mot · G502877 · 1981-01-01 00:00:00 — m. fl. Åtgärder på skogsbrukets område De nu gällande skogspolitiska riktlinjerna antogs 1979. Inledningsvis fastslogs följande: Skogsnäringen, dvs. skogsbruket och skogsindustrin, är av väsentlig betydelse bl. a. för vårt lands ekonomi och för sysselsättningen. För bytesbalansen med utlandet spelar den en närmast avgörande roll. har exporten av skogsindustri- och skogsprodukter utgjort av våra exportinkomster. Närmare 300 000 människor är direkt eller indirekt sysselsatta inom näringen. Dess betydelse i sysselsättningshänseende har visserligen minskat främst genom en omfattande rationalisering inom skogsbruket. I skogslänen och vissa andra delar av landet svarar den dock fortfarande för en stor del av sysselsättningen. Om riktigheten i detta räder ingen oenighet, men i övrigt framförde vårt parti, när beslutet fattades, starka betänkligheter mot förslaget. Skälen till detta var flera. Den skogspolitiska riktlinjerna saknade i stor utsträckning samhälleliga styrmedel och det samhällsekonomiska synsättet, som enligt vår mening måste vara den självklara utgångspunkten, låg inte som grund för förslaget. utnyttjas skogsmarken också för andra ändamål och det ställs många olika krav på skogen och skogsbruket. Dessa krav står ofta i motsatsställning till varandra. Ofta kommer t. ex. krav på produktionshöjande åtgärder i konflikt med de krav som måste ställas från miljösynpunkt. Vi kunde inte se att den utredning som utgjorde underlaget för de skogspolitiska riktlinjerna klargjorde eller visade vägen till hur dessa konflikter skulle lösas. Visserligen finns i riktlinjerna många vackra ord, t. ex. att Skogsbruket måste därför präglas av en ekologisk grundsyn, men det är en väsentlig skillnad mellan programmatiska riktlinjer och den praktiska verkligheten. Ett slående exempel på detta är frågan om användningen av kemiska medel i skogsbruket. Ingen fråga som berör skogsbruket har väl diskuterats så mycket som denna och trots ett flertal behandlingar i så har inte något definitivt beslut ännu fattats. För vårt parti är det en självklarhet att kräva att hänsyn måste tas till alla nyttjandeformer, och utgångspunkten måste vara ett samhällsekonomiskt synsätt, som förenar kraven på hög sysselsättning, god miljö och höjd virkesproduktion. Man kan redan nu slå fast att riktlinjerna inte har medfört någon väsentlig förändring i skogsbruket. Detta kommer med säkerhet att tvinga fram en ny utredning eller ett flertal kompletterande utredningar. Mycket talar för behovet av en ny, omfattande och mera ingående utredning, med strikt samhällsekonomiska utgångspunkter. Trots detta kommer vi i nuvarande läge enbart att beröra delar av skogspolitiken och att där föreslå vissa åtgärder. En allvarlig brist i dagens skogsbruk är de otillräckliga åtgärderna i skogsvården och för virkesförsörjningen till skogsindustrin. De återväxttaxeringar som gjorts visar på stora brister. Enligt den senaste taxeringen var av den skogsodlade arealen inte av sådan beskaffenhet att den uppfyllde skogsvårdslagens krav. Självsådderna höll inte måttet på av den taxerade självsådda arealen. Ca två miljoner hektar plant- och ungskogar är i behov av röjning , vilket betyder att över 500 000 ha behöver åtgärdas . De eftersläpande röjningsskogsarealerna ökar kontinuerligt eftersom den genomsnittliga röjda arealen har svarat mot endast ca hälften av det tillkommande behovet. Orsakerna till att skogsvården inte håller måttet är flera, en orsak är en kraftigt minskad plantförekomst. Nedgången i plantantal är särskilt markant i skogsodlingarna. Den främsta orsaken härtill är att man har ökat planteringsförbandet. I har av de skogsodlade plantskogarna mer än 2 000 huvudplantor per hektar mot . För och är motsvarande tal 41 resp. . I stället finns stora arealer plantskog med 1 000-2 000 plantor per hektar. Det finns givetvis också i detta sammanhang flera orsaker till den rådande situationen. En orsak till att skogsvårdande insatser inte görs i tillräcklig omfattning är att dessa är långsiktiga investeringar, vilkas avkastning faller ut om kanske . Med de krav på korta avskrivningstider och hög profitkvot som råder i en kapitalistisk ekonomi blir sådana investeringar inte företagsekonomiskt lönsamma. Därför kommer de ej heller till stånd, även om de från samhällsekonomisk synpunkt är klart motiverade. Den snabba och omfattande mekaniseringen har även starkt bidragit till att nödvändiga arbeten inom skogsvården eftersatts. För dessa arbeten finns inga mekaniserade lösningar, utan man är hänvisad till metoder. Arbetena måste dessutom utföras . Beroende på den kraftiga bortrationaliseringen av arbetare räcker de som finns kvar inte till för att klara hela skogsvården. Man anser sig inte heller ha råd att låta de kapitalkrävande awerkningsmaskinerna stå och låta maskinförarna arbeta med skogsvård. Följden