mot · G402476 · 1981-01-20 00:00:00 — av och om utvecklingsfondernas uppgifter och verksamhet Länets utvecklingsfonder har byggts upp av medel enligt särskilt avtal med staten. Deras verksamhet regleras i Förordning om statligt kreditstöd genom regional utvecklingsfond, SFS 1978:506. Beträffande fondernas stöd till hemslöjd, hantverk och småindustri gäller också bestämmelser i förordning 1978:505. Fondernas uppgifter och målsättningar har angivits och fastställts i stadgar. Allmänt kan deras uppgifter sägas vara följande: att inom länen vara ett organ för samhällets näringspolitiska åtgärder och främja små och medelstora företag, att medverka till att utveckla länens näringsliv i syfte att trygga sysselsättningen, att förmedla och samordna regionala åtgärder av främst statens industriverk, styrelsen för teknisk utveckling, exportråd, landstingskommuner och i vissa fall även primärkommuner. Utvecklingsfonderna skall stödja företagen med rådgivning, information, analys, utbildning, marknadsföring och produktförnyelse. Förmedla kontakter mellan företagen, myndigheter, organisationer och beställare etc. Fonderna skall också stimulera nyetableringar med beaktande av samhällets närings-, regional och sysselsättningspolitik. Som redan anförts regleras verksamheten för länens utvecklingsfonder i särskild förordning. Förutsättningarna för kreditgivning är relativt strikt angivna. Så stadgas t. ex. för rörelselån att dessa i första hand skall inriktas på tillverkande företag. Dessa lån får beviljas till annan verksamhet endast om särskilda skäl föreligger. Förutsättningarna för produktutvecklingslånen är måhända ännu klarare preciserade. I och för sig kan det anses rimligt att rörelselånen i så stor utsträckning som möjligt kanaliseras till tillverkningsindustrin. Men är det svårt att förstå varför t. ex. servicenäringarna skall sättas på undantag. är investeringar i serviceföretag en förutsättning för att tillverkningsindustri över huvud taget skall vara möjlig. Vid en eventuell prövning och utvärdering av utvecklingsfondernas verksamhet och deras betydelse för utveckling av små och medelstora företag bör serviceföretagens lånemöjligheter särskilt beaktas. Även om gällande förordningar synes vara detaljerade förefaller ändock utfärdade anvisningar och de allmänna riktlinjerna för utvecklingsfonderna vara något oklara. beslutade en fondstyrelse i sydöstra att bevilja ett bidrag till ett enskilt företag. prövning av frågan fram till att det inte kan anses ligga inom ramen för fondens verksamhet att av egna medel lämna direkta bidrag till enskilt företag. Därmed uppstår en mycket intressant principiell situation problemet att tjäna två herrar, vilket leder fram till några problem- och frågeställningar. Utvecklingsfonderna har två huvudmän. De kommer fram till diametralt motsatta ståndpunkter. Man får förutsätta att fondens ledamöter väl känner den lokala huvudmannens intentioner. Två huvudmän för en och samma verksamhet kan i vissa situationer vara vanskligt. Men självfallet innebär ett sådant samarbete också fördelar. Men överväger fördelarna nackdelarna? Skulle utvecklingsfonderna bli bättre och efffektivare med endast en huvudman? Vem skulle i så fall vara huvudman? Det är frågor som, enligt vår mening, borde besvaras som utvecklingsfondernas verksamhet och de till dem knutna investmentbolagen utvärderades. Givetvis finns det också en rad andra frågor som har principiellt intresse i detta sammanhang, t. ex. vilka regler som bör gälla när fondens styrelse tar beslut och verkställer dessa och det senare visar sig att de står i strid med gällande bestämmelser. Eller t. ex. när den ene av huvudmännen i strid med den andre anser att beslut ligger utanför verksamhetens ram. Kan eller bör medel som ställts till företagens förfogande genom beslut som sedermera visar sig strida mot gällande bestämmelser, kunna hävas och eventuellt återkrävas på annat sätt än vad som stipulerats i lånehandling? I ett annat ärende från samma del av landet