mot · G402973 · 1981-01-22 00:00:00 — av m. fl. om högskoleutbildning och forskning I propositionen (1975:9) om reformeringen av högskoleutbildningen angavs följande huvuduppgifter för de närmaste årens reformarbete i fråga om den högre utbildningen: o att ytterligare öka utbildningens tillgänglighet, särskilt för andra studerandegrupper än de traditionella, och därmed främja den sociala utvecklingen, o att bredda och differentiera det samlade utbildningsutbudet, särskilt med hänsyn till anknytningen till arbetsmarknaden och förnyelsen av arbetslivet, 0 att demokratisera utbildningens organisation och anpassa dess verksamhetsformer till en mer allsidig rekrytering av studerande. Genom det borgerliga regeringsinnehavet , då reformarbetet på högskoleområdet skulle inledas, kom inriktningen att bli delvis en annan än vad som angavs vid beslutstillfället . Vi beklagar att det förändringsarbete som förestår och som blivit allt mer akut beroende på försvagningen av den svenska ekonomin - också - blir svårare. Det hade till stor del kunnat undvikas eller i varje fall väsentligen kunnat reduceras om högskoleplaneringen utan störningar fått ske utifrån riktlinjer. Vi vill i detta sammanhang också peka på uttalandet högskoleproposition om att det gäller att i planeringen av utbildningens inriktning och omfattning finna smidiga former för hänsynstagande till såväl individernas önskemål och behov som samhälls- och arbetslivets behov (s. 407). Det främsta målet för utbildningsministern synes vara att medverka 1 begränsningen av den offentliga sektorn, i vilken faktiskt också ingår såväl högskoleutbildningen som stora delar av forskningen. Vi vill i detta sammanhang framhålla att en god kunskap och kompetens för kvalificerade arbetsuppgifter hos många människor med en god spridning över hela landet utgör i själva verket en grundläggande förutsättning för både ekonomisk, industriell och social utveckling. Det är därför angeläget att upprätthålla en hög dimensionering och en god geografisk spridning av den högre utbildningen. Vi anser i likhet med utbildningsministern det nödvändigt att utnyttja högskoleutbildning och forskning för en förnyelse av svensk industri. Med undantag för den begränsade forskningssatsning som görs i budgetproposi 1 1980/81. tionen, till vilket vi återkommer i det följande, lyser dock förslag i detta avseende med sin frånvaro. På nästan varje punkt där universitets- och högskoleämbetet framfört förslag om satsningar för att ytterligare stärka en viss utveckling som kan få betydelse i ett industriellt perspektiv är föredraganden inte beredd att föreslå några åtgärder. Denna passivitet kan vi inte acceptera. Vi vill vidare stryka under behovet av forskning som berör den offentliga sektorn bl. a. beträffande dess uppgifter, funktionssätt och effektivitet. Det är en betydande brist att t. ex. förvaltningsforskningen har en svag utbyggnad i vårt land både vad gäller en allmän inriktning och en mera förvaltningsekonomisk. Vi anser att en satsning inom detta område är ett viktigt led i strävan att effektivisera den offentliga förvaltningen, att värdera dess resultat och att möta riskerna för byråkratisering. Ett annat angeläget område som bör bli föremål för ökade satsningar är vårdforskningen. Trots att det på flera områden finns både ett stort behov av arbetskraft och ett betydande intresse för högskoleutbildning föreslås i budgetpropositionen inte några åtgärder i den riktning som föredraganden i allmänna ordalag anger i inledningen av högskoleavsnittet. I stället hänvisas på punkt efter punkt till det statsfinansiella läget. Återhållsamhet med statsutgifterna måste självfallet prägla också planeringen av högskoleutbildningen, men det finns enligt vår mening starka skäl att just i fråga om grundläggande högskoleutbildning, forskarutbildning och forskning anlägga ett vidare och mera långsiktigt perspektiv. I annat fall är det stor risk för att snålheten bedrar visheten. vill vi stryka under vikten av att