mot · G4021641 · 1981-01-27 00:00:00 — vidareutbildning har lagt fram förslag om en förbättrad allmänläkarutbildning. Det är viktigt att det förslaget genomförs. På motsvarande sätt bör psykiatrin ägnas särskild uppmärksamhet. Man bör också pröva möjligheten att värdera erfarenheter från tjänstgöring inom alkoholistvården högre än f. n. vid tillsättning av läkartjänster inom andra delar av hälso- och sjukvården som en väg att förbättra rekrytering en av läkare till missbrukarvården. Detta innebär emellertid inte att missbruksvården skall bli en egen specialitet. Även om de delvis nya förutsättningarna för psykiatrisk vård endast resulterat i en mindre reducering av vårdplatserna så har behovet av personal däremot ökat markant. Dessutom har vårdinnehållet förändrats framför allt genom den utveckling mot ökat terapeutiskt omhändertagande som påbörjats. Härigenom har framför allt efterfrågan på psykologer och kuratorer med psykiatrisk eller psykoterapeutisk påbyggnadsutbildning ökat. Generellt sett har en ökning även skett av antalet arbetsterapeuter, sjukgymnaster och särskild socioterapeutisk personal. fanns 10700 tjänster för skötare i psykiatrisk vård. hade de ökat till 15 000. Av de anställda skötarna saknar ungefär hälften f. n. tillräcklig utbildning för sina arbetsuppgifter. Betydande regionala skillnader kan dock noteras. Framför allt utanför storstäderna kan man konstatera att det finns en stor andel välutbildad personal. Antalet tjänster för sjuksköterskor med vidareutbildning i psykiatri eller skötare med högre utbildning har ökat från 1968 till 1977. Tillgången på personal med kompetens för ledande tjänster och förmansbefattningar är emellertid otillfredsställande. Ca en femtedel av tjänsterna sorn skötare uppehålls således av befattningshavare helt utan formell behörighet för ifrågavarande tjänst. Genomgången visar att bristen på yrkesutbildad arbetskraft är stor. Det är väsentligt att åtgärder vidtas för att öka utbildningen. En förändring av den psykiatriska vårdens innehåll förutsätter en väl utbildad personal. är det nödvändigt att genomföra förändringar av den psykiatriska vårdorganisationen för att det skall gå lättare att rekrytera personal. Om inte grundutbildningen byggs ut och om det inte satsas på intern utbildning av olika slag kommer man inte att kunna förändra den psykiatriska vården. Psykiatrin har två viktiga uppgifter på det förebyggande området. För det första måste den psykiatriska vården bli tillgänglig. Den öppna vården skall finnas nära människorna. En bra fungerande vård är förebyggande. Därmed undviks att människors problem växer til! sammansatta svårigheter av olika slag. Det är således en viktig uppgift att förändra hjälpinsatserna så att de på ett bra sätt tillgodoser människors behov. a. måste det finnas en jourorganisation ute i sektorerna. Således bör den öppna vården ha ett ansvar för att människor kan få hjälp också och . Den andra viktiga uppgiften för psykiatrin är att redovisa effekterna av nuvarande samhällsutveckling. Psykiatrin har således ett ansvar för att beskriva hur riskgrupper far illa i samhället. Det får emellertid inte leda till att samhällsproblem psykiatriseras. Det är därför väsentligt att psykiatrin avgränsar sitt verksamhetsområde. I det förebyggande arbetet måste psykiatrin samarbeta med alla slag av samhällsvetare och samhällsplanerare. När det t. ex. konstateras brister i ett bostadsområde så är det inte längre ett psykiatriskt problem. Då krävs samhällsförändringar. För att åstadkomma det krävs politiska beslut. Problem som individen upplever framträder ofta mycket tidigt på arbetsplatsen, men aktualiseras i allmänhet först inom sjukvård och socialvård. Här finns möjligheter att bl. a. inom ramen för företagshälsovården och anpassningsgrupperna ge anställda ett stöd som har en naturlig förankring i solidaritet och medmänsklighet, men framför allt för den öppna vården vid vårdcentraler och liknande att aktivera sig. Psykiatrin har således en viktig uppgift i att överföra kunskaper till det övriga samhället, till de