blir att skogsvården eftersätts. Den utveckling som skett har inneburit att skogsbrukets rekryteringsbas för arbetskraft har minskats, vilket leder till ytterligare krav på mekanisering. Därför måste mekaniseringsgraden anpassas så att den nödvändiga skogsvården . Att så inte är fallet , vitsordas både från fackligt håll och från . En annan orsak är att tillsynsmyndigheten för att skogsvårdslagen efterlevs, inte får tillräckliga resurser för sin verksamhet. Därför har vi i en särskild motion föreslagit en anslagshöjning till skogs vårdsstyrelsen. De påtalade bristerna, de glesa och ojämna plantskogarna, utgör ett hot mot den framtida virkesproduktionens storlek och kvalitet. I den skogspolitiska debatten framförs att en förbättring av situationen fordrar ett statligt ekonomiskt stöd. Med den betydelse som skogsnäringen har för vårt land och i anledning av de exportinkomster som skogsbruket svarar för, är ett sådant stöd i vissa fall motiverat. I detta sammanhang finns det skäl att ompröva de riktlinjer som det statliga domänverket har för sin verksamhet. Ett rimligt krav är att de statliga skogarna, som också dras med brister i skogsvården, sköts på ett föredömligt sätt. Men då måste man släppa kravet på ett strikt företagsekonomiskt tänkande. Man får inte heller glömma de stora möjligheter som finns att använda domänverket som ett viktigt regionalpolitisk! Inte minst i tider med stor arbetslöshet och då i synnerhet i , där den övervägande delen av verkets skogar finns, skulle många meningsfulla jobb kunna skapas. kan inte, och bör heller inte, de påtalade bristerna avhjälpas genom krav på ökade ekonomiska insatser från staten. Investeringar i skogsvården måste i första hand ses som en angelägenhet för skogsägarna. anförs ofta lönsamheten som ett skäl för en bristande skogsvård. Men erfarenheterna visar att även när skogsbruket har ökat sin behållning av virkespriset mycket kraftigt, så har ökningen av satsningar på skogsvården varit ringa eller ingen alls. Detta visar att utrymme för investeringar i skogsvården funnits, men intresset har saknats. Här kan självfallet en tillsynsmyndighet med bättre resurser göra en insats. Dess uppgifter är ju inte enbart att utöva tillsyn. Information, rådgivning och utbildning är också viktiga inslag i deras verksamhet, i synnerhet vad gäller de privata skogsägarna. I de skogspolitiska riktlinjer som antogs 1979 sades att skogsmarkens virkesproducerande förmåga skall skötas så att den varaktigt ger en hög och värdefull virkesavkastning. Det bör därför åligga regeringen att noggrant följa situationen, så att de brister som finns inom skogsvården avhjälps. Ingen tvekan får finnas att vidta erforderliga styråtgärder. Detta bör ge regeringen till känna. Virkesförsörj ningen till skogsindustrin har inte fungerat tillfredsställande. Mot bakgrund av detta, tillsattes virkesförsörjningsutredningen för att utreda behovet av ytterligare statliga åtgärder och ändringar i beskattningsreglerna, för att påverka utbudet av virkesråvara. I direktiven sägs (Dir. 1979:124) att en förutsättningslös analys av tänkbara åtgärder bör genomföras. Utredningsarbetet bör inriktas på att i första hand föreslå åtgärder som bygger på ekonomiska stimulanser snarare än administrativa regleringar. Utredningen lade fram sitt betänkande (SOU 1981:81). Några genomgripande förslag står inte att finna. Detta är inte överraskande. Direktiven ger inte särskilt stort utrymme och fristen på dataunderlag om skogen på de enskilda fastigheterna omöjliggör ett förslag om ändrad I debatten om den bristande virkesförsörjningen har det ofta hänvisats till det finska skattesystemet. fastslår utredningen att en klassificering av skogsmarken i en sådan form att den kan ligga till grund för inkomstbeskattningen f. n. saknas. Detta konstaterande borde rimligen innebära att skyndsamma åtgärder vidtogs för att det erforderliga underlagsmaterialet för en beskattningsmodell liknande den finska tas fram. De åtgärder som utredningen nu föreslår och som till en del redan är genomförda kommer inte att i någon nämnvärd omfattning förändra situationen. Eftersom det från olika synpunkter är av stor vikt att virkesförsörjningen fungerar och att landets skogsmark sköts på ett bra sätt, bör därför kompletterande utredningar och åtgärder skyndsamt utföras. Åtgärder för ändrad skogsbeskattning Allt talar för en ändrad skogsbeskattning. En sådan beskattningsform bör slå hårdast mot de skogstillgångar som bör avverkas och sådana som inte föryngras . Däremot bör den vara generös mot alla skogsvårdsåtgärder och kanske neutral mot gallring, som både är en skogsvårdsåtgärd och en avverkning. För att tillämpa ett sådant system måste man ha tillgång till god information om skogen på den enskilda fastigheten som ju är beskattningsenhet. Därför måste en ordentlig satsning på datainsamling påbörjas . Det