ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G502249 · 1981-01-01 00:00:00 — Bidrag till projektering av vissa bostäder Bostadsbyggandet har under en följd av år minskat och befinner sig nu på en klart lägre nivå än den som de s. k. bostadsutredningarna pekade ut som lämplig sett över ett längre tidsperspektiv. Några effektiva inslag i syfte att höja bostadsbyggandet tycks inte finnas i årets budgetproposition. Mot bakgrund av att bostadsbyggandet dessutom betecknas som motor i den svenska ekonomin, måste situationen anses som förödande. Ett ökat bostadsbyggande kan stimuleras fram. Ett viktigt inslag i de nuvarande stimulansåtgärderna är räntebidragssystemet. Enligt 36 § i bostadsfinansieringsförordningen är huvudregeln att räntebidrag beviljas från tiden för utbetalningen av bostadslånet. Om lånet avser flerbostadshus eller sådana småhus som skall upplåtas med hyres- eller bostadsrätt eller uppförts för försäljning beviljas bidrag även för tiden mellan färdigställandet och utbetalningen. Ett räntebidrag som ett direkt stöd för nedlagda kostnader för projekteringen, en form av lagerstöd för ritningar etc. skulle stimulera till en nödvändig framförhållning, och en projektreserv skulle bildas. Förekomsten av en projektreserv skulle i sig utgöra ett visst tryck på byggandet förverkligandet av det planerade objektet. Enligt min uppfattning bör ett sådant bidrag kunna införas för flerbostadshus och för sådana småhus som skall upplåtas med hyres- eller bostadsrätt, men inte utan att vissa förutsättningar uppfylls. En bör vara att projektet finns upptaget i det kommunala bostadsförsörjningsprogrammet, en annan att bidrag till projekteringskostnaden tillstyrkts av kommunen. I budgetpropositionen förslås för /83 till räntebidrag ett förslagsanslag av 7 . Kostnaden för en här skisserad reform är mindre än den marginal för prognosfel som tycks ligga i föredragande statsrådets förslag. Vidare torde ett fullt utnyttjande av den föreslagna ramen dess värre icke ske, varför någon anslagsförstärkning icke är erforderlig. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om utvidgning av räntebidrag m. m. att även omfatta bidrag till kostnader för projektering för vissa bostäder i enlighet med vad som anges i motionen. P. O. ()
mot · G502304 · 1981-01-01 00:00:00 — Översyn av avtalet mellan staten och Beslutade och/eller föreslagna indragningar av apotek i olika delar av landet aktualiserar behovet av översyn av avtalet mellan staten och . Ett konkret exempel kan belysa behovet av nämnd översyn. i , län, skall på grund av icke godkända lokaler (gäller lagerutrymmen i källare) flytta till nya lokaler inrymda i samma fastighet som vårdcentralen. Lokalerna har ritats efter Apoteksbolagets önskemål. säger man sig icke ha behov av dem. har omkring 35 000 expierade recept inklusive fyra apotekslådor till respektive , , och . På grund av flyttning från en fastighet till en annan på samma ort vill alltså Apoteksbolaget behandla ärendet som nyetablering med därav följande mycket stora nedskärningar. Det kan inte vara rimligt. Ett sådant förfarande skulle i det aktuella fallet betyda att blev ett s. k. vårdcentralsapotek med ca 1 000 varor mot nuvarande 2 700 med en persons bemanning mot nu två farmaceuter och tre receptarier. Vidare skulle apotekslådorna till , och utgå från , medan lådan till skulle expedieras i . Detta kommer att medföra en utökning av apoteksverksamheten i städerna, en mycket kännbar försämring i och ingen som helst förbättring för orterna med lådservice. Dessutom kommer enligt uppgift vårdcentralsapoteket inte att ha möjlighet att expediera recept utskrivna på annat ställe än vårdcentralen. Även de personer, som tidigare kunnat få sin medicin direkt på kan alltså nu nödgas använda lådservice och följaktligen åka två gånger för att hämta