ansträngningar görs för att genom omfördelningar effektivisera verksamheten. I detta sammanhang vill vi peka på det enda egentliga initiativet som utbildningsministern för fram i syfte att ge högskoleplaneringen den inriktning han själv nu anger: tillkallande av en utredare. Denne skall få till uppgift att närmare analysera konsekvenserna för utbildning och forskningsverksamhet som följer av strävandena att förbättra den svenska ekonomins utvecklings- och konkurrenskraft, vilket kan komma att påverka strukturen inom näringslivet. Att högskola och forskning aktivt skulle kunna medverka i denna synes inte föresväva utbildningsministern. Även om insikten om nödvändigheten att högskolan dimensioneras och organiseras för att tillgodose de faktiska behoven på arbetsmarknaden nu infunnit sig i regeringen konstaterar vi att det konkreta uppdraget avser en konsekvensanalys. Vi tillmäter utredningen betydligt större vikt. Det finns ett stort behov av den högskoleplanering föredragtfhden nu efterlyser. Vi anser det därför nödvändigt att den särskilde utredaren får möjligheter att arbeta effektivt och snabbt samt att denne fortlöpande presenterar förslag till åtgärder som kan ge underlag för den långsiktiga planeringen. Utredaren bör därför tillföras sådana resurser att arbetet kan avsätta resultat skyndsamt. Vi vill även understryka att åtgärder i detta hänseende har ett nära samband med en fortsatt planering för arbetslivets fortsatta utveckling och förnyelse. Den högre utbildningen har betydande uppgifter såväl för att öka arbetskraftens kunskaper, utvecklingsmöjligheter och förmåga att möta nya krav som för att skapa en bred kunskapsspridning om produktionslivets förutsättningar och därmed ge grunden för en ökad delaktighet i planering m. m. En given förutsättning för utredningsarbetet bör vidare vara att detta inte skall ersätta den långsiktiga planering av högskoleutbildning och forskning som löpande utförs av olika högskolemyndigheter. Vidare vill vi understryka att utredningen inte får bli en förevändning för att i det årliga budgetarbetet och i andra sammanhang inte vidta de åtgärder på högskolans område som arbetsmarknads- och industripolitiska ställningstaganden kan motivera. Vad vi här anfört om nämnda utredningsarbete bör som sin mening ge regeringen till känna. Till de viktigaste uppgifterna för de närmaste årens högskole- och forskningsplanering hör att identifiera och prioritera angelägna framtidsområden för utbildning och forskning. Föredraganden själv berör kort två sådana områden: bioteknik och datateknik. Det råder betydande överensstämmelse i uppfattningen att det är nödvändigt att ytterligare satsa bl. a. på dessa områden. UHÄ.s förslag på dessa punkter lämnas nästan helt därhän i regeringens budgetförslag. Ett annat område som vi tidigare nämnt gäller forskning om den offentliga förvaltningen. För vår del vill vi belysa detta med dataområdet. Datortekniken och dess tillämpningar är ett av de mest expanderande teknikområdena i dagens samhälle. Förutom den traditionella användningen av datorer som hjälpmedel vid stora beräkningar och som instrument för hantering av stora datamängder kommer datorer att spela en alltmer betydelsefull roll som hjälpmedel vid konstruktion och tillverkning av industriprodukter. Vidare kommer de i snabbt ökad omfattning att behöva nyttjas som komponenter i olika produkter. För att bibehålla och öka den svenska industrins konkurrenskraft är det oundgängligt att tillvarata de möjligheter som utvecklingen inom mikroelektroniken erbjuder. De svenska utbildningsresurserna inom det datatekniska området är klart otillräckliga. Det råder en stor brist på ingenjörer med avancerade kunskaper i datateknik. Likaså är omfattningen av den datatekniska forskningen inom det svenska högskoleväsendet mycket ringa om den jämförs med de forsknings- och utvecklingsresurser som universiteten i en del andra länder förfogar över. Ännu mörkare blir bilden om jämförelse sker med de stora multinationella