mot · G402704 · 1981-01-22 00:00:00 — av m. fl. om införande av vårdnadsersättning för förskolebarn 1980/81: 100 kan det statliga stödet till kommunernas barnomsorg för nästa budgetår beräknas till sammanlagt 5410 milj. kr., vilket jämfört med innevarande budgetår innebär en ökning med 800 milj. kr. Härtill kommer medel från bostadshuvudtiteln som utgår i form av statliga bostadslån till förskolor och fritidshem. Det statliga driftbidraget för daghem utgick med . per plats och för fritidshem med . Kostnaderna för en daghemsplats för de minsta barnen kan uppgå till ca . Det kommunala stödet till en daghemsplats för de minsta barnen kan således utgöra . För en familjedaghemsplats kan det bli . Detta statliga och kommunala stöd kommer endast dem till del som har plats i den kommunala barnomsorgen. Drygt en tredjedel av alla förskolebarn beräknas få plats i samhällets barnomsorg 1982. av mödrarna till förskolebarn förvärvsarbetar och av fäderna. Nära hälften av förskolebarnfamiljerna ordnar sin barnomsorg på egen hand. De får inga bidrag för sina kostnader för barnomsorg, de får inte dra av kostnaderna vid taxering och de har inte möjlighet att betala marknadsmässig ersättning för den barnomsorg de får. Avstår de från förvärvsinkomst för att själva vårda sitt eller sina barn får de inte heller något som helst motsvarande bidrag. Detta upplevs naturligtvis som djupt orättvist av föräldrarna. Vård av barn är en samhällsnyttig insats, oavsett var vården sker. De insatser stat och kommun gör bör tillkomma alla barn likvärdigt. Samma typ av barnomsorg passar inte alla barn. Barn är olika och familjer är olika. Barnomsorgen är inte heller tillgänglig för alla. Det förhållandet att en familj fritt väljer - eller på grund av daghemsbrist tvingas acceptera andra former än kommunalt daghem eller familjedaghem får inte leda till att familjen ekonomiskt diskrimineras i jämförelse med andra familjer. Familjepolitiken måste alltid sätta barnets bästa i centrum. Huvudansvaret för barnets vård och fostran vilar på föräldrarna. Det är väsentligt att samhället stödjer föräldrarnas strävan att ta god vård om sina barn och att samhället ger familjerna förutsättningar att välja den livsform som bäst passar den enskilda familjen. En utgångspunkt för familjepolitiken måste också vara att den enskilde skall kunna förena vårdansvar med verksamhet utanför familjen på ett sådant sätt att de som behöver vård och omsorg står i centrum. Därav följer att samhället måste sträva efter en mångfald olika barnomsorgsformer så att föräldrarna kan välja omsorgsform efter barnets bästa. Den ensidiga subventioneringen av barnomsorg är orättvis och försvårar valfriheten. Införandet av en vårdnadsersättning skulle utjämna den stora skillnaden i ekonomiskt stöd mellan familjer som får barnomsorg och familjer som ej vill ha, eller av olika skäl ej kan få, barnomsorgsplats. Den skulle dessutom markera att vård av barn är en samhällsnyttig insats och ge ett ekonomiskt stöd till familjer som vill eller måste leva på en inkomst. Målet bör vara en vårdnadsersättning till alla familjer med barn i förskoleåldern, av en sådan storlek att vård av egna barn skulle kunna likställas med annat arbete. Detta torde dock vara orealistiskt inom en rimlig framtid. Ett första delmål bör då vara en vårdnadsersättning till alla familjer med barn och som en fortsättning på föräldraförsäkringen. Storleken skulle motsvara minst garantinivån i föräldraförsäkringen, dvs. Ersättningen bör vara beskattningsbar. I tvåföräldersfamiljen bör den utbetalas till och beskattas hos den som helt eller delvis avstår från förvärvsarbete eller, om båda föräldrarna arbetar heltid, hos den som har den lägsta inkomsten. Vårdnadsersättningen måste utformas så att den ej styr arbetsfördelningen mellan föräldrar. Män och kvinnor är självklart likvärdiga. De skall självfallet ha samma möjligheter att utvecklas och ta lika stort ansvar för familj och barn. Ett ekonomiskt tillskott till familjen genom en vårdnadsersättning ökar valfriheten för familjens medlemmar och ger därigenom ökade möjligheter till jämställdhet. Vårdnadsersättningen bör kombineras med införande av avdragsrätt för styrkta barntillsynskostnader orsakade av föräldrars förvärvsarbete, studier eller liknande. Avdraget bör utformas som ett förhöjt förvärvsavdrag, då det avser kostnader för inkomsternas förvärvande, orsakade av vårdansvar för barn. Avdraget bör vara begränsat, dvs. gå upp till ett visst tak, som motsvarar en rimlig storlek på tillsynskostnaderna. I och med att vårdnadsersättning i kombination med avdragsrätt för styrkta barntillsynskostnader införs, ges en möjlighet att justera avgiftssättningen i den kommunala barnomsorgen för dem som har vårdnadsersättning. Dessutom kommer troligen många småbarnsföräldrar att välja att under småbarnsåren och allra helst själva vårda sina barn i hemmet. Man skulle få större valfrihet och ett klarare begrepp om det verkliga behovet av barnomsorg, i synnerhet av den kostnadskrävande spädbarn somsorgen. Större ekonomisk likställdhet mellan olika barnomsorgsformer skulle troligen minska köerna till barnomsorg. I avvaktan på en sådan statlig vårdnadsersättning som ovan skisserats bör kommunerna vara oförhindrade att införa vårdnadsersättning. Med hänvisning till ovanstående hemställes att som sin mening ger regeringen till känna att införande av vårdnadsersättning i enlighet med vad i motionen anförts bör prioriteras i mån av statsfinansiellt utrymme. () () () ()