sina läkemedel. En sådan försämring för landsbygden är inte acceptabel i synnerhet som i går med vinst. Apoteksbolagets verksamhet regleras dels genom lagen (1970:205) om detaljhandel med läkemedel och dels genom ett avtal om Apoteksbolagets verksamhet som träffades mellan staten och Apoteksbolaget. Enligt § 3 Lagen om detaljhandel med läkemedel sägs Konungen bestämmer av vem och på vilka villkor detaljhandel med läkemedel får drivas. Enligt § 5 i avtalet mellan staten och om apoteksbolagets verksamhet sägs bl. Bolaget bestämmer i vilken utsträckning apotek och andra försäljningsställen för läkemedel skall finnas och var de )79 skall vara belägna Vid avvägning av försäljningsställenas utformning 180 och placering skall bolaget eftersträva en god service till allmänheten och )81 sjukvårdens organ som hänsyn tas till kravet på att läkemedels )82 kostnaderna hålls på en försvarlig nivå. )83 Det synes med hänvisning till det anförda exemplet angeläget att avtalet 184 mellan staten och Apoteksbolaget får en översyn i syfte att från Apoteks 385 bolagets sida åstadkomma ett större hänsynstagande till sociala, medicinska 186 och regionalpolitiska skäl, då nedläggning av apotek bedöms aktuella. 187 Mot bakgrund av det anförda hemställs 388 att hos regeringen begär en översyn av avtalet mellan 389 staten och av i 390 enlighet med motionens syfte. 092 () ()
mot · G502341 · 1981-01-01 00:00:00 — och rekrytering av kvinnor till civilförsvaret Totalförsvaret är hela det svenska samhällets insats för att skydda mot hot eller angrepp och kräver engagemang från hela folket. Ett modernt krig drabbar hela samhället. Det är därför viktigt att totalförsvaret tar till vara alla resurser som står till buds. Genom pliktlagarna är alla medborgare skyldiga att i krig vid behov medverka inom totalförsvaret. Civilförsvarsplikten är lika för män och kvinnor mellan men trots detta skrivs alltför få kvinnor in i civilförsvaret. Det är en brist hos civilförsvaret att det är så föga känt. Det finns all anledning att intensifiera informationen om civilförsvaret och om dess uppgifter och organisation, kanske särskilt bland kvinnorna. Rekryteringen och utbildningen av kvinnor måste öka. Kvinnors kapacitet vad gäller tekniskt, ekonomiskt, socialt och administrativt kunnande kan inte undvaras inom civilförsvaret. För att underlätta för kvinnor att kunna delta har kommunerna skyldighet att ordna barntillsyn vid civilförsvarstjänst. Denna skyldighet bör kommunerna erinras om. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om åtgärder i syfte att öka rekryteringen av kvinnor till civilförsvaret. () ()
mot · G502423 · 1981-01-20 00:00:00 — m. fl. Ansvaret för kollektivtrafiken har successivt förts över på kommuner och landsting, och olika typer av kommunala trafikbolag har bildats. Vissa av dessa, t. ex. länstrafikbolaget i , har också träffat avtal med , som innebär att länstrafiken innefattar möjligheter att använda tåg och övriga SJ:s kommunikationsmedel. I inledningsskedet förefaller samarbetet att fungera, men vissa för trafikanterna obegripliga irritationsmoment förekommer. Medan länstrafikkorten gäller på tågen gäller numera inte längre SJ: s färdbiljetter på SJ:s egna bussar, fastän de gäller på rälsbussar på exakt samma trafikled. I de tidtabeller över anslutningar mellan t. ex. stambanan och bibanor som tidigare tillhandahölls av SJ i form av behändiga särtrycksblad fanns naturligtvis uppgifter om anslutningar, antingen dessa utfördes av rälsbuss eller SJ:s vägbusstrafik på en och samma sträcka. Sedan trafiköverenskommelsen gjordes finns i dessa särtryck endast rälsbussarna, medan vägbussarna - fortfarande SJ:s bussar - inte finns med. Uppgifter om tidtabeller för dessa lämnas inte heller alltid ut på förfrågan på stationerna. De olägenheter detta medför för trafikanter som, framför allt från längre bort belägna orter, vill planera en resa är uppenbara. Irritationen går också ofta ut över i sammanhanget oskyldig SJ-personal såsom busschaufförer och expeditionspersonal på järnvägsstationerna. Med litet god vilja och samarbetsanda borde enligt vår mening dessa onödiga irritationsmoment kunna undanröjas. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställer vi att hos regeringen anhåller om åtgärder i syfte att åstadkomma smidigare kundservice från statens järnvägars sida vad gäller i motionen nämnda fall. () ()
