mot · G402398 · 1981-01-21 00:00:00 — av och om uttalande mot kollektivanslutning till politiskt parti Det omfattande lagstiftningsarbete som ägt rum har präglats av en tydlig strävan att stärka den enskilde medborgarens fri- och rättigheter. som man kan göra detta konstaterande kan det också fastslås att den svenska demokratin är en folkrörelsedemokrati där stora och starka idé- och intresseorganisationer betraktas som värdefulla inslag i demokratin för att inte säga hörnpelare för dess byggnad. De politiska partierna spelar i detta sammanhang den största rollen. Inom partierna pågår en ständig samhällsdebatt i sak- och idéfrågor som sedan kanaliseras genom budskap till väljare och förslag till de folkvalda församlingarna, kommunfullmäktige, landsting och riksdag. De politiska partiernas verksamheter har t. o. m. ansetts så värdefulla att de uppbär anslag från stat och kommun i betydande omfattning. Enligt samma värdering skall de politiska partiernas verksamhet, liksom andra ideella föreningars, icke regleras genom särskild lagstiftning. Det enda undantag som finns är klart och tydligt definierat i kapitel 2 § 14 regeringsformen där det bl. a. står Föreningsfriheten får begränsas endast såvitt gäller sammanslutningar vilkas verksamhet är av militär eller liknande natur eller innebär förföljelse av folkgrupp av viss ras, med viss hudfärg eller av visst etniskt ursprung. I övrigt råder fullständig föreningsfrihet i vårt land. Folkrörelserna står fria att besluta om sina inre angelägenheter. Frågan kan ställas, om den enskildes fri- och rättighetsintressen kan kollidera med organisationernas intressen. I princip kan detta inte ske, eftersom den enskilde individen frivilligt inträder i organisationen i fråga och därvid tar del av organisationens stadgar där medlemmens rättigheter och skyldigheter klargörs. I praktiken fungerar också denna balans mellan den enskildes intressen och organisationernas intressen - med ett stort undantag: Ensamt bland de politiska partierna i vårt land emottager det socialdemokratiska partiet kollektivt anslutna medlemmar utan att den enskilde får ta individuell ställning till detta. Anslutning sker genom enkelt majoritetsbeslut i fackföreningsavdelning, avdelningssektion eller av fackföreningens representantskap. I det senare fallet saknar fackföreningsmedlemmen direkt inflytande över beslutet, och i många fall har man inte ens vetskap om att man blivit ansluten till det socialdemokratiska partiet. Detta är anmärkningsvärt! Den reservationsrätt som i detta läge står den tvångsanslutne individen till buds blir illusorisk. Vederbörande nödgas ge till känna sin politiska åsikt i vart fall så långt att han deklarerar vilket politiskt parti han inte vill vara ansluten till. Följderna kan i många fall bli trakasserier på arbetsplatsen. Enligt en undersökning som genomförts vid den statsvetenskapliga institutionen i under ledning av professor anser av medlemmarna i de undersökta fackavdelningarna att kollektivanslutningen till det socialdemokratiska partiet är en felaktig form av medlemskap. Enligt samma undersökning har av de kollektivt anslutna begagnat sig av sin reservationsrätt. Den ringa andelen reservanter kan alltså förklaras med att man dels inte känner till medlemsförhållandet, dels inte vill tillkännage sin politiska åsikt på grund av risken för trakasserier. Det är därför svårt att komma ifrån slutsatsen att här pågår ett åsidosättande av den politiska åsiktsfriheten. Ett sådant förhållande är inte värdigt den svenska demokratin. Kritiken mot detta missförhållande bör för den skull inte riktas mot fackföreningsrörelsen. Skuldbördan vilar helt på det socialdemokratiska partiet. Socialdemokratin bör därför bringas att upphöra med denna form av medlemsrekrytering. Vi anser det dock olämpligt att lagstifta i frågan. Den lösning som då återstår är fortsatt kraftig opinionsbildning. Ett uttalande från landets högsta folkvalda organ - - framstår då som den bästa lösningen. Sådana uttalanden har också gjort åren 1973,1974, 1976, 1977,1978, 1979 och 1980. Tyvärr har uttalandena ännu inte medfört några mer betydande konkreta åtgärder, varför det är nödvändigt att på nytt gör ett sådant uttalande och därmed åter klargör sin principiella uppfattning om åsiktsfrihetens innebörd i ett demokratiskt samhälle enligt följande: Individens rätt att fritt och självständigt välja politiskt parti är grundläggande för demokratin. Utskottet kan därför av principiella skäl inte acceptera kollektiv anslutning av människor till politiskt parti. Ett sådant system strider mot den åsiktsfrihet som gällande grundlag utgår från såvitt gäller de medborgerliga fri- och rättigheterna. Reservationsrätten för den enskilde förändrar ingenting i denna demokratiskt grundläggande fråga. Den tvingar den enskilde att offentligt avslöja vilket parti han inte vill tillhöra. Det finns anledning att understryka att ett uttalande mot kollektivanslutningen på intet sätt riktar sig mot fackliga föreningars rätt att själva besluta om egna angelägenheter. Denna rätt skall självfallet vara orubbad. Däremot riktas uttalandet till det parti - socialdemokraterna - som registrerar som medlemmar andra än dem som individuellt sökt medlemskap i partiet. Nuvarande missförhållanden bör, som uttalat, bringas att upphöra i första hand genom åtgärder från partiets egen sida. Vi konstaterar att uttalande ännu ej har verkställts av det socialdemokratiska partiet. Då individens rätt att själv avgöra medlemskap i politiskt parti har utomordentligt stor principiell betydelse i en demokrati, bör ånyo göra ett uttalande i denna fråga. Med hänvisning till det anförda hemställs att åter uttalar sin principiella inställning mot politisk kollektivanslutning.