. Detta leder till en situation, där barnet saknar möjlighet att få reda på sitt biologiska ursprung på fädernet. Inte minst , då allt flera människor söker efter sina , genom släktforskning och annat, måste man i den samhälleliga verksamhet som den artificiella inseminationen har kommit att bli åtminstone fråga sig vilka rättsregler som bör gälla och vilka konsekvenser olika förfaranden kan fa, inte bara för modern och den formelle fadern, resp. den biologiske fadern (sädesgivaren) utan också - och framför allt - för barnet . Det är uppenbart att lagstiftningen måste skydda den biologiske fadern mot juridiska och ekonomiska anspråk. Om man hävdar tesen om barnets rätt till sin far är det däremot inte lika självklart att samhället skall hemlighålla det verkliga förhållandet, så att barnet ej heller vid vuxen ålder skall kunna få reda på sanningen. Hur en betryggande avvägning av dessa intressen skall kunna komma till stånd bör utredas, lämpligen inom ramen för utredningen om Barnets rätt. Under åberopande av det anförda hemställs att hos regeringen anhåller att frågan om inseminationsbarns rätt att få kunskap om det verkliga, biologiska faderskapet prövas i utredningen om Barnets rätt. G. () i
mot · G4021190 · 1981-01-27 00:00:00 — av och om skingringsförbudet för fast egendom Enligt gällande rätt kan domstol eller överexekutor meddela skingringsförbud beträffande fast egendom. Förbudet kan vid behov kompletteras med ett förordnande om att egendomen skall förvaltas av syssloman. Skingringsförbudet inverkar på fastighetsägarens rådighet över egendomen och medför att denna i princip inte får t. ex. säljas, pantsättas, vanvårdas eller förstöras. Beslut om skingringsförbud antecknas emellertid inte i fastighetsbok och utgör inte heller hinder mot att egendomen intecknas (jfr 22 kap. 3 § jordabalken). Eftersom ett skingringsförbud inte medför förmånsrätt i egendomen till förmån för den borgenär som begärt förbudet finns det uppenbar risk för att dennes säkerhet försämras, nämligen om fastighetsägaren tar ut inteckningar i fastigheten. Egendomen kan därigenom komma att skingras" trots förbudet. Att detta är möjligt kan knappast anses vara förenligt med grunderna för lagstiftningen om skingringsförbud. 1 fortsättningen bör skingringsförbud, liksom kvarstad, utgöra hinder mot ny inteckning. För undvikande av misstag bör ett beslut om skingringsförbud också antecknas i fastighetsbok. Erforderliga lagändringar bör lämpligen kunna göras i samband med den pågående revisionen av den utsökningsrättsliga lagstiftningen. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar hemställa hos regeringen om förslag till ändrad lagstiftning om skingringsförbud beträffande fast egendom i enlighet med vad som anförts i motionen. () ()
mot · G4021191 · 1981-01-26 00:00:00 — Motion 1980/81:1191 om efterarvinges rätt till kvarlåtenskap Efterlevande makes trygghet tillgodoses förutom genom olika allmänna, kollektiva eller enskilda försäkringar genom bestämmelserna i och i av bestämmelserna om giftorätt och om bodelning i anledning av makes död (13 kap. 12 §). Enligt sistnämnda bestämmelse har efterlevande make utom i visst undantagsfall rätt att av giftorättsgods, såvitt det räcker, utfå egendom till så stort värde, att den, jämte egendom som må enskilt tillhöra honom, motsvarar fyra basbelopp. Genom detta skapas vissa garantier för att den efterlevande skall slippa att upplösa hemmet eller offra sina sista besparingar för att behålla det. Huruvida begränsningen till fyra basbelopp är till fyllest kan med tanke på de höga taxeringsvärdena på egnahem och priserna på bostadsrätter ifrågasättas men må i detta sammanhang lämnas därhän. I finns emellertid en bestämmelse (3 kap. 7 §) som i åtskilliga fall kan bli till stor förtret. Enligt nämnda stadgande erhåller den efterlevande maken, om kvarlåtenskapen ej överstiger fyra basbelopp, hela kvarlåtenskapen med full äganderätt och ej blott med fri