mot · G502499 · 1981-01-01 00:00:00 — m. fl. Enhetlig skattesats för juridiska personer Förslag om att minska skatteunderlaget från juridiska personer för kommunerna med till sammanlagt lämnas i budgetpropositionen. Detta förslag är enligt vår uppfattning viktigt för att öka utjämningen mellan fattiga och rika kommuner. Aktiebolag är f. n. skyldiga att erlägga statlig inkomstskatt . Det kommunala skatteuttaget varierar mellan kommunerna på samma sätt som för fysiska personer och uppgår f. n. i genomsnitt till . Eftersom kommunalskatten är avdragsgill vid statstaxeringen blir den totala bolagsskatten . Lämpligheten av en uppdelning på en statlig och en rörlig skatt kan från skilda utgångspunkter ifrågasättas. Företagsskatteberedningen (SOU 1977:86) uttalade sig för ett slopande av den kommunala beskattningen och föreslog att en fast skattesats på skulle fastställas. Den nuvarande ordningen med olika skattesatser kan påverka företagens val av produktionsorter på ett irrationellt sätt. Man kan ej bortse från de negativa effekter nuvarande ordning har, sett utifrån regionalpolitiska utgångspunkter, genom att företag med skattesats inlevererar en förhållandevis större andel av sin vinst till staten. Den kommunala beskattningen av företag komplicerar också i hög grad deklarations- och taxeringsarbetet. Inkomsten i ett företag skall fördelas beroende av förvärvskällans lokalisering. Fördelningen skall ske enligt ett relativt invecklat regelsystem. företagsbeskattning kräver särskilda åtgärder vid vinstöverföring mellan koncernföretag i olika kommuner. Ett slopande av den kommunala taxeringen av bolag skulle således medföra en rad förenklingar för såväl bolagen som taxeringsmyndigheterna. Dessa skäl talar enligt vår uppfattning för en övergång till en fast skattesats i enlighet med företagsskatteberedningens slutbetänkande. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om införande av en enhetlig skattesats för juridiska personer i enlighet med vad som anförts i motionen. () () KARL-A. () () ()
mot · G502500 · 1981-01-01 00:00:00 — m. fl. Enligt 9 § skogskontolagen skall, när fastighet sorn utgör den väsentliga delen av förvärvskälla för vilken insättning på skogskonto har gjorts överlåts till annan, det insatta beloppet tas upp till beskattning. Detta kan leda till helt orimliga konsekvenser för en brukare som har för avsikt att fortsätta sitt jordbruksföretag på en annan fastighet. Anledningen till försäljningen i sådana fall är ofta expropriation där fastighetsägaren efter en tvångsförsäljning tvingas att ta fram de obeskattade medlen till beskattning. I stället borde samma regler som vid realisationsvinstbeskattning gälla i detta fall. Det innebär att vid avyttring av jordbruksfastighet, där säljaren är fysisk person, där säljaren varit bosatt på den avyttrade fastigheten i följd som inföll närmast före avyttringsdagen samt där säljaren förvärvat eller avser att förvärva jordbruksfastighet samt är bosatt eller avser att bosätta sig på ersättningsfastigheten, skall medlen på skogskontot kunna överföras till den nya förvärvskällan. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar att ändra 9 § i skogskontolagen så att skogskonto kan överföras till ersättningsfastighet. () () () () () KARL-A.
