mot · G50273 · 1981-10-04 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1981/82:15 om studie- och yrkesorientering i grundskola och gymnasieskola m. m. Både och gymnasieskolan har till uppgift att bl. a. förbereda för fortsatt utbildning och för arbetslivet. Denna centrala uppgift skall prägla undervisningen i alla skolans ämnen. Dessutom har eleverna behov av särskilda insatser när det gäller studie- och yrkesorientering (syo). Efter ett särskilt utredningsarbete fastlades 1971 (prop. 1971:34) mål och program för syon av en enig riksdag (UbU 1971:21). beslutade vidare att en särskild organisation med kommunalt anställda syo-konsulenter skulle införas på försök i och gymnasieskolan. Yrkesvalslärarna skulle stimuleras att verka inom den nya organisationen. Efter utvärdering av försöksverksamheten skulle regeringen återkomma till , vilket sker i föreliggande proposition. utvidgades skolans arbetslivsförberedande insatser. 1976 togs ett viktigt steg genom beslutet om skolans inre arbete (prop. 1975/76:39). En rad ställningstaganden knöt skola och arbetsliv närmare till varandra. Till de yrkesorienterande momenten lades nu som något mycket viktigt mer av arbetslivsorientring. Särskilt LO verkade starkt för detta. I SIA-propositionen fick denna syn sitt uttryck genom att den praktiska yrkesorienteringen förändrades till praktisk arbetslivsorientering (prao) med ett nytt innehåll bl. a. genom att orienteringen skall omfatta förhållanden som präglar arbetsmiljö, t. ex. kunskap om lagar, avtal, överenskommelser, facklig verksamhet och om partsförhållandena på arbetsplatsen. Tiden för den praktiska arbetslivsorienteringen förlängdes och har genom senare riksdagsbeslut fastlagts till mellan . För att underlätta det nödvändiga samarbetet mellan skola och arbetsliv tillskapades ett särskilt planeringsråd (SSA-råd) i kommunerna och i länen. Skolstyrelserna ålades vidare ett uppföljningsansvar för elever som slutar för att stimulera dem till vidare studier. Genom vissa förändringar i intagningsprocessen till gymnasieskolan togs de första stegen till att skapa en mjukare övergång från grundskola till gymnasieskola. Socialdemokraterna har därefter i i olika motioner behandlat skolans arbetslivsförberedande insatser, behovet av ökade resurser till syon och åtgärder för att underlätta övergången från till gymnasieskolan. Vi vill här erinra om några av dessa förslag. Vi har föreslagit högre statsbidrag till syo-verksamheten genom en sänkning av jämförelsetalen för de större kommunerna, vilka har varit och är missgynnade i gällande system för fördelning av statsbidraget. I dessa kommuner har man ofta haft de största kraven på syo-insatser. Ytterligare 106 grundbelopp för studie- och yrkesorientering skulle ha tillförts dessa kommuner enligt vårt förslag (motionerna 1979/80:1996, 1980/81:1252). har vi särskilt uppmärksammat invandrarelevernas situation. Invandrareleverna är i syo-hänseende mer arbets- och tidskrävande än andra elever. Konkret har våra förslag bl. a. tagit sig uttryck i krav på ytterligare 37 grundbelopp för syo i de kommuner som har störst andel invandrarelever (motionerna 1979/80:1996, 1979/80:1305, 1980/81:1251, 1980/81:1676). Flickornas situation på arbetsmarknaden är särskilt utsatt. Detta har ställt ökade krav på studie- och yrkesorientering. I vår barn- och ungdomsmotion (motion 1980/81:1251) föreslog vi att särskilda medel skulle ställas till förfogande för att förmå flickor att söka utbildningar och arbeten som traditionellt har dominerats av pojkar. Genom särskilda kurser skulle flickor stimuleras att söka tekniskt/naturvetenskapliga utbildningar. För detta ändamål ville vi anslå 4 milj. kr. De ungdomar som av olika skäl (sociala, psykiska, fysiska handikapp) riskerar att hamna i långvarig arbetslöshet ställer stora krav på uppföljning från skolans sida. Speciella utbildningsprogram kan behövas för dessa ungdomar. För detta ändamål har vi föreslagit att 10 milj. kr. skulle ställas till förfogande för en försöksverksamhet (motionerna 1977/ 78:1926, 1980/81:436, 1980/81:1251). Vi har i den ovan nämnda motion 1980/81:1251 också fört fram kravet att den så kallade främjandelagen skulle kompletteras så att länsarbetsnämnderna skulle få befogenheter att skaffa fram de praktikplatser som behövs i de utbildningar där praktik är föreskriven. har vi fört fram krav för att garantera kvalitén i den företagsförlagda utbildningen. Således har vi