mot · G4021202 · 1981-01-27 00:00:00 — Motion 1980/81:1202 av m. fl. om åtgärder för nedrustning Partimotionerna 1977/78:423. 1978/79:588 och 1979/80: 1130 behandlade nedrustningsfrågorna. var i sina betänkanden /78:12, 1979/80:4 och 1979/80: 22 positivt till en aktiv svensk politik för att främja nedrustningssträvandena men avvisade flera av de konkreta motionsförslagen. Däremot har vårt förslag i fjolårets motion angående en europeisk nedrustningskonferens blivit det viktigaste inslaget i det svenska agerandet inför och vid den europeiska säkerhetskonferensen i . 1980 var av ökade storpolitiska motsättningar som medförde flera bakslag för ansträngningarna att begränsa kapprustningen. NATO-beslutet att producera och utplacera s.k. Europa-strategiska kärnvapen som svar på SS 20-missiler har spelat en stor roll i den internationella debatten kring nedrustningsfrågorna. Den förhandlingsinvit som var kopplad till beslutet ledde till att och inledde samtal i om dessa medeldistansrobotar (Theater Nuclear Forces, TNF). invasion av har kraftigt stärkt de opinioner i väst som arbetar för ökade rustningar. President drog tillbaka SALT 2-avtalet som låg hos senaten för ratificering och lät nya rustningsprojekt gå i gång. rustningskostnader har ökat kraftigt . har NATO-allierade uppmanats följa den gemensamma rekommendationen att öka försvarsutgifterna med realt . har meddelat att en neutronbomb testats och att vapnet skall tillföras de franska kärnvapenstyrkorna. Icke-spridningsfördraget (NPT) var föremål för en andra granskningskonferens som gav besked om stora motsättningar mellan uländer och kärnvapenstater. Det var inte möjligt att enas om en slutdeklaration som skedde vid den första granskningskonferensen . Spänningen i och kriget mellan och har ytterligare höjt den redan höga rustningsnivån i denna del av världen. Även andra u-landsregioner har utmärkts av fortsatt snabb anskaffning av militär utrustning. Vidare har man anledning befara att startar produktion i stor skala av en ny generation avancerade kemiska vapen. Det finns mot denna bakgrund ingen anledning att se alltför optimistiskt på möjligheterna att nå snabba framsteg på nedrustningsområdet . samlas till en andra specialsession för nedrustningsfrågorna. Framgångar och bakslag i nedrustningsförhandlingarna är ofta en reflex av de allmänpolitiska relationerna mellan stormaktsblocken. Trots att SALT 2 sakligt sett var ett för båda parter bra avtal omöjliggjordes ratificeringen genom invasion av . Ökade internationella motsättningar försvagar det stöd nedrustningsarbetet har i den allmänna opinionen i väst. En annan försvårande faktor är att kapprustningen alltmer blir en fråga om vapensystemens kvalitet snarare än om kvantiteten. Det okar problemen att kontrollera om avtalen följs och reser frågan vad som verkligen är de mest angelägna konkreta problemen att driva vid nedrustningsförhandlingarna. I av snabba teknologiska förändringar är det inte tillräckligt att eftersträva kvantitativa begränsningar av rustningarna. Utöver försöken att sätta tak för speciella vapensystem måste ansträngningarna riktas mot avtal som utestänger militär aktivitet från vissa teknologiska eller geografiska områden. Erfarenheten visar också att det främst är på denna väg som framstegen gjorts (t. ex. ickespridningsavtalet, havsbottenavtalet och förbudet mot biologiska vapen). Genom att tidigt identifiera en hotande militärteknologisk utveckling är möjligheterna större för att förhandla fram ett avtal på detta område än om man söker stoppa vapensystem som redan är klara och sedan stora resurser redan bundits vid speciella projekt. Tyvärr har nedrustningsförhandlingarna alltför ofta legat steget efter den militärteknologiska utvecklingen. Vidare står det klart att det krävs dels mer av internationella kontrollorgan, dels en öppnare redovisning av de militära förberedelserna och avsikterna. En kraftigt pådrivande faktor i rustningskapplöpningen mellan NATO och (WP) är fruktan att komma i underläge. Uppskattningarna av motsidans rustningar är ofta starkt överdrivna. I den politiska propagandan för ökade rustningar får den andra sidans militära kapacitet ofta proportioner utan förankring i