mot · G4021324 · 1981-01-27 00:00:00 — av och om Linjeflygs utflyttning till Riksdagsmajoritetens beslut i Brommafrågan innebär som huvudpunkt att jettrafiken på skall upphöra och att Linjeflyg som följd därav skall flytta sin verksamhet (med jetplan) till . Beslutet har fattats mot bakgrunden av att riksdagsmajoriteten ansett att de miljömässiga och delvis flygsäkerhetsmässiga aspekterna på flygplatsfrågan måste tillåtas överväga de företagsekonomiskt negativa effekterna för Linjeflyg av en flyttning till . Följande bygger på förutsättningen att ovannämnda principbeslut står fast. Det måste då kraftigt understrykas att flyttningen bör genomföras på ett sådant sätt att förutsättningar skapas att tillvarata alla möjligheter till samhällsekonomiska och företagsekonomiska besparingar. Därför bör också de synpunkter som framförs i det följande starkt beaktas i den fortsatta beslutsprocessen. 2 Ekonomiska konsekvenser av T3-lösningen I såväl regeringens proposition 1980/81:30 som i den socialdemokratiska partimotionen 1980/81:113 konstateras att en flyttning av Linjeflyg till den befintliga inrikesterminalen (T3), vilken f. n. utnyttjas för inrikestrafik, utgör en temporär lösning. Denna uppfattning delas av de berörda flygbolagen. Dessa anser - vilket också framgår av propositionen - att T3-området icke utan investeringar som avsevärt överstiger de diskuterade medger en godtagbar lösning ens i inflyttningsskedet, långt mindre medger någon utveckling. liksom de socialdemokratiska motionärerna menar att områdets kapacitetstak nås . Begränsningarna ligger dels i terminalbyggnadens egen kapacitet, dels i förhållandet att rampområdet ej medger uppställning av erforderligt antal flygplan ens för den initiala trafiken, dels ock i en svårartad brist på utrymme för bilparkering i närheten av terminalområdet. En ytterligare begränsning av områdets användbarhet ligger i det förhållandet att tomtmark för byggande av hangarer och administrationslokaler för Linjeflyg ej kan disponeras på kortare avstånd än 1 1/2 å , vilket sammantaget med SAS behov av in- coh utfart till hangarer och verkstäder i T3-området skapar svåra konfliktsituationer med avseende på marktrafiken inom området. Till det ovan nämnda kan läggas att områdets geografiska placering, liksom även tomtområdet för Linjeflygs hangar och administrativa lokaler, är sådan att anläggningarna där icke på ett rationellt sätt kan användas i den slutlösning i fråga om inrikesterminalen som måste vara färdigställd . Detta innebär att avskrivningstiden för de investeringar som måste göras i området av såväl luftfartsverket som Linjeflyg blir mycket kort - - om anläggningarna kan färdigställas till början. Linjeflygs verkställande ledning anser det orimligt att investera de 80 å 100 milj. kr. som erfordras för byggandet av hangar- och administrationsanläggningen när användningstiden blir så kort. Nödlösningar måste därför sökas i detta avseende, vilket försvårar och fördyrar verksamheten på . a. måste Brommaverkstäderna utnyttjas för det mera kvalificerade flygplansunderhållet. Även administrationen måste till övervägande del kvarstanna på i otidsenliga och starkt utspridda lokaler. Sammantaget med övriga kostnadsökningar till följd av flyttningen samt med den befarade intäktsminskningen till följd av visst passagerarbortfall på de kortdistansiga linjerna kommer dessa förhållanden att försämra bolagets ekonomi i sådan utsträckning att bolaget icke blir sjävbärande. Linjeflyg utgår från att samhället, som beslutat om detta alternativ, även tillser att bolaget kompenseras för merkostnaderna för det fall att alternativet realiseras. För luftfartsverkets del innebär investeringarna i T3-området att driften måste belastas med för denna typ av investeringar orimligt höga avskrivningskostnader, vilket negativt påverkar avgiftssättningen. Sammanfattningsvis skulle ett genomförande av det s. k. T3-alternativet innebära en kortsiktig lösning med svåra komplikationer för den inrikes luftfarten och därmed följande ekonomiska problem för i första hand Linjeflyg men också i viss mån för SAS och luftfartsverket. De ekonomiska konsekvenserna för Linjeflyg blir av en sådan omfattning att bl. a. linjer i det nuvarande nätet som efter flyttningen icke uppvisar lönsamhet måste läggas ned eller kraftigt inskränkas. Något stöd från Linjeflyg efter 1982 för en fortsättning av den starkt förlustbringande tertiärtrafiken med , som bedrivs av Swedair, kan ej påräknas. Därmed uppstår problemet hur denna trafik skall kunna fortsätta , då tertiärtrafiken planeras att läggas över på Saab-Fairchilds nya passagerarflygplan, varvid lönsamhet bedöms erhållas. 