förtroendevalda i olika beslutande organ, om orsaker till psykiska problem samt att redovisa effekterna av nuvarande samhällsutveckling. Vi vill att psykiatrin stärker sitt samarbete med organisationerna. Föreningslivet inom alla folkrörelser har en stor uppgift att fylla när det gäller att engagera och aktivera människor. Meningsfulla fritidsaktiviteter är av oerhörd betydelse för människors psykiska hälsa. Handikapporganisationerna spelar en avgörande roll i det praktiska reformarbetet. För att kunna arbeta under vettiga villkor måste handikapprörelsen få ett ökat samhällsstöd. I vår partimotion 1980/81:436 har vi föreslagit ett förstärkt stöd till handikapporganisationerna. Det går inte att enbart förlita sig på en utbyggd vårdsektor. Lika viktig är gemenskapen mellan människor och på arbetet. Förutom att ge god service och stöd skall vårdpersonalen därför försöka skapa kontakter människor och bryta ensamheten. Faran med att i alltför stor utsträckning förlita sig på experter är att man söker de sociala/psykiska problemens orsaker hos enskilda människor eller familjer i stället för hos samhället. Det är svårt att entydigt definiera psykiatrisk rehabilitering och avgränsa den gentemot övrig verksamhet inom den psykiatriska vården. saknas det på många psykiatriska enheter en strukturerad rehabilitering. En annan brist är det outvecklade samarbetet med arbetsmarknadsmyndigheter och arbetsvärd. Det är väsentligt att patienterna kan sysselsättas med så vardagsliknande uppgifter som möjligt. På det sättet underlättas övergång från vård på institution till att bo och arbeta ute i samhället. Här får den nya socialtjänstlagen stor betydelse med dess skärpta krav på kommunerna att svara för detta. Ålderdomliga och omoderna byggnader Möjligheterna att förändra arbetsformerna beror till en del på om psykiatrin kan få bra fungerande lokaler. Det är vår utgångspunkt att de stora mentalsjukhusen skall ersättas. är det dock nödvändigt att til1 en del använda byggnaderna. Först kan man räkna med att ha ersatt dem med mindre enheter. Gamla vårdlokaler får dock inte utgöra ett hinder för att utveckla en progressiv psykiatrisk vård. Redan nu bör landstingen ta fram planer för ombyggnation så att sektorisering kan genomföras. Detta ställer krav på att kvinnor och män kan vårdas på samma avdelning, att salar där det vårdas 56 patienter avskaffas, att respektive sektorer kan få tillgång till olika slags vårdavdelningar. Personalen vid de stora psykiatriska sjukhusen måste få delta i detta förändringsarbete. Enligt patientinventeringen som utförts har framkommit att ett stort antal patienter skulle kunna bo utanför slutna vårdinstitutioner om det fanns lämpliga boendeformer med stöd och hjälp i boendet, dagcenterverksamhet och andra former av sysselsättning. Inom omsorgsvården förekommer s. k. inackorderingshem, vilka består av lägenheter med olika former av stöd och service i boendet. Erfarenheterna från omstruktureringen av omsorgsvården bör kunna användas inom den psykiatriska vården. Samarbetet mellan den psykiatriska sjukvården och primärkommunerna måste ökas. Kommunerna har i stor utsträckning förbisett att analysera behoven av lämpliga boendeformer i vanliga bostadsområden för alla dem som vistas på psykiatriska vårdinstitutioner utan att vara i behov av det. Kommunerna bör i samverkan med sjukvården inom ramen för kommunernas bostadssociala investeringar beräkna de behov av stöd i boendet som krävs. Utgångspunkten bör vara en helhetssyn på patienten och vården. Likaså måste vården basera sig på en respekt för patienten som en likvärdig medmänniska och för den psykiska störningen som en mänsklig företeelse. Psykiatrin måste utvecklas från en utpräglad mottagningsverksamhet till att ta ett befolkningsansvar. Den psykiatriska vården bör därför organiseras enigt sektorsprincipen. Den innebär att landstingsområdet indelas i ett antal mindre geografiska områden som vart och ett försörjs med egna psykiatriska vårdresurser. åläggs också att tillmötesgå befolkningens behov och krav på hjälp av psykiatrisk