i motion 1980/81:1278 krävt avtal mellan de parter som är berörda av verksamheten i syfte att ge eleverna en bred och användbar utbildning. Vi motsatte oss att verksamheten med yrkesintroduktion infördes bl. a. av skälet att avtalsfrågorna var helt otillfredsställande behandlade i den s. k. ungdomspropositionen (prop. 1979/80:145). Vi framhöll i stället att den reguljära yrkesförberedande utbildningen borde byggas ut och att de korta yrkesinriktade kurserna inte borde avvecklas. De hade ett värde bl. a. ur studie- och yrkesorienteringssynpunkt. I den nu aktuella propositionen föreslår regeringen förändringar i yrkesintroduktionen, påpekar oklarheter med avtalsfrågorna och talar om samverkan med kortkurser. I efterhand får alltså den socialdemokratiska kritiken av ungdomspropositionen rätt. Samtliga ovan redovisade motionskrav avslogs av den borgerliga riksdagsmajoriteten. De socialdemokratiska initiativen visar att vi konsekvent arbetar för att närma skola och arbetsliv till varandra. I denna process har vi sett studie- och yrkesorienteringen som ett betydelsefullt led. Den nu föreliggande propositionen innebär i stort en uppföljning av de ställningstaganden som gjorts tidigare. Det är i sig tillfredsställande. Men som vi anfört har den borgerliga regeringspolitiken i flera avseenden inneburit en lägre ambitionsnivå än vad vi socialdemokrater förespråkar. Vi återkommer i annat sammanhang till detta. Syons mål oclt program Vad föredraganden anför om mål och program för syon kan vi i huvudsak instämma i. Det innebär framför allt en betoning av skolans samhälls- och arbetslivsförberedande uppgifter. Dessa måste genomsyra hela skolans verksamhet och kan därför inte enbart åläggas studie- och yrkesorientering. Syo-funktionärens uppgift blir då inte enbart att ge eleverna studie- och yrkesorientering utan att föra in kunskap från arbetslivet in i skolan mera allmänt. I detta ligger t. ex. att stimulera och planera sådan fortbildning för skolpersonalen som har till syfte att öka arbetslivskunnandet i skolan. Syo-funktionären skall också fungera som skolans främsta kontaktperson med arbetslivet. Vi vill i detta sammanhang framhålla värdet av samverkan med de fackliga organisationerna och att företrädare för dessa medverkar i undervisningen och vid elevernas besök, prao eller praktik ute på arbetsplatserna. har statliga medel utgått för att utbilda sådana fackliga företrädare. Detta behov måste beaktas även fortsättningsvis. För att målen skall kunna förverkligas krävs givetvis också mer än formuleringar. Det avgörande är att skolan förfogar över tillräckliga resurser - personellt och ekonomiskt - för syon. Därutöver krävs tillgång på utbildningsplatser som svarar mot arbetsmarknadens behov och söker tillgodose ungdomens utbildningsintresse och en sådan utformning av undervisningen att alla ungdomar upplever utbildningen som meningsfull. Den nedrustning som skett av skolans resurser är därför mycket illavarslande, något som vi senast haft anledning att beröra i vår motion 1981/82:32. Det finns i detta sammanhang särskilt anledning att ta upp hur föredraganden behandlar problemen kring det stora och växande problem som ungdomsarbetslösheten utgör. uppgick t. ex. antalet arbetslösa ungdomar (i åldern ) till rekordsiffran 61 000. Antalet arbetslösa tonåringar var 31 000; för flickorna uppmättes en arbetslöshetsfrekvens om . Mot denna bakgrund är det av betydelse hur regeringen behandlat syons 1* 1981/82. roll i förhållande till arbetsmarknaden, i synnerhet synen på ungdomsarbetslösheten. "Målet för skolans behandling av ungdomens arbetslöshetsproblem bör vara", säger föredraganden (s. 36), "att hos individen ingjuta känsla av eget ansvar samt en vilja och förmåga att övervinna arbetslöshetssituationen". Detta är enligt vår uppfattning att övervältra ett samhällsansvar på den enskilde i en situation då regeringen i betydande utsträckning misslyckats med att ta sin del av ansvaret för de ungas sysselsättning. Det ovan citerade uttalandet ser vi dessutom som en alltför snäv och passiv syn på skolans roll vid behandlingen av ungdomsarbetslösheten. Målet för skolans behandling av detta samhällsproblem måste enligt vår mening vara avsevärt vidare och anknytas framför allt till samhällsstrukturen som omger individen lokalt, regionalt, nationellt och interntionellt. Vi anser därför att också ungdomar - utifrån principen att alla har rätt till arbete - skall tränas