3 Förslag till alternativ lösning av flyttningsproblematiken har av regeringen erhållit uppdraget att undersöka förutsättningarna för en utflyttning av Linjeflygs jettrafik till . I denna undersökning, som ännu ej avslutats, bearbetar luftfartsverket olika alternativ för en permanent lösning av frågan om en ny Det har därvid framkommit att en från investeringssynpunkt mindre kostnadskrävande lösning kan erhållas i det s. k. område C (söder om och i omedelbar anslutning till utrikesterminalen). En sådan lösning skulle sannolikt avsevärt förkorta byggtiden jämfört med en från anläggningssynpunkt likvärdig lösning i det tidigare för en permanent inrikesterminal planerade område B (norr om bana 08-26 och strax öster om bana 01-19). Minskningen i anläggningstid och investeringar hänför sig främst till förhållandet att de kostnadskrävande arbetena med en tunnel under bansystemet kan uteslutas samt att markarbetena generellt blir av mindre omfattning. En väsentlig fördel med den nya placeringen av inrikesterminalen är dessutom att ett samlat terminalområde för inrikes- och utrikestrafik erhålls. Nackdelarna med att förlägga inrikesterminalen till område C är dels att flexibiliteten i fråga om en eventuell framtida utbyggnad av utrikesterminalen blir mindre samt att taxningstiderna och därmed kostnaderna för inrikestrafiken ökar något. Fördelarna med ett val av område C framför område B som slutlösning i fråga om inrikesterminalen synes i det nu uppkomna läget dock väsentligt överväga nackdelarna. Om således ändrar tidpunkten för utflyttning av jettrafiken till från nu angivna - vilket i realiteten innebär - till att såsom föreskrift ange att flyttning skall ske till en långsiktigt användbar terminal så snart detta är möjligt, dock senast , skapas de bästa förutsättningarna för en flyttning utan onödiga ekonomiska och driftsmässiga belastningar. Om flyttningstidpunkten senareläggs ökar också förutsättningarna för att nödvändiga förbättringar av olika slag i fråga om markförbindelserna mellan och skall kunna genomföras på ett ekonomiskt godtagbart sätt. En naturlig följd av att inrikesflyget ges en funktionellt fullgod terminallösning sammantaget med förbättrade marktransporter nedbringar restidsförlusten visavi Brommaterminalen, vilket är väsentligt då det gäller att reducera det befarade bortfallet av passagerare. De sammantagna plusfaktorerna kommer att inverka starkt resultatförbättrande på inrikesflygets ekonomi jämfört med en flyttning till T3-området. Det pris som måste betalas för att möjliggöra den här angivna lösningen består i att den nuvarande bullersituationen kring skulle komma att fortfara i ytterligare ett och ett halvt å utöver vad som anges i riksdagsbeslutet av . Mot bakgrund av de betydande samhällsekonomiska och företagsekonomiska vinsterna med en långsiktig lösning av flygplatsfrågan borde nackdelen i miljöhänseende kunna framstå som acceptabel. Under förutsättning att principbeslut om utflyttning av den inrikes jettrafiken till står fast hemställer vi 1. att hos regeringen anhåller om åtgärder för flyttning av Linjeflyg till en gemensamt med SAS inrikestrafik långsiktigt användbar terminal på , 2. att med ändring av beslutet anger att flyttning skall genomföras , dock senast med utgången av 1984, 3. att beslutar begära hos regeringen att frågan om täckning av Linjeflygs merkostnader till följd av en genomförd utflyttning till skall utredas. PER STENMARCK (m)