mot · G502513 · 1981-01-01 00:00:00 — m. fl. Befrielse från mervärdeskatt för Konstfrämjandet har påtalat den orättvisa som nuvarande regler för uttag av mervärdeskatt medför för organisationen och dess medlemsorganisationer, dvs. de stora folkrörelserna och därmed också dess individuella medlemmar. Konsekvensen beträffande mervärdeskatten har belysts i remissutlåtanden, vid uppvaktningar och senast i Konstfrämjandets anslagsframställning till för /83. Regeringen och har avvisat dessa synpunkter, vilket medför ett växande problem för denna folkrörelseorganisation som inte ges rättvisa möjligheter jämfört med exempelvis privat konsthandel. har kommenterat situationen i anslagsframställningen /83. Konstfrämjandet har i en särskild skrivelse till regeringen (198/ 1203) beklagat att med hänvisning till samhällsekonomin, frångått sin tidigare inställning och att man dessutom sammanblandat denna fråga med några andra, helt annorlunda, anslagskrav beträffande nya aktiviteter från Konstfrämjandet. inställning innebär att den grafiska konsten för en bred publik inte kan hålla en lägre prisnivå än och att Konstfrämjandet som förmedlingsorganisation en snedbelastande konkurrens från bl. a. privat konsthandel, skriver Konstfrämjandet till regeringen. Samma problem belystes i en motion (1980/81:1560) av m. fl. behandlande motionen (betänkande 1981/82:18) och anförde för sin del förståelse för de problem som redovisades i motionen och som illustrerar det i beskattningssammanhang välkända förhållandet att varje undantag från en skatt skapar behov av nya undantag. Vid en rent privat verksamhet av motsvarande slag skulle kravet på konkurrensneutralitet möjligen kunnat påkalla ändringar i lagstiftningen, men eftersom det nu gäller en statsunderstödd konstdistribution synes det utskottet naturligt att frågan i stället prövas i samband med anslagstilldelningen till verksamheten, fastslog utskottet och avstyrkte med denna motivering bifall till motionen. beslöt enligt utskottets förslag. Mot denna bakgrund finner vi att , i enlighet med skatteutskottets argumentering, bör pröva frågan i samband med anslagstilldelningen för Konstfrämjandet. Konstfrämjandet föreslås /83 få en anslagshöjning med , däremot föreslås ingen kompensation för inleverans till staten av mervärdeskatt. Den beräknas till ca 1,6 milj. kr. för /83. Av dessa skäl föreslås stödja Konstfrämjandet genom extra anslag för /83. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande befrielse för från skyldighet att inleverera mervärdeskatt. () () () () () HANS () () () () () ()
mot · G502526 · 1981-01-01 00:00:00 — m. fl. Regeringsinitiativ i FN mot tortyr Under århundradenas lopp har tortyr använts mot människor, mot oliktänkande, av dem som innehaft makten för att pressa fram det man velat veta - oavsett om den torterade verkligen suttit inne med några uppgifter eller ej. Tortyr praktiseras mer eller mindre regelmässigt i ca 60 länder. Tortyr är icke något som är knutet till speciella politiska, ekonomiska eller religiösa system - man finner bruk av tortyr i alla världsdelar. Tortyr är med andra ord en internationell förbrytelse. Tortyrmetoderna har emellertid ändrat karaktär. Medan det tidigare rörde sig om grym fysisk tortyr handlar det nu ofta om psykiskt tortyr. Det är ett ännu grymmare medel. Människor spärras in på sjukhus, man ger dem droger, utsätter dem för elchocker och mycket annat. Dessa raffinerade metoder är utarbetade av personer med hög utbildning, som alltså på detta sätt deltar i denna förändrade tortyrutövning. Några yttre skador uppkommer kanske inte, men de inre, osynliga skadorna blir desto mer förödande. Det är lätt för dem som ligger bakom tortyren att hävda att det rör sig om en olyckshändelse eller om sjukdom. Det är angeläget att som ett neutralt land tar upp denna fråga i den instanser där den kan behandlas i ett internationellt sammanhang. Med stöd av det anförda hemställs att begär att regeringen i FN verkar för att det görs ett starkt uttalande mot tortyr i olika former. () ()
