mot · G50267 · 1981-10-29 00:00:00 — Motion 1981/82:67 av med anledning av proposition 1981/82:22 om differentierade avgifter för pensionärer vid sjukhusvård 1 regeringens proposition 1981/82:22 föreslås att sjukvårdshuvudmännen ges möjlighet att ta ut differentierade avgifter för sjukhusvård av pensionärer som är utförsäkrade. Utförsäkrad är pensionär som varit intagen för sjukhusvård sammanlagt . Avgifter skall utgå med belopp som garanterar att pensionären får behålla av folkpensionen och av övriga inkomster inkl. ATP samt ersättningar från enskilda försäkringar. I propositionen anges att hänsyn skall tas till om annan person är beroende av patienten för sitt uppehälle samt till boendekostnader om det bedöms som skäligt att patienten behåller sin bostad. Avgiften kan jämkas även om skäl föreligger i annat fall. Trots dessa förbehåll kan förslaget få allvarliga konsekvenser för särskilt förtidspensionärer. Ett stort antal handikappade ungdomar i åldern pensioneras . Många medelålders personer drabbas genom olycksfall och sjukdomar av funktionsnedsättningar med följd att de erhåller förtidspension. Deras sjukhusvistelse för akutvård och rehabilitering uppgår snabbt , varefter de drabbas av det högre avgiftsuttaget. Konsekvensen blir att för varje ny sjukhusvistelse prövning skall ske om de skall få avgiftsnedsättning. De riskerar att vid varje sådan prövning gå miste om inkomster som ger dem möjlighet att ha kvar sin bostad. Dagens långvård bygger på att patienterna i största möjliga utsträckning skall rehabiliteras och alltså återgå till egen bostad. När patienten inte längre själv kan betala hyran mister han/hon bostaden. Att på nytt bygga upp ett hem möter stora svårigheter. Inte minst psykiskt blir situationen pressande. Yngre människor kan spara av pensionen för att vid lämpligt tillfälle flytta till bostad med tillgång till praktisk hjälp. Över 7 000 bor f. n. inom långvården på grund av brist på boendeservice ute i samhället. Om differentierade avgifter införs ges förtidspensionärer inte möjlighet att göra rekreationsresor på eget initiativ, vilket är en förutsättning för många att orka med institutionsboendet. De får inte heller ekonomiska möjligheter till hobby- och kulturaktiviteter på egen hand utan hänvisas till institutionsbunden verksamhet. Än allvarligare blir situationen för familjer där man är beroende av båda makarnas inkomster eller där vistelse utanför sjukhuset är beroende av att anförvant har bostadsutrymme till förfogande. Det föreliggande förslaget tar bort förutsättningarna för många att hålla kvar ett boende utanför sjukhuset. Det är i stället fråga om att bevara en livssituation, där man kan leva ett självständigt liv men ändå ha tillgång till sjukhusets vård t. ex. eller visst antal dagar. Det är inte jämförbart att hänvisa till ersättningsgrunderna vid vistelse på ålderdomshem. Särskilt inte när det gäller förtidspensionärer. Till ålderdomshem söker man sig frivilligt och för ett mer permanent boende. Förtidspensionärer vistas på långvårdssjukhus på grund av långvarig sjukdom eller brist på annat alternativboende med service. Många tvingas i praktiken till vårdhem. Det höga avgiftsuttaget medför ökat tryck på anhöriga att ställa upp på heltid för vård i hemmet. För den som har hög ATP eller större andra inkomster kan alternativet vara privata vårdhem. Vårdsituationen blir därmed mycket ojämlik. Den kan också vara beroende av bedömningar av enskilda tjänstemän eller särskilda nämnder, där uppfattningarna om rätt till bostad och inkomstnivå kan vara mycket skiftande. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs beträffande avgiftssättning inom sjukhusvården för förtidspensionärer.