förfoganderätt, vilket innebär att den först avlidne makens arvingar är uteslutna från allt arv. Anta att bouppteckningen vid ett basbelopp om . utvisar en behållning om . Därmed är ingalunda klart att först avlidne makens släkt är utesluten från arvsrätt. Släkten kan ofta med fog hävda att en fastighet är värd mer än taxeringsvärdet, att en bostadsrätt har högre värde än det belopp som skall upptas i bouppteckningen eller att lösöre är för lågt värderat. Den efterlevande kan då dras in i en oviss arvsprocess som kan bli både bitter och kostsam. Eftersom den först avlidnes släktingar inte behöver visa mer än att boets reella behållning uppgår till . kan striden stå om varje sak i hemmet, och insinuationer om att bouppteckningen ej upptar alla tillgångar ligger nära till hands. Om den först avlidnes släktingar avstår från att göra sin rätt gällande gentemot den efterlevande har de därigenom inte förlorat sin rätt. Sedan den efterlevande avlidit kan de hävda sin rätt mot den efterlevandes arvingar. Det torde inte ligga i rättsordningens intresse att frambesvärja dylika rättegångar. Den efterlevandes trygghet blir inte större av att hela kvarlåtenskapen innehas med äganderätt än om hälften innehas med fri förfoganderätt. Bestämmelsen i 3 kap. 7 8 kan således ej anses ge ökad trygghet åt efterlevande make utan endast på bekostnad av den först Mot 1980/81:1191 avlidne makens arvingar gynna arvingarna till den make som råkar överleva den andre. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar att upphäva 3 kap. 7 § .
mot · G4021193 · 1981-01-26 00:00:00 — om förordnande om blodundersökning i faderskapsmål Enligt 1 § lagen (1958:42) om blodundersökning m.m. vid utredning av faderskap kan domstol förordna om blodundersökning endast i mål om faderskap enligt 3 kap. . Detta kapitel innehåller regler om talan som avses i 1 kap. 1 §, 2 § eller 5 § samma lag. Det saknas laglig möjlighet för domstol att förordna om blodundersökning i mål om ogiltigförklaring av faderskapserkännande enligt 1 kap. 4 § sista stycket . Något skäl att förhindra blodundersökning i sådana fall finns inte. Det bör därför införas möjlighet att förordna om blodundersökning också i mål enligt 1 kap. 4 § . Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att ändra lagen om blodundersökning m. m. vid utredning av faderskap så att lagen även omfattar talan jämlikt 1 kap. 4 § . 1 1980/81.
mot · G4021196 · 1981-01-27 00:00:00 — Motion 1980/81:1196 av om registreringen av höjning av vissa bolags aktiekapital Aktiebolag vars registrerade aktiekapital understiger . skall före utgången av 1981 ha höjt sitt kapital till minst detta belopp. "Bolag vars registrerade aktiekapital ej uppgår till . vid utgången av , skall om det ej trätt i likvidation eller försatts i konkurs, avföras ur aktiebolagsregistret och är därmed upplöst. står det i SFS 1977:320. Som framgår av lagtexten måste ett beslut om höjning vara registrerat hos patentverket för att rättslig verkan av kapitalökningen skall föreligga. Problem kan nu uppstå om patentverkets bolagsbyrå inte har tillräcklig kapacitet att registrera anmälda kapitalökningar. Även om bolagsbyrån prioriterar ärenden som rör aktiekapitalsökning i bolag med lägre aktiekapital än . är risken påfallande att inte alla ansökningar hinner bli behandlade . Sammanlagt rör det sig om mellan 60000 och 70000 aktiebolag som vid ingången av 1981 hade ett aktiekapital som understeg . Självfallet är det helt otillfredsställande om ett bolag tvingas bli upplöst på grund av bristande resurser hos bolagsbyrån. En möjlighet vore att alla anmälningar om ökat aktiekapital som kommit patentverket till handa till och med skulle godkännas oberoende av när bolagsbyrån hinner registrera anmälningarna. Enligt min uppfattning borde regeringen vidta erforderliga åtgärder. Med stöd av ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om registrering av höjning av aktiekapital i vissa aktiebolag.