mot · G402554 · 1981-01-22 00:00:00 — av m. fl. Ett obetingat människovärde hör till grundstenarna för vårt svenska rättssamhälle. Men honnörsorden förlorar snart sin betydelse, om inte begreppsinnehållet bevaras medvetet och praktiseras i den mänskliga gemenskapen. Vissa tecken tyder tyvärr på att känslan för rätt och orätt samt respekten för andras liv och egendom betänkligt har avtagit. Denna ogynnsamma förändring ser många som en följd av den ringa kristendomskunskapen, vartill den minskade kristendomsundervisningen i våra skolor skulle vara en allvarligt bidragande orsak. Det talas ofta om pluralismen i vårt samhälle. Somliga tycks mena att pluralismen som sådan utan alla jämförande värderingar är till fyllest som uttryck för samhällets inställning i religiösa och etiska frågor. Den enskilde får själv skaffa sig kunskap och välja bland åskådningarnas mångfald. Och helt riktigt är det avgörande valet den enskildes. Men det visar sig ofta synnerligen svårt, särskilt för en ung människa, att välja till sitt eget bästa bland de många utbuden utan att i utgångsläget äga insikter i den tros- och livsåskådning som bär upp vårt välfärdssamhälle. När det gäller yrkesfärdighet och annat som är nödvändigt i förvärvslivet, är vi angelägna om att ge barnen en så god start som möjligt. Och detta med all rätt. Vad vi därvid främst lär ut är sådant som passar in just i våra sammanhang. På samma sätt är det naturligt och riktigt att meddela god kunskap i den trosuppfattning som och alltjämt kan betecknas som livsnerven i enskilda människos liv och i den kultur som är förhärskande i vårt land. Det är även klart dokumenterat att Den gyllene regeln även bär upp den omfattande människoomsorg som växt fram i vår sociala välfärd. Medvetandegraden härom har emellertid avtagit, vilket kan få ödesdigra konsekvenser. Det finns starka skäl för befarandet att de upplösningstendenser, den destruktion och hänsynslöshet som förekommer, kan sprida sig snabbare och vidare än vi anar. Inte minst bland unga människor råder en ganska allmän inre vilsenhet och osäkerhet om livets mål och mening. Vad är rätt och vad är orätt? I det virrvarr av uppfattningar som basuneras ut genom olika media har många svårt att finna sin väg i livet. Hur skall det kunna bli annat än en surrogatjakt på alla möjliga marknader, om man får starta livet utan riktlinjer och ledstjärna. Tio bud och huvudsumman av kärlekens är omistliga tillgångar i ett humant samhälle och för ett innehållsrikt personligt liv. Men även insikter i andra religioners huvudstycken är behövligt, i all synnerhet som antalet invandrare växer. Förståelse för deras trosuppfattning och kultur kräver ett visst mått av kunskap. Det behovet tillgodoses bäst genom att skolan på högstadiet och i olika gymnasieformer ger en allmän orientering om andra religioners trosföreställningar. För att säkerställa en likartad undervisning överallt i vårt land måste kristendomskunskapen och den allmänna religionsorienteringen vara ett särskilt undevisningsämne på skolschemat med fastställt timtal och enhetligt undervisningsmaterial. Som gemensam beteckning för undervisningen kan med fördel termen religionskunskap användas, eftersom i undervisningen även skall förekomma en orientering om andra religioner än kristendomen. Nuvarande ordning, att den allmänna religionsundervisningen i huvudsak sker på högstadiet och i gymnasieskolan, är välbetänkt, eftersom kunskap i vår egen religion är en förutsättning för en rätt förståelse av den allmänna religionsorienteringen. Kristendomskunskap är för religionsundervisningen vad svenska är för språkundervisningen, dvs. en omistlig primärtillgång. Självfallet skall även på högstadiet och i gymnasiet huvudparten av tiden användas till fördjupning av kristendomskunskapen. Därvid skall liksom nu bibel och psalmbok ha en central plats bland läromedlen, eftersom de är oöverträffade som förmedlare av kristet kunskapsstoff och dessutom vår litteraturs förnämligaste skatter. Ingen kan förstå den svenska litteraturen i övrigt utan kännedom om och psalmbokens huvudinnehåll. Eftersom en i viss mån jämförande undervisning kommer att ske på högstadiet och i gymnasieskolan är det viktigt att den lärare som bedriver undervisningen själv har goda insikter i ämnet religionskunskap. Kravet för behörighet som lärare i ämnet religionskunskap på högstadiet och i gymnasiet skall vara minst genomgången grundkurs vid universitet. Det finns hos många föräldrar ett starkt önskemål att kristendomsundervisningen i skolan skulle utökas tids- och innehållsmässigt. En rätt bedriven kristendomsundervisning hör utan tvivel til! det allra mest positiva av uppbyggande krafter i den enskilda människans och i ett samhälles liv. Med anledning av vad ovan anförts hemställs att hos regeringen begär åtgärder för att stärka kristendomsundervisningen och att ämnet religionskunskap införs som ett särskilt ämne på schemat även på högstadiet och i gymnasieskolan med motsvarande skolformer. () () () () MAJ () () () () ()