har utvecklingsfonden och statens industriverk också tagit motsatta ståndpunkter. Det gällde användning av räntemedel och bildande av investmentbolag. I det aktuella fallet har räntemedel från låneverksamheten utnyttjats för finansiering av utvecklingsprojekt och konsultinsatser samt för bildande av ett av fonden helägt dotterbolag, utvecklingsinvest. hävdar att detta inte står i överensstämmelse med de av fastställda riktlinjerna för lånemedlens användning. Ett ingående samråd borde, enligt verkets styrelse, ha skett med fondens båda huvudmän innan fondens styrelse tog ställning i frågan. Vi tar här naturligtvis inte ställning till vem som har rätt eller fel i denna tvist utan vill med exemplet bara ytterligare understryka de problem som kan uppstå i en verksamhet med två huvudmän. Frågan om särskilda utvecklingsbolag knutna till utvecklingsfonderna är också intressant utifrån principiella utgångspunkter. Dessa utvecklingsbolag har tillkommit i syfte att stödja nya produktidéer och skapa ny sysselsättning. Ett vägande skäl för dessa utvecklingsbolag har också varit att de på ett friare sätt än utvecklingsfonder kan gå in och verka för nämnda uppgifter. Statsmakterna har på olika sätt givit stöd för en sådan verksamhet. Utvecklingsbolagen i M- och O-län tillkom som en direkt följd av den s. k. stora varvspropositionen. I stödområdena har utvecklingsbolagen tillkommit främst i regionalpolitisk! I proposition 1979/80:125 angav statsrådet några principiella synpunkter på försöksverksamheten med regionala utvecklingsbolag, bl. a. följande: o stödinsatserna skall inriktas på produktutveckling, o produkterna bör tillföras redan existerande eller för ändamålet bildade bolag, o insatser för redan existerande företag, utan samband med utveckling av nya produkter, bör komma i fråga endast i absoluta undantagsfall, o styrelsen bör vara sammansatt så att den tillför utvecklingsbolagen ett brett kunnande, o styrelsen bör ha förankring inom länet, o ett nära samarbete bör finnas mellan utvecklingsbolagen och andra befintliga institutioner. De av statsrådet i propositionen utvecklade synpunkterna på de regionala utvecklingsbolagens uppgifter ligger inte på något sätt, såvitt vi kan finna, utanför de ramar som utvecklingsfonderna har att hålla sig inom. Det kan därför ifrågasättas om det verkligen är nödvändigt att bilda särskilda utvecklingsbolag knutna till fonderna. En kommande värdering av fonderna och bolagens verksamhet borde enligt vår uppfattning också pröva detta. I den förordning som reglerar utvecklingsfondens verksamhet sägs bl. a. under Allmänna bestämmelser att kreditstöd utgår endast till verksamhet som har eller bedöms kunna få tillfredsställande lönsamhet och att kreditstöd inte utan synnerliga skäl får ges, om finansieringen kan ske på den allmänna kreditmarknaden under normala marknadsmässiga villkor. Litet tillspetsat kan hävdas att den verksamhet som bedöms få tillfredsställande lönsamhet nästan undantagslöst bör kunna finna sin finansiering på den allmänna marknaden och att utvecklingsfonderna därför inte behövs. Så är naturligtvis inte fallet. De många låneärenden som handläggs och uppgifter som utförs av utvecklingsfonderna talar för motsatsen. Men likväl skulle det vara ytterst intressant att få undersökt var gränsen går för tillfredsställande lönsamhet, dvs. gränsen för då bankerna inte ställer upp och då utvecklingsfonden går in. En annan intressant fråga är om gränsen för tillfredsställande lönsamhet är densamma i de olika länen. Skulle ett projekt kunna få stöd i ett län men inte i ett annat därför att man har olika syn på begreppet tillfredsställande lönsamhet. En utvärdering av fondernas verksamhet, liksom av de till dem knutna utvecklingsbolagen, bör kunna ge svar också på dessa frågor. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en översyn och en utvärdering av utvecklingsfondernas och de till dem knutna utvecklingsbolagens uppgifter och verksamhet i enlighet med vad som anförts i motionen.