service. Med tanke på primärvårdens odelade ansvar för befolkningens hälsa kan den psykiatriska vården ibland vara konsult åt primärvården. Följande principer/syften bör ligga till grund för sektorisering: O vården skall vara samordnad och innefatta såväl öppen som sluten vård O gränserna för kroppssjukvård och socialvård bör samordnas med sektorsgränserna O ökad kontinuitet i vården O minskat avstånd till stöd och hjälp O minimering av väntetider O utökat samarbete med andra samhällsorgan, organisationer och verksamheter i området O minskad användning av tvångsåtgärder O den öppna vården skall i första hand byggas ut O kliniker som fungerar selektivt, dvs. endast behandlar vissa sorters patienter, skall så långt möjligt inordnas i sektorsorganisationen O statusskillnader mellan omvårdnadsintressen och behandlingsintressen måste avskaffas. Det är värdefullt att olika vårdformer kan utvecklas och prövas O totalansvar för en geografisk sektor kräver att behovet av slutenvårdsplatser granskas för att få ett grepp om vad för slags vård som efterfrågas. Det räcker inte med att överföra nuvarande resurser med hänsyn till sektorns befolkning O minska sannolikheten att patienter hamnar mellan olika vårdgivare. Öppen och sluten vård Det vårdideologiska innehållet i den öppna psykiatriska vården har diskuterats . Beslut om försök med utbyggd öppen vård baserar sig på positiva erfarenheter från andra länder och inhemska projekt. Med utbyggd öppenvård följer en bättre vård samt effektivare resursutnyttjande, enligt resultat som presenterats från försöksverksamheten. I likhet med förslagen om förstärkt öppen psykiatrisk vård bör kraven på förändringar av den slutna vården baseras på erfarenheter och forskning. Det behövs mer forskning inom den psykiatriska vården. Forskning som bedrivs i anslutning till det dagliga vårdarbetet bör stimuleras. Det innebär att den psykoterapeutiska forskningen ges ökat utrymme. Arbetsformer/samverkansformer i öppen vård måste följas upp i arbetet på avdelningarna inom sektorernas slutenvård. Liksom inom den öppna psykiatriska vården skall institutionsbunden psykiatrisk vård samordnas med . Olika samverkansmodeller med tyngdpunkten förlagd på olika ställen är nödvändigt. Med ökade satsningar på öppen vård samt eftervård stimuleras en utveckling mot färre slutenvårdsplatser. Detta innebär att det vårdmässiga trycket på slutenvården ökar. För att få en enhetlig vårdideologi i både öppen och sluten vård krävs åtgärder inom sektorns slutenvård: O Gruppvård måste genomföras O är upptagningsområdena för slutenvården ofta för stora. Möjligheterna till eftervård är små. Kontakten med öppenvården är bristfällig. Detta leder till anonym utskrivning av patienter. Med ett totalansvar för sektorn ersätts detta av behandlingsplanering och ett samspel mellan öppen vård, eftervård och sluten vård. O Samma personalkategorier i den slutna som i den öppna vården. Personalsammansättningen skall möjliggöra att psykologer, läkare, kuratorer, skötare, sjuksköterskor och biträdespersonal kan delta i vårdavdelningarnas arbete. All avdelningspersonal måste få ägna sig åt kurativa och terapeutiska arbetsuppgifter. Genom att lägga fast en vårdorganisation bestående av team med skilda kompetenser möjliggörs en kvalitativ utveckling av slutenvårdens innehåll. kan också göra det möjligt för personalen att skapa god behandlingsmiljö på avdelningarna. För att uppnå god behandlingsmiljö krävs också att man utvecklar vårdprogram för slutenvården. O Personal som arbetat i den slutna vården skaffar sig värdefulla kunskaper om diagnoser och behandlingsmetoder. Det är väsentligt att den öppna vården tillförs personal med den erfarenheten. O Patientens inneboende terapeutiska möjligheter skall utnyttjas i såväl vårdplaneringen som den direkta vården. O Det är viktigt att slutenvården tillförs resurser för forskningen som är samordnad med den direkta vården och att olika personalgrupper engageras i forskningsverksamheten. O Olika gruppers utbildningsbehov måste tillgodoses. Praktikanter/elever av