verkligheten. Många i väst torde exempelvis vara okunniga om att NATO:s rustningar kraftigt överstiger WP-sidans, detta trots att verkliga rustningsansträngningar tar i anspråk en väsentligt större andel av landets samlade ekonomiska och vetenskapliga resurser än vad som är fallet i . Bland expertisen talar man om en felmarginal på när det gäller västsidans beräkningar av rustningsansträngningar. De systematiska felen i de västliga beräkningarna är alla i riktning mot alltför höga värden. Det är CIA:s uppskattningar av militära förberedelser som utgör grundmaterialet för styrkejämförelserna. har inom FN varit pådrivande när det gällt att göra realistiska jämförelser av olika länders militärutgifter. En beräkningsmetod har utarbetats som trots olika ekonomiska och sociala system gör en jämförelse Instrumentet för en realistisk och jämförbar uppskattning av rustningsnivån i olika länder finns därmed. Båda stormaktsblocken skulle ha mycket att vinna på ökad insyn och öppnare redovisning. De s.k. förtroendeskapande åtgärder som tillämpas enligt är ett första steg i denna riktning. Genom att minska andra staters oro och fruktan ökar man den egna säkerheten. neutrala och alliansfria ställning och den erkänt höga tekniska och vetenskapliga nivån i vårt land kan utnyttjas bättre än vad som sker vid de ständigt expanderande internationella nedrustningsförhandlingarna. Våra förhandlare skulle bli effektivare om större resurser ställdes till deras förfogande i en mera omfattande basorganisation än den nuvarande. Trots att nedrustningssträvanden anges som en av hörnpelarna i vår säkerhetspolitik sker ingen långsiktig planering av verksamheten. bör vid de internationella nedrustningsförhandlingarna verka energiskt för avtal som minskar efterfrågan på nya vapensystem och som gör tekniska och geografiska områden ointressanta ur militära aspekter. Den militära forskningen utgör nu ett större hot mot vår framtid än t. o. m. de enorma arsenalerna av massförstörelsevapen. Nedrustningsarbetet bör dessutom inriktas på att skapa ökad öppenhet och insyn för att minska den oro och fruktan som driver på kapprustningen. Ett nätverk av förtroendeskapande åtgärder torde vara det mest framkomliga sättet att närma sig detta mål. De svenska ansträngningarna att ta förhandlingsinitiativ på dessa områden måste ökas. har behovet av en genomtänkt svensk nedrustningspolitik med inriktning på uppmärksammats. Inför i och med anledning av de svenska förslagen om en europeisk nedrustningskonferens har regeringen hos FOA och försvarsstaben beställt studier kring de europeiska nedrustningsproblemen. Dessa finansieras /81 över anslaget E 5 (). I årets budgetproposition framgår inte hur finansieringen avses ske. Delvis torde dock medel via anslag till försvarsdepartementet komma att utnyttjas. Det ökade intresset för europeiska nedrustningsfrågor skapar en mer direkt anknytning till den svenska säkerhetspolitiken i övrigt. Det framgår inte minst av försvarsutredningens betänkande SOU 1979:42, där dock inga slutsatser dras om vilken nedrustningspolitik som bör föras. För att de svenska nedrustningsinitiativen i skall förberedas lika noggrant som andra centrala delar av vår säkerhetspolitik krävs därför en ingående utredning där utrikespolitiska och militära skäl sammanvägs till en enhet. En sådan utredning om den svenska nedrustningspolitikens inriktning avseende bör tillsättas, inte minst mot bakgrund av den aktivering av dessa frågor som krävs för att följa upp i . En kärnvapenfri zon i Ett kärnvapenfritt är ett nedrustningsmål som det råder enighet om i den svenska . Ett sådant mål kan uppnås stegvis. Alla möjligheter måste tas till vara för att nå även begränsade resultat på vägen dit. Det är naturligt att analysera vilka möjligheter att förbättra förutsättningarna för kärnvapenfrihet i som kan skapas genom åtgärder i vårt eget närområde i . I de nordiska ländernas säkerhetspolitiska situation finns motstridiga tendenser. Vissa krafter verkar som kan medföra att de nordiska länderna löper risk att fjärmas från varandra, t. ex. genom en tillspetsning av de bägge militärblockens intressekonflikter i nordområdet och haven därutanför. En polarisering skulle kunna förstärkas om