får anses troligt att det behövs en tioårsperiod för detta. I så fall skulle ett nytt skattesystem kunna börja tillämpas . har också en datainsamling inom det enskilda skogsbruket redan inletts genom ÖSI - översiktlig skogsinventering. Men ÖSI tar såvitt vi känner till ingen hänsyn till fastighetsgränser, om inte de berörda skogsägarna begär detta. Om så är fallet, kan detta material varken användas som underlag för en framtida beskattning eller för utarbetande av skogsbruksplaner. kan man också ifrågasätta det förhållandet att de enskilda skogsägarna innehar en av landets viktigaste naturresurser och att de inte är ålagda att ha tillräcklig information om resurserna. behöver de inte betala den dyra datainsamling som genomför, inventeringen sker ändå på grund av att de inte sköter skogen i enlighet med skogsvårdslagen. Med anledning av detta vill vi föreslå att följande åtgärder bör övervägas: att ÖSI genomförs fastighets vis, att denna inventering bekostas helt eller delvis av skogsägarna samt att ÖSI påskyndas. Ett genomförande av en sådan inventering skulle också ge ett mycket bra underlag för skogsbruksanläggningen. Vidare bör en mindre kartläggning av jordränteproblemet i skogsbruket ske. I varje virkesregion bör man försöka finna ett antal typfall som kan ge en uppfattning om de olika villkor som de enskilda skogsägarna verkar under. Hur olika kombinationer av faktorer påverkar skogsägarnas ekonomi är av stor betydelse för att kunna utforma riktiga styrmedel för att trygga industriernas virkesförsörjning. Ett sådant förslag till studie tillsändes virkesförsörjningsutredningen från vpk. Hur detta behandlats i utredningen är obekant. Vi anser emellertid att en kartläggning av mindre format i enlighet med denna skrivelse bör genomföras. Vpk har krävt att skogsbruksplaner upprättas för alla skogsfastigheter, som har betydelse för virkesförsörjningen. Med hänvisning till vad vi i övrigt anför i motionen anser vi att detta är en mycket angelägen åtgärd, och att genomförandet av obligatoriska skogsbruksplaner bör påskyndas. Därför bör hos regeringen hemställa om förslag till lag om obligatoriska skogsbruksplaner. Åtgärder för en bättre skogsvård Inledningsvis har vi berört bristerna i skogsvården och även påtalat några orsaker som vi anser bidrar till problemen. Vi anför vidare att det bör åligga regeringen att noggrant följa situationen och att se till att erforderliga åtgärder sätts in. Det har förts en debatt om vilka åtgärder som bör vidtas. Vi vill här peka på några tänkbara sådana, som, enligt vår mening, noga bör övervägas. Redan nu finns ett slags kombinerat avgifts- och bidragssystem. Detta kan skärpas ytterligare. a. kan avdragsrätten för skogsvårdsavgiften förändras, så att den inte är avdragsgill i annat fall än mot skogslikvid. Vidare bör övervägas frågan om inrättandet av en för hela skogsbruket kollektiv skogsvårdsfond för bl. a. en utjämning av skogsvårdskostnaderna. Den fonden kunde också utnyttjas för finansieringen av skogliga beredskapsarbeten, utbildning av motormanuella röjare m. m. På fackligt håll har man aktualiserat begreppet arbetsbrigader för skogsvård eller skogsvårdspatruller. Vi anser att detta är ett intressant uppslag som bör undersökas närmare. Man kan tänka sig att fonden står för en del av skogsvårdskostnaderna, skogsägarna skall självfallet stå för en del. Det här skulle innebära att sysselsättning skapades, kostnaderna för arbetslöshet minskade samt att skogsvården intensifierades. Främst skulle behovet av dessa åtgärder finnas i det privata skogsbruket. I storskogsbruket bör ju strävan vara att de själva rekryterar arbetskraft för att klara skogsvården. Medel till en sådan fond kunde skaffas genom avgifter från både skogsbruket och skogsindustrin, men även anslag för att bekämpa arbetslösheten bör kunna tas i anspråk. De skogspolitiska riktlinjer som antogs 1979 är ganska allmänna till sin natur, vilket medför att avsteg från dessa kan ske. Det vidtas också åtgärder för att höja skogarnas produktionsförmåga, som rymmer många frågor . Det kan nämnas den s. k. intervallsgödslingen, där det finns många risker outredda, framför allt de långsiktiga effekterna. Vi har även inplanteringen av främmande trädslag och riskerna med stora monokulturer. Dessa inslag och andra i skogsskötseln måste därför följas med stor uppmärksamhet, där bl. a. forskningen måste ges en framträdande plats. Med hänvisning till det anförda föreslås* 1. att som sin mening beslutar ge regeringen till känna vad som i motionen anförs om skogsbruksplaner, 2. att som sin mening beslutar ge regeringen till känna vad som i motionen anförs om åtgärder för en bättre skogsvård, 3. att som sin mening beslutar ge regeringen till känna vad som i övrigt anförs i motionen. den 21 janauri 1982 (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) *Se även motion 1981/82:878.