mot · G4021063 · 1981-01-25 00:00:00 — av m. fl. om svenskundervisningen för invandrare Invandrare utgör en stor del av den svenska arbetarklassen. De utgör dessutom den del som drabbas särskilt hårt av det kapitalistiska samhällets orättvisor. Invandrarna är ofta hänvisade till de tyngsta, smutsigaste och sämst betalda jobben. De har oftare obekväma arbetstider i skiftarbeten och kontinuerlig drift. De bor ofta i de dyraste och sämsta bostäderna i stadsdelar med omfattande social utslagning och eftersatt social service. De drabbas först av alla när det är aktuellt med nedskärning av produktionen och personalinskränkningar. De främsta orsakerna till att invandrarna inte har möjlighet att konkurrera på arbetsmarknaden är att söka i deras språksvårigheter och i deras lägre utbildning. antogs lagen om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare. Lagen skulle vara ett medel att förbättra invandrarnas ställning i samhället, men verkligheten har inte gestaltat sig så som var avsett. har en lag utsatts för så systematiska sabotage som lagen om svenskundervisning för invandrare. Många företag har inte ens brytt sig om att den finns. Det har förekommit att företag ingått avtal med invandrare, avtal som har varit villkor för anställning, där den anställde avsagt sig rätten till svenskundervisning. Sådana avtal är inte giltiga, men eftersom det är invandrarna själva som måste påtala lagbrotten har det fungerat som företagen har velat, bl. a. just på grund av invandrarnas språksvårigheter. vägrar att anställa invandrare som inte har genomgått svenskundervisning. Därigenom drabbas invandrarna ytterligare av det kärva klimatet på arbetsmarknaden. På grundval av en uppsökande verksamhet har man inom LO sammanställt en rapport om svenskundervisningen. Av den rapporten framkommer att endast ett fåtal företag följer lagen på ett acceptabelt sätt. Genom arbetsköparens ständiga och upprepade lagbrott och deras nonchalans när det gäller informationsskyldighet, undervisningens igångsättande och undervisningens kvalitet har invandrarna nära nog helt frånhänts sina lagliga rättigheter. Detta gigantiska lagbryteri har pågått ostraffat och trots upprepade förslag från vpk utan konkreta reaktioner från sida. Vpk anser att svenskundervisningen för invandrare inte kan bedrivas på det sätt som sker och bli effektiv och meningsfull. Vi anser att finansieringen av svenskundervisningen måste ske via ett kollektivt avgiftssystem som läggs på företagen, beroende av antalet anställda men helt oberoende av om företagen har anställda invandrare eller inte. Vidare måste invandrarna få information om sina rättigheter redan första anställningsdagen och undervisningen påbörjas från anställningsdagen. Antalet studietimmar måste utökas till 340 och möjligheterna att inskränka antalet timmar för vissa grupper tas bort. Lagen måste också omfatta dem som inte har anställning, i första hand hemmavarande invandrarkvinnor och invandrarungdomar som inte fått anställning. Dessa grupper bör ges rätt till svenskundervisning med timersättning, som också bör finansieras genom den ovan nämnda kollektiva arbetsgivaravgiften. När det gäller framför allt de hemmavarande invandrarkvinnorna måste också en bra uppsökande verksamhet etableras. Övervakningen av lagens tillämpning bör ske i form av ett samarbete mellan och . I budgetpropositionen bil. 12 under rubriken för invandrare i svenska språket nr. m. behandlas förslag till anslag som skall finansiera denna verksamhet. I propositionen föreslås att anslaget skall vara oförändrat i förhållande till innevarande budgetperiod. Vpk anser att detta innebär en fortsatt diskriminering och ett cyniskt betraktelsesätt i förhållande till de nationella minoriteter som utgör en så stor del av den svenska befolkningen. Det innebär en fortsatt utslagning av invandrare från arbetslivet, viket i sin tur leder till att stora grupper invandrare omvandlas till ett underproletariat. har i en skrivelse framhållit följande: är djupt oroad över dagens situation när det gäller