företagen inom dataområdet. I fråga om datateknisk utbildning på högskoleområdet kan behov av tre olika slag identifieras, och för att täcka dessa behov krävs insatser av olika slag. För det första är det oundgängligt att genast öka kapaciteten för utbildning av ingenjörer med huvudinriktning mot datateknik för att på så sätt söka avhjälpa bristen på personer med kompetens att konstruera och bygga upp datorer och datorsystem. För det andra krävs snabba insatser i syfte att inom andra ingenjörsutbildningar ge sådana kunskaper i datateknik, att ingenjören i sin yrkesverksamhet förmår utnyttja de möjligheter som datorerna erbjuder. För det tredje måste en kraftig utbyggnad ske av fortoch vidareutbildningen inom det datatekniska området, så att nu yrkesverksamma med äldre utbildning snabbt kan få insikter i den nya tekniken. I de följande avsnitten om grundläggande utbildning resp. forskning föreslås åtgärder för att initiera framåtsyftande åtgärder inom dessa områden. Här tar vi endast upp fortbildnings- och vidareutbildningsbehoven inom produktionsteknik- och dataområdet. I det följande behandlas också insatser inom grundutbildning och forskning för att öka kompetensen på dataområdet. En stor del av nu yrkesverksamma ingenjörer saknar sådana kunskaper inom det produktions- och datatekniska området som kommer att vara nödvändiga för en insats på högsta tekniska nivå. Behovet av fortoch vidareutbildning är därför mycket stort. F. n. tillgodoses detta behov endast till obetydlig del inom högskoleväsendet. I stället sker fortbildningen huvudsakligen inom företagen eller via kurser, som anordnas av olika organisationer i enlighet med företagens önskemål. För den enskilde är möjligheterna mycket små att skaffa sig en fortbildning som inte är hårt knuten till arbetsgivarens speciella behov. Likaså torde de anställda i mindre företag möta stora svårigheter att över huvud taget få en fortbildning inom dataområdet. Detta måste enligt vår mening åtgärdas skyndsamt. Även kommer givetvis fortbildningen inom företagen att vara den dominerande formen. Det är emellertid nödvändigt att högskolorna ges ökade möjligheter att på ett individanpassat sätt tillgodose fortbildningsbehov. Just insatser av detta slag är ett av målen för den nya högskolan. Fortbildning inom områdena produktionsteknik och datateknik i form av enstaka kurser borde utgöra ett område av speciellt intresse för högskoleenheter och regionstyrelser. Viss sådan verksamhet har också bedrivits t. ex. av högskolan i . Även om en central styrning av anslaget till Lokala och individuella linjer och enstaka kurser bör undvikas anser vi det nödvändigt att genom ett särskilt uttalande anger att medel måste avsättas för fort- och vidareutbildning inom dessa områden. Som riktpunkt bör gälla att man för , /och högskoleregioner avsätter lägst . i varje region, för högskoleregion . samt för och högskoleregioner . Vi vill understryka att dessa utbildningsinsatser endast utgör en inledande satsning på området. Berörda högskolemyndigheter bör i fortsättningen själva prioritera resurser för detta ändamål. Parallellt med upprustning av den datatekniska utbildningen måste också ske en betydande utveckling av den systemvetenskapliga utbildningen. inom detta område råder en stor brist på arbetskraft. Utan en samtidig satsning på detta område är risken stor att tekniken utvecklas och flaskhalsar skapas genom brist på kvalificerad personal som skall svara för dess användning. Inte minst måste skapas en bred kompetens för att överblicka de möjligheter, problem och risker som introduktion och utveckling av datateknologi inom olika områden ger upphov till. Det gäller inom sådana utbildnings- och forskningssektorer som t. ex. psykologi, sociologi och medicin och ekonomi vilka med fördel bör ingå i tvärvetenskapliga studier. UHÄ bör göras uppmärksam på detta behov och ges i uppdrag att inkomma med förslag i syfte att stärka såväl grundläggande utbildning som fort- och vidareutbildningsmöjligheterna