mot · G502541 · 1981-01-01 00:00:00 — och allmänna försäkringskassornas kompetens Socialförsäkringen handhas enligt lagen om allmän försäkring av och de allmänna försäkringskassorna. Stadgandet härom återfinns i 1 kap. 2 § lagen om allmän försäkring där det står: Den allmänna försäkringen handhaves av , de allmänna försäkringskassorna samt de lokala organ, som regeringen bestämmer. I samma lags 18 kap. 2 § står det bl. a. följande: utövar tillsyn över de allmänna försäkringskassorna, vilka hava att ställa sig verkets anvisningar till efterrättelse. De allmänna försäkringskassorna är självständiga offentligrättsliga organ med egna styrelser, utsedda av regering och landsting. De handhar visserligen en statsunderstödd verksamhet men är av denna anledning inte att anse som statliga myndigheter. Kassorna skiljer sig därigenom klart från lokala och regionala representationer för centrala ämbetsverk. De utgör inte några regionalt fördelade enheter av ett centralt ämbetsverk och kan därför inte sägas i gängse mening lyda under ämbetsverket. Denna status, som i olika sammanhang bekräftats av riksdag och regering, måste också uppfattas som ett starkt krav på att rollfördelningen mellan och försäkringskassorna skall vara sådan att man får ut den optimala effekten av det starka förtroendemannainflytande, den korta beslutsprocess samt den lokala handlingsfrihet och självständiga ansvarstagande som karaktäriserar denna särställning. Tillsynen över försäkringskassorna skall dock som angivits ovan utövas av . Delvis kanske som en följd av den starka reformtakt som förelåg och större delen av har emellertid kommit att i allt högre grad också bli en handläggare av socialförsäkringssystemet. Rollen som tillsynsorgan synes därigenom alltmer ha skjutits i bakgrunden. Således är verket numera utgivare av ett 30-tal handböcker som detaljerat redovisar kassornas arbetsrutiner, man är huvudman för socialförsäkringens datasystem genom sin tekniska byrå, man har tagit över utbildningen av kassornas personal m. fl. Därigenom kan verket sägas ha blivit något av både kamrer och revisor för socialförsäkringsverksamheten. organisation har på grundval av ett regeringsbeslut utretts av en särskild kommitté som avlämnat sitt slutbetänkande . Betänkandet har varit föremål för remissbehandling men har av naturliga skäl ännu inte redovisats för . Huruvida så kommer att ske undandrar sig vårt bedömande. regeringens agerande i andra sammanhang när det gäller administrationen av den allmänna försäkringen synes dock uppenbara risker för underhandsbeslut föreligga. I syfte att fastlägga att det är försäkringskassorna som skall vara det handläggande organet och tillsynsmyndighet föreslår vi att beslutar att 1 kap. 2 § lagen om allmän försäkring får följande ändrade lydelse: Den allmänna försäkringen handhaves av de allmänna försäkringskassorna samt de lokala organ, som regeringen bestämmer. den 20 januri 1982
mot · G502553 · 1981-01-01 00:00:00 — m. fl. Förbud mot användning av asbest i bromsbelägg för bilar m. m. Arbetarskyddsstyrelsens kungörelse om asbest innebär att asbest inte får användas för bromsbelägg och andra friktionselement om det finns godtagbara produkter av mindre hälsofarligt material att tillgå. I sin kommentar konstaterar styrelsen att det för ett antal tillämpningsområden finns ersättningsprodukter utan asbest. Problem finns framför allt beträffande tyngre fordon, vissa speciella konstruktionsdetaljer i tyngre maskiner samt generellt för kopplingsbelägg. Det nya aktuella förbudet är viktigt från såväl arbetarskydds- som miljösynpunkt. Hårdast drabbade av asbestproblemen är självfallet personal som arbetar med asbestprodukterna vid tillverkning eller reparationer. Därutöver kan man inte bortse från den negativa miljöeffekten av asbeststoft som en luftförorening i hårt trafikerade miljöer. Frågan har bl. a. uppmärksammats i samband med att man uppmätt inte obetydliga mängder asbestdamm i luften i , som ventilerats ned från gatorna ovanför. En svaghet är dock att förbudet endast gäller fordon som tillverkas i eller i samband med byte av t. ex. bromsbeläggningar i . kommer således bilar med asbesthaltiga bromsbelägg att kunna importeras oavsett kungörelsen. Eftersom en stor del av landets bilpark är