svenskundervisningen. Sedan man funnit att undervisningen fungerade otillfredsställande, tillsattes 1978 en utredning (). I väntan på att denna skall avslutas vidtas inga åtgärder för att förbättra svenskundervisningen. I stället håller situationen nu på att starkt försämras. Enligt lag skall de invandrare som har dåliga kunskaper i svenska få 240 timmars utbildning då de anställs. I dagens arbetsmarknadssituation är det emellertid ovanligt att en arbetsgivare anställer någon som saknar den lagstadgade utbildningen. Detta är en av förklaringarna till den växande arbetslösheten bland invandrare, vilken är dubbelt så hög som inom hela befolkningen. I praktiken bekostas svenskundervisningen till stor del med statliga medel och den bedrivs inom arbetsmarknadsutbildningen och av studieförbunden. görs kännbara inskränkningar av svenskundervisningen inom arbetsmarknadsutbildningen och studieförbunden saknar resurser att ordna svenskkurser i behövlig omfattning. Bland annat hotas svenskundervisningen för många asylsökande, som inte har rätt att arbeta och som genom att lära sig svenska vill förbereda sig för det liv som de hoppas få leva i . Intressant experimentverksamhet med yrkesutbildning som kombineras med svenskutbildning inställs på grund av brist på medel. Om inga åtgärder nu vidtas hotas svenskundervisningen av ett sammanbrott. Många invandarfe kan i dagens läge inte få yrkesutbildning och arbetslösheten kommer ytterligare att förvärras. vädjar till regeringen att lösa frågan om resurser för svenskundervisningen, så att invandrarna ges reell möjlighet att få arbete och medverka i produktionen. Vpk delar helt invandrarverkets uppfattning i frågan. Det är väl dokumenterat att tillämpningen av lagen om svenskundervisning för invandrare har varit ytterst bristfällig och har omfattat bara en del av de invandrare som varit berättigade till denna undervisning. En ändring av lagstiftningen på det sätt som vpk föreslår skulle innebära dels att alla som behöver svenskundervisning också skulle få det, dels att antalet studietimmar skulle komma att ligga väsentligt högre än vad regeringen räknar med. Även det faktum att antalet invandrare till beräknas ligga mellan 35 000 och 45 000 motiverar en ökning av antalet studietimmar. Det föreligger också ett akut och från jämställdhetssynunkt mycket viktigt behov av ökade resurser för svenskundervisning till invandrare som inte har någon anställning, t. ex. hemmavarande kvinnor och invandrarungdomar. Den uppsökande verksamhet som f. n. bedrivs bland dessa grupper bör förbättras radikalt. Till detta kommer ökade behov av anslag till kursverksamheten vid folkhögskolorna och för den centrala registreringen av vissa arbetstagares deltagande i svenskundervisningen. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att hos regeringen hemställer om förslag till ändring av lagen (1972:650) om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare, innebärande a) att ett kollektivt avgiftssystem för företagen införs, varigenom företagens utgifter för svenskundervisningen för invandrare skall finansieras, b) att invandrare redan första anställningsdagen skall informeras om sina rättigheter enligt lagen om svenskundervisning för invandrare, c) att företag som anställer invandrare som har rätt till svenskundervisning senast från anställningsdagen räknat skall ha påbörjat densamma, d) att nuvarande rätt till 240 timmars undervisning skall utökas , e) att bestämmelsen om möjlighet att minska antalet undervisningstimmar till 160 utgår ur lagen, 2. att uttalar att tillämpningen av lagen om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare bör övervakas i samarbete mellan och , 3. att hos regeringen hemställer om förslag som innebär att vuxna invandrare utan anställning ges rätt till undervisning i svenska med timersättning, varvid a) denna verksamhet även finansieras genom den under punkten 1 a) föreslagna arbetsgivaravgiften, b) denna verksamhet kombineras med en effektiv uppsökande verksamhet. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)