skilda yrkesslag måste beredas nödvändig praktik. O Vaije sektor behöver differentierade vårdformer. Utgångspunkten är att vaije sektor skall täcka så stor del som möjligt av sektorns vårdbehov. Dock kommer ett begränsat antal patienter att vara i behov av specialiserade resurser, som inte kan rymmas inom sektorns ansvarsområde. O För att sektoriseringen skall kunna fungera krävs att ovan beskrivna innehåll i vården kan ligga till grund för framtida utbildning, lokalprogram och funktionsprogram. Personal måste rekryteras för vårdarbete till en sektor och inte till öppen eller sluten vård. För att motverka uppdelning av personal i A-, B- och eventuellt C-lag krävs en sammanhållen vårdorganisation med möjligheter för personalen att skaffa sig en yrkesidentitet. Dagen på en institution bör innehålla dygnsrytmer på samma sätt som livet ute i samhället. Med social och pedagogisk träning samt aktivering kan vårdpersonalen nå goda resultat. Vi vill verka för att personalen får möjlighet att arbeta på det sättet. Detta får dock inte hindra att psykologisk kompetens också kommer till användning i vårdarbetet. Nytt vårdinnehåll och nya sätt att arbeta ställer andra krav på personalen. Gamla strukturer bryts ned. Läkarnas totala ledarskap måste ifråga Det är inte längre självklart att medicinskt ledningsansvar är förknippat med totalt ledningsansvar. Om en institution vill vara levande och dra till sig nya medarbetare och kvalificerad personal, uppstår krav på handledning som en totalt oumbärlig del av institutionens erbjudande till personalen. Ändrade arbetsformer inom psykiatrin kommer att medföra fortsatt minskning av antalet slutenvårdsplatser. Den slutna vården kommer att bestå av akutvård, mellanlång- och långtidsvård. I samband med genomförandet kommer sektorerna inte att ha så många olika slutenvårdsavdelningar som det finns . Detta kan dock kompenseras genom att kontinuiteten förbättras. En ramlag bör bli en stimulans för nya vårdformer måste ha en uppbyggnad som är anpassad till de mål vården har. Nuvarande sjukvårdslag ger landstingen en viss frihet att välja sjukvård. Emellertid innehåller den i vissa avseenden långtgående detaljreglering. Socialdemokraterna vill undanröja onödig detaljreglering för att stärka förtroendemännens ställning. Det finns inga skäl att utforma sjukvårdsorganisationen på samma sätt i hela landet. Vaije landsting bör få möjlighet att anpassa den efter lokala förutsättningar. Lagen bör inte ange hur politiska organ eller administrationen skall vara utformade. För eftersatta vårdområden bör landstingen kunna inrätta särskilda organ om förtroendemännen vill prioritera dessa. Socialdemokraterna verkar därför för en sjukvårdslag som är utformad som en ramlag. Ett stort antal lagar som i detalj reglerade vårdens utformning och inriktning för olika patientgrupper skulle försvåra för landstingen att utveckla nya vårdformer. Behovet av särskild lagstiftning för den psykiatriska vården i likhet med vad som gäller för omsorgen om de utvecklingsstörda har diskuterats. Vi menar att både den kommande ramlagen för hälso- och sjukvården och socialtjänstlagen bör medverka till förbättringar för den psykiatriska vården så att den kan arbeta mer förebyggande, så att den öppna vården byggs ut och så att antalet slutna vårdplatser minskas. För att ta till vara erfarenheter av olika försöksprojekt inom den psykiatriska vården anser vi att landstingen gemensamt bör utveckla system för att dokumentera och överföra erfarenheter. Ett sådant utvecklingsarbete har påbörjats inom Spri. Med en ramlag som grund förutsättes landstingen utveckla en progressiv psykiatrisk vård. I nuvarande ekonomiska läge finns risker för att psykiatrin inte kommer att kunna tillföras nödvändiga resurser. Skulle psykiatrin inte utvecklas i progressiv riktning är vi öppna för lösningar som kan tillföra psykiatrin erforderliga resurser. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att godkänner de riktlinjer för den psykiatriska vårdens utveckling som angetts i motionen. () () () () () () () () () () ()