inom det systemvetenskapliga området och ADB-området samt inom ämnesområden med direkt anknytning till en utveckling av datatekniken. Vi övergår nu till att behandla forskning och forskarutbildning. En framgångsrik utveckling av teknik och nya produkter är en av förutsättningarna för att skall återvinna sin ekonomiska styrka, slå vakt om sitt nationella oberoende och få möjlighet till fortsatt reformverksamhet. Den hotande teknologiska eftersläpningen måste vändas genom en kraftfull satsning på teknisk utveckling och forskning. Det råder en betydande enighet om att det svenska näringslivet står inför nödvändigheten av en stark omorientering. Tyngdpunkten i investeringarna bör förskjutas från relativt enkel råvarubearbetande produktion till sådan som kräver omfattande kunskaper och utvecklingsarbete. Denna förnyelse av svensk industri, som är en process på ganska lång sikt, kräver att den tekniska kompetensen stärks på bred front. Mot denna bakgrund är det allvarligt att, enligt bl. a. SCB, IVA och , satsningen på forskning både totalt och särskilt för teknisk vetenskap har stagnerat. I pressmeddelande från (1980:352) redovisas de totala utgifterna för forskning och utveckling i procent av bruttonationalprodukten. Utvecklingen för och vissa jämförbara länder illustreras av följande figur. 1967 U *9 7 0 7 1 72 n U 75 7{ 77 1J7I Ökningen av de totala utgifterna för forskning och utveckling i och större delen av är markant. Denna ökning ägde rum under det socialdemokratiska regeringsinnehavet. I pressmeddelandet från SCB anges för tiden , vilket inte framgår av figuren, att de statliga anslagen för forskning och utveckling förefaller att minska, medan den företagsfinansierade verksamheten ökar. I följande figur, hämtad från SCB:s analys av budgetproposition och vissa jämförelser med motsvarande analyser av 1975 och budgetpropositioner (SCB ), redovisas de statliga forsknings- och utvecklingsanslagen /76-1980/81 i löpande priser och priser. ration FuU-«ml»5 t»xi»«"-±r*n 197S/76 1SSO/81 t£p*ne* priwr ocn 1S75 In pnur (srnomrituunf «tr*r utrrcxtingefl rv ttv^Kjmmtpruinorx och for>intad PTtlurr*OC-I*ot prvlimirvar n*utxv»ihuCy»i) Figuren visar att fr. o. m. 1978/79 har forsknings- och utvecklingsanslagen reellt varit oförändrade. Under det borgerliga regeringsinnehavet har ökningen av framtidssatsningar i form av forskning och utvecklingsarbete inom den offentliga sektorn alltså avstannat. Även om man bör bedöma siffermaterial av denna karaktär med försiktighet finns det starka skäl att känna oro inför den trend som SCB-materialet antyder. Vi anser det allvarligt om den del av forsknings- och utvecklingsarbetet som direkt kan påverkas genom statliga anslag gradvis minskar. En begynnande eftersläpning måste enligt vår mening återhämtas om det skall vara möjligt att stärka den svenska ekonomin och ge svensk industri förutsättningar att på lång sikt hävda sig i en stark internationell konkurrens. De negativa följderna av tekniken har uppmärksammats i allt högre grad, särskilt när det gäller förgiftning av luft och vatten, användningen av centralstyrd och sårbar teknik, försämrad arbetsmiljö och kommersialiseringen av stora delar av kulturutbudet. Sådana konsekvenser av teknikens användning har ibland medfört en skeptisk inställning till vetenskap och teknik som sådan. Situationen vid universitet och högskolor har också påverkats av den alltmer kritiska attityd till teknik och forskning som kommit till uttryck . Rekryteringen till teknisk och naturvetenskaplig utbildning och forskning kan ha påverkats av denna kritik. Antalet studerande som genomgick gymnasieskolans naturvetenskapliga linje var dubbelt så stort som under dess senare hälft. Situationen håller dock delvis på att förbättras genom ökning av antalet studerande på den fyraåriga tekniska linjen. Ett ökande sökandeintresse för de naturvetenskapliga och tekniska linjerna kan också förklaras av att olika försök att specialinrikta linjerna visat sig vara lyckosamma. Även