att se kritiskt på samhällets oförmåga att skaffa jobb. Ungdomen skall också stimuleras att arbeta konstruktivt för att rätten till arbete skall omfatta alla. Ett sådant synsätt stämmer också bättre med "den kritiskt analyserande inställningen som enligt syobeslutet (prop. 1971:34, s. 18) skulle vara grundläggande för syoverksamheten. Ungdomarna har rätt att känna att de i en besvärlig situation erhåller samhällets och skolans aktiva stöd för att undvika arbetslöshet. Arbetet för att motverka ungdomsarbetslösheten kan emelletid aldrig enbart vara fråga om mer syo eller mer utbildning. Ytterst handlar det om att föra en ekonomisk politik som håller den totala sysselsättningsnivån hög i landet och som därigenom också kan erbjuda jobb till nytillträdande på arbetsmarknaden. Vi delar föredragandens uttalande att värderingar om olika yrkens och arbetsuppgifters status skall diskuteras öppet. Skolan får inte väja för att beskriva den bristande jämlikheten i dagens samhälle. "Den kritiskt analyserande inställningen" måste enligt vår mening känneteckna arbetet också på detta område, så att elevernas medvetenhet om förhållandena ökas och de stimuleras att göra egna ställningstaganden till dessa samhällsfrågor. Personlig vägledning och uppföljning Beträffande vägledningsarbetet för föredraganden ett resonemang om vägledningens kompensatoriska uppgifter som alla elever skall ges vägledning. Resonemanget leder dock inte till någon slutsats sorn kan vara till hjälp i resursfördelningen och bedömningen av insatserna lokalt. Slutsatsen tycks vara: "Prioriteringsfrågor av principiell art skall diskuteras och planeras i arbetsenheter sedan skolledningen beslutat om arbetets övergripande fördelning" (s. 26). Enligt vår mening är detta en otillfredsställande slutsats. måste i stället klart säga ut att rätten till syo och vägledning gäller alla elever. Därutöver är behovet av hjälp och stöd större hos vissa elevgrupper. Dessa elever bör då ha rätt till ytterligare hjälp och vägledning, enskilt eller i grupp. Den behovsinriktade resursfördelningen skall således även gälla vad avser insatser från syo-funktionären. Enligt vår mening bör regeringen uppdra åt SÖ att uppmärksamma detta i sitt utvecklingsarbete och utarbeta modeller som stöd för det lokala arbetet med fördelning av syoresurserna. Föredraganden behandlar också de yrkesetiska frågorna från syofunktionärer, nämligen att balansera mellan å ena sidan förväntningar på att elevströmmarna skall styras till utbildningsområden och arbetsmarknadssektorer där rekryteringsbehoven är stora och å andra sidan att ge en allsidig information med hänsyn till den enskilde elevens behov. Enligt föredraganden räcker det tydligen att "betona syo-utbildningens betydelse när det gäller att göra funktionärerna medvetna om i vilket spänningsfält de verkar och hur de från legala och etiska utgångspunkter skall bete sig i dessa (s. 28). Föredraganden framhåller också att dessa frågor skall diskuteras lokalt. Enligt vår mening måste det finnas ett centralt ansvar i denna fråga. Vi vill för det första betona syo-funktionärens aktiva roll. Det som i proposition 1971:34 uttalades om detta äger fortfarande giltighet. "Syo bör motverka sådana begränsningar i yrkesvalet som t. ex. beror på social bakgrund, kön. bristande motivation att analysera sin situation etc., även om detta leder till ifrågasättande av ett beslut som eleven fattat och gör valet svårare eftesom de upplevda alternativen ökar. Vi anser vidare att erfarenheterna talar för en starkare betoning av syo-funktionärens uppgift att beskriva verkligheten" för eleven, dvs. göra klart för eleven var rekryteringsbehoven eller de vakanta utbildningsplatserna finns. Också sådana frågor om avvägningen i vägledningsarbetet bör tas upp i det uppdrag som regeringen bör ge till SÖ. Propositionen innehåller förslag om en statsbidragsomläggning utan att något mer detaljerat beslutsunderlag föreligger. Vi kan i princip acceptera att syo-verksamheten finansieras över förstärkningsresursen. Detta förutsätter dock att förstärkningsresursen tillförs medel som svarar mot den omfattning som vill ge syo-verksamheten. Vi socialdemokrater kan inte acceptera att allt fler verksamheter skall inrymmas i förstärkningsresursen utan att denna räknas upp. Förstärkningsresursen förlorar då sin behovsinriktade karaktär vilket vi inte vill medverka till. Senast har vi haft anledning att betona detta i vår