nya kärnvapen, såsom kryssningsrobotar, introduceras i närhet. Därigenom skulle den säkerhetspolitiska bilden för våra länder kunna ändras. som tendenser kan skönjas till ökade spänningar finns det grundläggande gemensamma fredsintressen hos de nordiska länderna. Vi och våra nordiska grannar har valt olika säkerhetspolitiska lösningar. Ändå har de starka freds- och nedrustningssträvandena i våra länder kunnat ta sig uttryck i bl. a. ett samlat agerande i vissa nedrustningsfrågor. Framför allt manifesteras nedrustningsviljan av att inga kärnvapen finns utplacerade i något av nordiska länder kontrollerat territorium. Det är utomordentligt angeläget att vi i de nordiska länderna tar fasta på och utvecklar de gemensamma nedrustningsintressen som vi har trots våra olika säkerhetspolitiska lösningar. Frågan om kärnvapenfria zoner har fått ny aktualitet genom kraven i FN:s handlingsprogram för nedrustning. Många olika arrangemang för att befästa kärnvapenfrihet har diskuterats . Undénplanen var härvidlag en föregångare som inte utgick från ett fixt definierat regionalt begrepp. Synen på zonens eller klubbens" omfattning var mer flexibel. Den skulle kunna omfatta "flera eller färre stater. Kekkonenplanen är en annan form av kärnvapenfri zon för de nordiska länderna. Man har också i samband med den diskuterat de kärnvapen som är stationerade i närområde och som särskilt kan anses riktade mot de nordiska länderna. har givit en principiell anslutning vid tanken på någon form av kärnvapenfri zon i . Man har dock inte ansett att realistiska möjligheter förelegat att ta praktiska initiativ, bl. a. till följd av de nordiska ländernas starkt skiljaktiga säkerhetspolitiska arrangemang. En ny situation torde ha inträtt i detta avseende då den norska regeringen och uttalat sig till förmån för en nordisk kärnvapenfri zon. Det heter i programutkast: "vil arbeide for en atomvåpenfri sone i nordisk område som en del av arbeidet for atomfrie söner i en större europeisk sammenheng." Den norske försvarsministern har i stor tinget understrukit att härmed följer upp den förpliktelse man har påtagit sig i FN:s handlingsprogram för nedrustning och att arbetet för att skapa en kärnvapenfri zon i måste starta med att man söker nya vägar. Man borde inte tidigt binda sig för detaljerade förslag, vilka sedermera skulle beskära förhandlingsmöjligheterna. Det är enligt vår mening i detta läge viktigt att den tar initiativ för att utröna vilken gemensam grund som finns mellan de nordiska länderna för att upprätta en bestående kärnvapenfri zon i . Det är nu för tidigt att precisera hur en eventuell sådan zon bör utformas, om den bör knyta an till den redan befintliga latinamerikanska Tlatlelolcomodellen eller om andra vägar ter sig mer framkomliga. Den rapport om kärnvapenfria zoner som utarbetades vid nedrustningskonferensen i och i vars författande deltog aktivt kan ge många uppslag. Syftet bör vara, som det också sagts i det norska regeringsuttalandet, att se arbetet för en kärnvapenfri zon i det nordiska området som en del av arbetet för atomfria zoner i ett större europeiskt sammanhang. Vi vill mot denna bakgrund föreslå att regeringen tar kontakt med de övriga nordiska regeringarna för att diskutera vilka möjligheter som finns att åstadkomma en kärnvapenfri zon i som ett led i arbetet för ett kärnvapenfritt . internationella fredsforskningsinstitut, , har varit föremål för en utredning angående institutets arbete och organisation. Som ett resultat av denna utredning har nya stadgar för fastställts av regeringen från och förutsättningar därigenom skapats för en aktivering och utökning av institutets forskning. flyttade till nya lokaler som är avsevärt rymligare och bättre anpassade till institutets verksamhet. bedömer det nu i konsekvens med denna förbättring av arbetsbetingelserna som önskvärt att genomföra en ungefärlig fördubbling av verksamhetens omfång. Detta skulle leda till en förstärkning av SIPRI:s forskarstab till 25-30 personer, dvs. det antal som ursprungligen förutsågs vid institutets tillkomst (SOU 1966:5). Enligt styrelsens uppfattning bör en avsevärd del av dessa ökade resurser avdelas till forskning rörande den europeiska säkerhetsproblematiken