rekryteringen till forskarutbildningen har försämrats. Ett oroande tecken är vidare den bristande rekryteringen av studerande till fördjupningskurser (tidigare benämnda kurser på C- och D-nivå) inom de f. d. filosofiska fakulteterna. Ett ökat antal högskolestuderande väljer kortare studier, vilket kan komma att innebära ökade svårigheter för rekryteringen till forskarutbildningen. Hithörande frågor har behandlats eller behandlas av främst lärartjänstutredningen och kommittén rörande forskningens och forskarutbildningens situation i den nya högskolan. Förslagen i det följande i dessa avseenden bygger på nuvarande organisation och bestämmelser, och mer omfattande förändringar i dessa hänseenden får behandlas då ställning skall tas till förslagen från berörda utredningar. I detta sammanhang vill vi peka på den skrivelse som de tekniska högskolorna (motsv.) överlämnade till statsministern rörande bl. a. behovet att bygga ut forskningsverksamheten. Där sägs att en viktig del av en sådan utbyggnad är att tillföra resurser, för att snabbt och effektivt förbättra doktorsutbildningen och underlätta rekryteringen till den bl. a. genom att förbättra arbetsvillkoren för doktoranderna. Vidare uttalades att både de yngre och de äldre tekniska högskolorna befinner sig sålunda i en utvecklingsfas, där dessa brister kan komma att kraftigt accentueras om inte en kraftfull utbyggnad av forskningsverksamheten sker. Mot denna bakgrund hade det varit glädjande om regeringen i budgetpropositionen verkligen föreslagit en sådan satsning på forskningsområdet att utvecklingen kunnat vändas. Så är dock inte fallet. På huvudtitel talas om en resursökning på 70 milj. kr. Denna satsning har dock till stor del möjliggjorts genom att föredraganden begränsat prisoch löneomräkningen bl. a. i fråga om fakultets- och forskningsrådsanslagen. Enligt föredraganden begränsas prisomräkningen till , vilket betyder att högskoleområdet får flera miljoner mindre än vad universitetsoch högskoleämbetet begärt. Även löneomräkningen understiger vad UHÄ begärt. Den begränsade forskningssatsningen är enligt vår mening otillräcklig för att förstärka forskningen och utvecklingsarbetet vid universitet och högskolor som ett väsentligt led i det långsiktiga arbetet med att driva på den industriella utvecklingen. Våra förslag i det följande ingår i en långsiktig strategi för att stärka forsknings- och utvecklingsarbetet i vårt land. Vi vill understryka att detta inte kan ske genom en enda större satsning . Det är fråga om att steg för steg förbättra forskarutbildningen och forskningen både i form av ytterligare personella resurser, modernisering av vetenskaplig utrustning, ett mer gynnsamt forskningsklimat och bättre förhållanden för forskarstuderande. Det gäller också att i grund- och gymnasieskolan göra den naturvetenskapliga och tekniska utbildningen mer attraktiv, inte minst för flickor, som på detta område utgör en stor begåvningsreserv. Det är alltså fråga om att på bred front successivt bryta en negativ utveckling. Våra förslag i det följande har detta syfte. Situationen för svensk industri och den otillräckliga satsningen på forsknings- och utvecklingsarbete gör det nödvändigt att vända utvecklingen. Våra förslag i det följande innebär en ytterligare satsning på forskarutbildning och forskning med drygt 65 milj. kr. /82, dvs. mer än en fördubbling av de medel regeringen varit beredd att anvisa som en reell förstärkning. Vi vill också peka på våra förslag i andra motioner bl. a. om nationella och regionala utvecklingsbolag samt stöd till uppfinnare. Tillsammans med förslagen i denna motion innebär de socialdemokratiska kraven en betydande framtidssatsning, varigenom det skall bli möjligt att successivt stärka industrins ställning. Vi vill understryka att våra förslag i det följande har syftet att i första hand stärka teknisk och naturvetenskaplig forskning och utvecklingsarbete som ett stöd för fortsatt industriutveckling. Våra förslag t. ex. i fråga om ökade