motion 1981/82:32 i anledning av gymnasiepropositionen. Den föreliggande propositionen går inte närmare in på konsekvenserna av en statsbidragsomläggning. I propositionen påtalas att de små kommunerna kommer att missgynnas av omläggningen av bidragssystemet. Om detta skall kompenseras framgår inte. Vidare har regeringen ingen lösning på de skilda behov som finns melkin olika kommuner på grund av antalet invandrarelever. Propositionen behandlar endast hur de extra behov som invandrarelever har kan genom fri resursanvändning inom kommunen. Detta kan enligt vår mening inte vara tillräckligt. Vi vill erinra om att vi tidigare föreslagit extra resurser för invandrar-syo. Mot denna bakgrund kan vi därför nu endast allmänt instämma i principen bakom statsbidragsomläggningen. Först sedan beräkningsunderlag presenterats i nästa budgetproposition och jämförelse med nuvarande system kan göras, kan vi ta definitiv ställning till förslaget. Enligt vår mening krävs ytterligare resurser för att förverkliga syons mål och program såsom de beskrivs i propositionen samt den allmänna förstärkningen av skolans arbetslivsförberedande insatser. SÖ:s utvärdering av försöksverksamheten med syo-konsulenter visar att det ofta föreligger svårigheter att skapa heltidstjänster och att tjänsterna är splittrade på flera skolenheter. Möjligheten att kombinera syo med annat skolarbete måste alltså prövas. SÖ har föreslagit att syo-funktionen skulle kunna kombineras med elevvård och arbete inom fritidsverksamheten. instämde i detta. Många remissinstanser uttalade sig dessutom för möjligheten att kombinera syo med undervisning. Detta har också blivit propositionens förslag. Socialdemokraterna instämmer i de krav som många remissinstanser ställt på tjänstekonstruktionen, dvs. - minst en tjänst per skolenhet. - inga delade tjänster mellan skolenheter, - inga ofrivilliga deltidstjänster. Detta leder enligt vår mening till att förutom syo-konsulenttjänster med enbart syo-uppgifter bör det vara möjligt att kombinera sådana uppgifter med annan verksamhet i skolan inkl. undervisning. Socialdemokraterna vill slå vakt om syo-konsulenterna som personer i skolan med specialistkunskaper om arbetslivet. Vi vill inte göra avkall på förkunskapskrav eller utbildningen för syo-funktionärer. Vi instämmer i propositionens förslag att rena syo-tjänster även fortsättningsvis skall kunna inrättas. Även med möjlighet att fylla ut syo-tjänsterna också med undervisning skall syon vara det helt dominerande. Vad syo-konsulentens undervisningsinsatser skall bestå i - liksom förändringen i grund- och fortbildningen - är föga utvecklat i propositionen. Enligt vår mening bör en ny tjänstekonstruktion som kan kombinera syo med undervisning genom fyllnadstjänstgöring i första hand avse de ämnen och moment som ligger nära till för syo-konsulenten, dvs. och, i gymnasieskolan, också arbetslivsorientering. Enligt propositionen bör en strävan vid tjänsteutläggningen vara att syo-funktionären har undervisning i så många arbetsenheter som möjligt för att han eller hon därigenom skall få kontakt med så många elever och lärare som möjligt (s. 47). Trots detta uttalande avvisar föredraganden förslaget från flera remissinstanser att syo-funktionären skulle kunna fungera som resurslärare. Eftersom all undervisning skall vara utgångspunkt för arbetslivsförberedelse bör det enligt vår mening vara lämpligt att syo-konsulenten bereds fyllnadstjänstgöring som s. k. resurs-/kompanjonlärare. Regelrätt ämnesundervisning bör också kunna komma i fråga då syo-konsulenten har sådana kunskaper. Vi är dock tveksamma att utöka syo-funktionärernas grundutbildning genom att tillföra alla ett undervisningsämne. Detta måste få omfattande konsekvenser för grundutbildningens längd vilka inte är tillfredsställande belysta i propositionen. Det måste vidare innebära stora omprioriteringar inom fortbildningsanslaget vilket inte heller är belyst i propositionen. Enligt vår mening kan dessa förändringar inte finansieras inom de nuvarande anslagens ram. I propositionen föreslås att syo-konsulenttjänsterna skall förändras från att vara kommunalt reglerade till att vara statligt reglerade. Några egentliga motiv för denna förändring har inte föredraganden angett. Enligt propositionen föreslås alltså att ett område där den kommunala huvudmannen har hela arbetsgivaransvaret skall överföras till statlig reglering. Detta går emot utvecklingen inom skolpolitiken