och mot en breddning av forskningsinriktningen, bl. a. i samhälls- och beteendevetenskaplig riktning. Dessutom anses det önskvärt att större resurser inriktas på en mer lättfattlig och allmänt spridd publicering av forskningsresultaten. Det är mot denna bakgrund och mot bakgrund av den internationella utvecklingen på rustningsområdet förvånande att regeringen behandlat SIPRl:s äskanden /82 så kallsinnigt. innebar en nedskärning av SIPRl:s verksamhet i storleksordningen . De av regeringen föreslagna anslagen för nästa budgetår skulle leda till en ytterligare krympning av SIPR1. är en i alla kretsar högt aktad oberoende forskningsinstitution. Dess publikationer speglar en betydelsefull roll som informationskälla och opinionsbildare i nedrustningsfrågor i ett mycket stort antal länder. har lyckats i sitt arbete att motverka supermakternas och militärblockens dominans när det gäller forskning och informationsspridning i frågor som är centrala för de internationella nedrustningsförhandlingarna. Vi finner det angeläget att SIPRI:s verksamhet kan byggas ut och ser med speciellt intresse på den planerade forskningen rörande europeiska säkerhetsproblem och en bredare och lättillgänglig redovisning av forskningsresultaten. Därför föreslår vi att 1 milj. kr. anslås till utöver vad regeringen föreslagit under E 4 (). Information om internationell nedrustning Det behövs en folklig mobilisering mot rustningsvanvettet. Människors oro och fredslängtan formas till ett mäktigt och konkret krav på besinning, nedrustning, fred och solidaritet. Ett brett och aktivt folkligt engagemang i nedrustningsfrågorna är en viktig förutsättning för effektiva svenska insatser vid de internationella nedrustningsförhandlingarna. Våra stora folkrörelser och andra ideella organisationer kan inom vårt land och internationellt göra betydelsefulla insatser i ett sådant informationsarbete. För att stödja en sådan verksamhet krävs en bättre samordning av den allmänna utrikespolitiska informationsverksamheten med särskild inriktning på nedrustningsproblematiken. Även om några av de organisationer som engagerat sig i informationsarbetet kring nedrustningsfrågorna erhåller visst statsstöd via UD-anslaget E 3, är denna verksamhet av synnerligen blygsam omfattning. En breddning av informationen förutsätter att de stora folkrörelserna deltar. De fackliga organisationerna, de politiska partierna, kooperationen, de religiösa samfunden och de till dessa knutna studieförbunden bör stimuleras att ägna nedrustningsfrågorna större intresse. Vi upplever inom folkrörelserna ett växande engagemang i fredsfrågan. Det var länge sedan nedrustningsproblematiken tilldrog sig så stort intresse som . Detta ökade engagemang och intresse bör mötas med ökade informationsinsatser från samhällets sida. Omfattningen av det statliga organisationsstödet i dessa frågor bör stegvis byggas upp till ett belopp motsvarande 1 °/oo av militärutgifterna. Ett särskilt anslag bör i detta syfte föras upp på UD:s huvudtitel, förslagsvis benämnt Bidrag till information om internationell nedrustning. benämnt Bidrag till information om internationell nedrustning. För att få en effektiv användning av informationsresurserna inom folkrörelserna krävs en god planering av kampanjer och andra aktiviteter. Det kan därför vara rimligt att steget mot ett promilleanslag tas i etapper under två eller tre budgetår. Vi föreslår att 4 milj. kr. avsätts för detta ändamål under /82. Med hänvisning till vad sorn anförts hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående inriktningen av de svenska insatserna vid de internationella nedrustningsförhandlingarna, 2. att hos regeringen begär en utredning av den svenska nedrustningspolitiken avseende , 3. att begär att regeringen tar initiativ till överläggningar kring frågan om en kämvapenfri zon i som ett led i arbetet för ett kämvapenftitt , 4. att till Bidrag till internationella fredsforskningsinstitut (E 4, ) för /82 anvisar ett i förhållande till regeringens förslag med . förhöjt reservationsanslag av , 5. att till Bidrag till information om internationell nedrustning () för /82 anvisar ett reservationsanslag av . () () HANS () () () () () () i () () () () () () ()