importerad så innebär detta fortsatta stora arbetsmiljöproblem på verkstäderna och fortsatt tillförsel av asbestdamm i gatumiljön. Förbudet kan också genom sin konstruktion uppfattas som en särskild restriktion för svensktillverkade bilar. Arbetarskyddsstyrelsen kan inte med stöd av nuvarande lagstiftning göra förbudet giltigt också för importerade bilar. Det finns dock anledning för statsmakterna att, eventuellt genom reglering i lag, tillse att de nya reglerna gäller för alla nya bilar som säljs i . Med stöd av ovanstående föreslås att hemställer att regeringen vidtar åtgärder så att de nya reglerna om asbest i bromsbelägg och andra friktionselement blir tillämpliga också för importerade fordon. () () () () () ()
mot · G50261 · 1981-01-01 00:00:00 — Motion 1981/82:61 av m. fl. med anledning av proposition 1981/82:30 om vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m. m. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1981/82:57 föreslås att beslutar att avslå propositionens förslag att avskaffa bosättningslånen. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · G502711 · 1981-01-01 00:00:00 — Mervärdeskatten och den kommunala upphandlingen Små kommuner anlitar entreprenadföretag i större utsträckning än stora. Egenregiverksamheten ökar uppenbarligen med kommunens storlek. Den har brett ut sig alltmer, ibland under hänvisning till sysselsättningsaspekten, trots att antalet arbetstillfällen i kommunen torde vara desamma, om anställningsförhållandet är knutet till kommunen eller till ett entreprenadföretag. Allt fler kommunala verksamheter har kommit att aktualiseras i egenregi. Omfattningen av de båda regiformerna är dock varierande, beroende på verksamhetsgren. 1978 hade de båda regiformerna volymmässigt hälften var av landets kommuners fastighetsrenhållning t. ex. har emellertid en förskjutning till förmån för egenregin skett. 1979 utfördes av kommunernas städning i egenregi. Transporter utfördes i egenregi och till på entreprenad. Beloppsmässigt svarade transporterna för . Beträffande bygg- och anläggningsentreprenaderna saknas uppgifter, hur dessa mellan sig fördelade de . som verksamheten omsatte. Det tycks trots all politisk uppmärksamhet kring dessa frågor inte finnas någon samlad bild av egenregiverksamheten i förhållande till entreprenadverksamheten. Det tycks saknas undersökningar om förhållandet mellan privat och offentlig sektor liksom effekterna och rationaliseringsvinsterna. Det har dock konstaterats, bl. a. i en granskningspromemoria av revisorer 1977, hur bristande beslutsunderlaget oftast varit, då kommunerna valt regiform och upphandling. Det framhölls därvid, att allmänna riktlinjer för valet mellan olika regiformer borde utarbetas i syfte att eliminera olikheter i konkurrenssituationen. Riktlinjerna skulle ge allmänna rekommendationer om kalkylunderlaget. Det faktum att efterkalkyler sällan redovisas, då ett kommunalt uppdrag i endera regiformen slutförts, gör inte faktabilden bättre. I det samhällsekonomiska läge som vi befinner oss, med en åtstramning också av den kommunala ekonomin såsom ett led i samhällets totala, kan den ovan relaterade regiformen och dess jämförande beslutsunderlag spela en icke obetydlig roll. Avgörande kan då bli vissa förutsättningar för en effektiv konkurrens, t. ex. den del i underlaget, som består i mervärdeskattens inflytande på anbudsjämförelsen. Mervärdeskatten måste därför utformas så att beskattningen blir densamma för likvärdig verksamhet så att rättvisande jämförelser kan ske mellan verksamhet i egenregi och på entreprenad. Ofta har arbete utförts i egenregi i kommunerna till en för samhället betydligt högre slutkostnad än om tjänsten köpts upp. Ett rättvisande beslutsunderlag skulle uppenbarligen avlasta den offentliga sektorn och stimulera till en effektivisering i verksamheten och en stimulans av privata företag, som kommunerna också behöver uppmuntra. Förhållandet behöver på nytt aktualiseras. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att mervärdeskatten anpassas så att lika villkor må möjliggöras för jämförande beslutsunderlag mellan kommunernas egenregi och entreprenadverksamhet.