basresurser till de humanistiska och samhällsvetenskapliga fakulteterna samt humanistiska samhällsvetenskapliga forskningsrådet syftar till att stärka forskningen också på dessa områden. Vi vill därtill peka på att resurserna för den humanistiska och samhällsvetenskapliga forskning som finansieras av förstärkts genom en kraftig ökning av fondens utdelningskapacitet. Dessa resursökningar är nödvändiga som ett led i en fortsatt samhällsutveckling. Med den allmänna bakgrund vi tidigare angivit i fråga om högskoleutbildningens och forskningens betydelse för den fortsatta samhällsutvecklingen är det enligt vår mening inte möjligt att anlägga ett kortsiktigt budgetperspektiv på dessa verksamheter. För det fortsatta framåtskridandet är det nödvändigt att högskolans anslagsfrågor behandlas i ett samlat och längre perspektiv. Det är ofta fråga om investeringar för framtiden, som är oundgängliga för att utveckla vår kunskapsbas. Dessutom är det nödvändigt att samhället i så stor utsträckning som möjligt ser till att det finns väl utbildad arbetskraft att tillgå på olika områden då en ökad efterfrågan på arbetsmarknaden kommer till uttryck. I en konjunktursvacka kan det i vissa fall således bli fråga om att vidmakthålla en institution med personal, utrustning m. m. trots att studerande saknas, men där ett framtida arbetsmarknadsbehov klart kan förutses. Mot denna bakgrund är det beklagligt att regeringen valt att dra ner 1* 1980181. kapaciteten för vissa tekniska och naturvetenskapliga utbildningar, t. ex. matematiker-, kemist- och biologlinjerna. Det finns starka skäl anta att det på dessa områden uppstår ett förnyat studerandeintresse som en följd av ett ökat arbetsmarknadsbehov. Inom den tekniska sektorn har ett betydande antal utbildningsplatser dragits in. Det ökade behov av ingenjörer som sannolikt snabbt visar sig om strukturomvandlingen av svensk industri kommer i gång bör kunna tillgodoses till en lägre kostnad per utbildningsplats eftersom marginalkostnaden vid en utökning av dessa utbildningar blir begränsad. Den fortsatta planeringen bör ta fasta på detta förhållande. Ett annat planeringsproblem hänger samman med det ökade antalet ungdomar i högskoleålder, vilket berörs av utbildningsministern. Några åtgärder föreslås emellertid inte. Under statsrådet avsnitt föreslås dock att yrkesutbildningens utbyggnad prioriteras. Genom en samtidig minskning av utbildningsplatser på studieförberedande linjer räknar regeringen med en mindre efterfrågan på högskolestudier . Vi har berört detta i vår motion om barn och ungdom. I sin anslagsframställning har UHÄ tagit upp frågan om de ökade ungdomskullarna. Följande figur illustrerar förändringarna av antalet 20-åringar resp. 18-24-åringar. 20-åringar 1 824 ånngar Antalet ungdomar i åldern 18 i befolkningen. Källa: UHÄ:s anslagsframställning (1980:16) 115 000 fler ungdomar fyller än om antalet varit nivå. har av samtliga ungdomar påbörjat högskoleutbildning innan de fyllt . Ca 23 000 nya antagningsplatser skulle därmed behövas inom högskolan om hittillsvarande övergångsfrekvens skulle komma att gälla. Härutöver kommer effekter av gymnasieskolans totala dimensionering och fördelning på olika linjer. Totalt sett har antalet platser i gymnasieskolan ökat och en relativt sett större del avser direkt studieförberedande linjer. Detta kan innebära en ökad efterfrågan på högskoleutbildning. Enligt uppgifter som tagits fram av prognosinstitutet vid skulle efterfrågan på nybörjarplatser i grundläggande högskoleutbildning med anledning av förändringar av gymnasieskolan, dvs. effekterna av ökade födelsetal och ökat antal platser, öka med sammanlagt ca 45 000 under detta decennium. Beräkningarna är dock beroende av gymnasieskolans fortsatta dimensionering och fördelning på studievägar. Till detta kommer också riksdagsbeslutet att öka direktövergången från gymnasieskolan till högskolan. Genom detta beslut kan antas att ytterligare ca 25 000 ungdomar kan komma att efterfråga högskoleutbildning .