i övrigt, som betonar mer av lokalt ansvar och beslutsfattande (jfr prop. 1980/81:197). Föredraganden har heller inte utrett hur den nya tjänstetypen skall kunna kombineras med arbete inom den kommunalt reglerade verksamheten inom skolan eller med arbete i skolans uppföljningsansvar som bekostas av kommunala medel. Enligt vår mening innehåller propositionen inte tillräckligt underlag för att nu skall kunna fatta beslut om ny tjänstekonstruktion för syo-funktionärer. bör därför återförvisa förslaget till regeringen med begäran om ett nytt förslag som klargör - hur syo-tjänster skall kunna kombineras med bl. a. undervisningsverksamhet, - hur grundutbildningen och fortbildningen av syo- konsulenter skall utformas för att möjliggöra detta, - möjligheten att i en kommunalt reglerad tjänst kombinera syo- och undervisningsverksamhet liksom för- och nackdelar med kommunalt resp. statligt reglerad syo-konsulenttjänst. Regeringen bör med det snaraste återkomma i frågan så att den nya organisationen kan träda i kraft , . Intagning till gymnasieskolan på höstterminsbetyg I propositionen föreslås att den slutliga intagningen till gymnasieskolan skall ske på grundval av terminsbetyget från höstterminen i årskurs 9. nya ordning skall träda i kraft från intagningen till /84. Vi tillstyrker detta förslag, som ger bättre möjligheter att anpassa elevönskemålen och den gymnasiala organisationen till varandra liksom att ge ökat syo-stöd till de elever som är osäkra i sitt studie- och yrkesval. En förändring av detta slag påverkar dock skolarbetet i den avslutande årskursen, vilket helt förbigåtts av föredraganden. Enligt vår mening måste ett beslut i enlighet med propositionen kombineras med att frågan om förändringarna i skolarbetet under årskurs 9 belyses. Vi anser att det är helt nödvändigt att åtgärder vidtas så att skolarbetet anpassas till de nya förutsättningarna. Under delar av vårterminen kan t. ex. de elever som är osäkra i sitt studie- och yrkesval och/eller inte sökt vidare utbildning ges förstärkt syo-vägledning, enskilt eller i grupp. 1 en sådan verksamhet bör också besök på arbetsplatser och i gymnasieskolan läggas in. För de elever som får besked om vilka studievägar de kommit in på bör detta kunna utgöra en i skolarbetet, särskilt för att ytterligare förkovra sig inom kunskapsområden som är viktiga för de kommande studierna. Det bör vidare vara naturligt att undervisningen läggs upp med inriktning på att eleverna i årskurs 9 genomgår sista delen av den obligatoriska medborgerliga utbildningen. Det bör då finnas anledning att behandla utbildningsmomentet som i särskilt hög grad vetter mot vuxenlivet, arbetslivet och kommande utbildning. De förändringar vi nu talat om påverkar skolarbetets innehåll och uppläggning. Någon ändring i skolorganisationen får detta inte leda till. Behovet av individualisering bör lösas på normalt sätt, dvs. inom klassens ram. Enligt vår mening borde regeringen ha behandlat frågan, om hur skolarbetet i årskurs 9 bör anpassas till den nya situationen, i samband med att förslaget om höstterminsintagning lades fram. Vi tvingas alltså åter konstatera att föreläggs ett ofullständigt beslutsunderlag i regeringens propositioner. har i full enighet redan i princip ställt sig bakom förslaget om höstterminsintagning (UbU 1978/79:45). Vi intar fortfarande samma positiva inställning till denna fråga. En förutsät ning för bifall till propositionen på denna punkt är dock att uppdrar åt regeringen att låta SÖ utarbeta underlag för de förändringar som behöver göras av skolarbetet i årskurs 9. Detta arbete bör grundas på den utvärdering som f.n. äger rum angående försöksverksamheten med höstterminsintagning. Regeringens beslut i denna fråga - som beroende på omfattningen av förändringarna kan behöva föreläggas - bör få karaktären av tillägg till läroplanen. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om centralt utarbetade modeller som stöd för det lokala syo-arbetet, 2. att med hänvisning till vad som anförts i motionen återförvisar förslagen om statligt reglerade tjänster för syokonsulenter och fortbildning av syo-konsulenter samt begär nytt förslag av regeringen i enlighet med de riktlinjer som anges i motionen, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om anpassning av skolarbetet i årskurs 9 i samband med att s. k. höstterminsintagning till gymnasieskolan införs. () () () () () () () () () () () () () 1NG-MARIE ()