mot · G402905 · 1981-01-26 00:00:00 — av och om skolungdoms ersättningsskyldighet vid vandalisering har låtit utföra en undersökning om ungdomars konsumtionsvanor. Data från enkäten visar bl. a. att ungdomar i åldern disponerar sammanlagt över ca för konsumtion. Pengarna läggs framför allt på kläder, öl och sprit, dans och grammofonskivor, men också tobak, hårvård och bio uppgår till ganska stora summor. Ungdomar i dessa åldrar äger kapitalvaror för ca . De största posterna är bandspelare och stereoanläggningar, möbler, mopeder, övriga kapitalvaror (t. ex. båt, klocka, radio, TV, skrivmaskin, djur), grammofonskivor, cyklar och bilar. Enligt undersökningens resultat är skillnaden i månatliga utgifter ganska liten mellan olika grupper. Skillnaderna i innehav av kapitalvaror ligger framför allt i att pojkarnas innehav är högre än flickornas. I jämförelse härmed är socialgruppsskillnaderna små. Att dagens ungdom har en utomordentligt hög konsumtionsstandard torde vara välbekant. Det finns emellertid skäl att sätta dessa siffror i relation till samhällets kostnader för vandaliseringen i skolor och fritidslokaler, vilka uppgår till . betraktades alltid föräldrarna till omyndiga barn som ersättningsskyldiga för barnens åverkan. I takt med att vandaliseringen ökat och respekten för andra egendom alltmer försvagats har emellertid detta lagrum satts ur spel, och det är i dagens läge ytterst sällan som myndigheter reser ersättningsanspråk på ungdomar eller deras föräldrar. I skadeståndslagen 2 kap. 2 § sägs: Vållar någon som ej fyllt person- eller sakskada, skall han ersätta skadan i den mån det är skäligt med hänsyn till hans ålder och utveckling, handlingens beskaffenhet, föreliggande ansvarsförsäkring och andra ekonomiska förhållanden samt övriga omständigheter. Att inga ersättningsanspråk ställs hänger till stor del samman med osäkerhet om hur skälighetsbedömningen skall ske och vilka kriterier som skall anses behöva vara uppfyllda för att ersättningskrav skall kunna ställas på dem som gjort åverkan. Kostnaderna för ungdomars vandalisering ökar alltmer. Kommunerna åsamkas mycket stora kostnader bara för att ersätta förstörd materiel i skolor och fritidslokaler. Det kan inte vara riktigt att ungdomarna, som de avsätter stora summor till egen konsumtion, inte skall ha något ansvar för de kostnader de genom medveten vandalisering åsamkar samhället. Såväl normgruppen som kampanjen mot våld i skolan har gjort avsevärda ansträngningar för att komma till rätta med förstörelse och vandalisering. Givetvis är detta av allra största betydelse. Frågan om ungdomars ersättningsskyldighet aktualiseras emellertid inte förrän skadan redan är skedd, och här föreligger fortfarande stora brister. Ersättningsfrågorna bedöms också olika i olika kommuner, och några klara riktlinjer för i vilka fall ersättning för åverkan skall infordras finns inte. Regeringen bör därför ge riktlinjer för bedömning av i vilka fall skadeståndslagen 2 kap. 2 § är tillämplig för att ungdomar skall kunna avkrävas ersättning för skada på allmän egendom uppkommen genom medveten åverkan. Med anledning av det anförda hemställs att begär att regeringen utfärdar riktlinjer för i vilka fall ersättningsanspråk enligt skadeståndslagen kan riktas mot skolungdom för av honom eller henne medvetet åstadkommen skada på allmän egendom. () PER STENMARCK (m)