mot · G402887 · 1981-01-23 00:00:00 — om ändrade straffbestämmelser för narkotikabrott m. m. Bland de mest oroande tendenserna i vårt samhälle hör det tilltagande bruket av stimulan tia och i synnerhet missbruket av narkotika. De insiktsfullas varningar för allt bruk och för alla slag av narkotika har i vida kretsar icke tagits på tillräckligt stort allvar förrän , då skadeverkningarna med skakande tydlighet blivit uppenbara. T. o. m. i den lägre tonårsåldern har de mest samvetslösa och förslagna knarklangarna skapat en marknad för sin omänskliga hantering. I spåren av narkotikaberoendet följer sedan obeskrivbara tragedier. Totalruinerade ungdomar som ännu inte nått myndig ålder, vedervärdiga levnadsförhållanden, tvångsprostitution och en för tidig död. Och vidare en omfattande brottslighet som stöld, rån, inbrott, misshandel och dråp. Mycket av detta elände skulle inte ha förekommit utan den piratliberala frihetskören, vari många representanter för massmedia högljutt deltagit. Ett ofta och ensidigt upprepat krav på frihet utan ett lika starkt krav på personligt ansvar har berett vägen för självsvåld, hänsynslöshet och parasitering. Det är härvidlag främst lättledda, socialt belastade eller bara allmänt nyfikna ungdomar som hamnat i händerna på förförare och ockrare. I ett humanistiskt samhälle får ingen så missbruka sin egen frihet att den inkräktar på någon annans frihet och integritet. Genom lagar och förordningar måste särskilt de unga och svaga skyddas och vägledas till ett liv i meningsfull utveckling och verklig frihet under ansvar. På detta område har många försummelser skett , även om just nu en viss besinning kan förmärkas. Det har tidigare stundom förefallit som om det varit viktigare att värna narkotikabrottslingarnas frihet än att hindra dem från att utöva sin avgrundsgärning. Därför har straffbestämmelser för narkotikabrott samt regler för frigivning och permission icke i tillräckligt hög grad anpassats till brottets art. Värre brott än att genom systematiskt tillvänjning göra en försvarslös ung människa beroende av narkotika och därigenom pina henne till döds - det finns helt enkelt inte. Att genom permission ge tillfälle till rymning eller att genom straffeftergitft förkorta narkotikalangares internering betyder i regel att ytterligare någon ung människa får sitt liv förstört. Det har nämligen klart bevisats att särskilt de s. k. knarkkungarna efter återvunnen frihet etablerar sig på nytt i sin gamla dödsbringande verksamhet. Inför dessa fakta spärrar allt fler upp skärrade ögon - men utan att göra någonting. Och visst är det bra att inse misstagen, men vad tjänar det till, om man inte korrigerar dem? Vilkas frihet är det som vi alla främst skall värna, om inte barnens och ungdomarnas? Det är bara att bestämma sig. Med nuvarande lagstiftning och kompletterande tillämpningsregler är det i varje fall tydligt att vi förråder våra ungdomar. Därför bör följande åtgärder vidtas: Ytterligare förlängning av strafftiden, särskilt för grova narkotikabrott. Strafftiden för narkotikabrott permuteras ej. Permission beviljas endast i undantagsfall och under minutiös bevakning. Kontrollen av narkotikahanteringen i våra fängelser intensifieras. Överträdelser mot gällande bestämmelser skall kraftigare beivras i synnerhet beträffande vårdare som medverkar i den olagliga verksamheten. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen föreslagits om straff för narkotikabrott.