mot · G4022037 · 1981-03-24 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1980/81:114 om säkerhetskontroll vid domstolsförhandlingar I proposition 1980/81:114 föreslås en lag om säkerhetskontroll vid domstolsförhandlingar. Att över huvud taget genomföra säkerhetskontroll vid domstolsförhandlingar kommer, som också skriver i sitt remissvar till departementspromemorian, att innebära inskränkningar i regeringsformens stadganden om domstolsförhandlingars offentlighet och innebär också i en mer principiell mening begränsningar i den grundlagfästa informationsfriheten. Det finns ändå skäl som talar för att möjlighet till säkerhetskontroll bör finnas vid vissa förhandlingar med tanke på den upptrappning av våldet som skett . En sådan lagstiftning måste dock omges med mycket restriktiva regler, så att den inte kommer att missbrukas och användas oftare än nödvändigt. På dessa punkter lämnar lagförslaget en del övrigt att önska. Offentlighetsprincipen i statlig verksamhet består av två huvudelement: handlingsoffentlighet och mötes-(förhand!ings-)offentlighet. Dessa är att betrakta som likvärdiga inslag i offentlighetsrätten och det grundlagsenliga rättighetssystemet. Inskränkningar i mötesoffentligheten av den typ som föreslås i propositionen är sålunda allvarliga ingrepp i de medborgerliga fri- och rättigheterna. Sådana ingrepp kräver både mycket kvalificerade skäl och en kvalificerad procedur. Begränsningar av handlingsoffentligheten regleras f. n. i sekretesslagen. Dessa begränsningar är noga angivna, villkoren för dem relativt detaljerade och bevisbördan explicit fördelad för de olika fallen. De i propositionen föreslagna inskränkningarna i den viktiga mötesoffentligheten är vida mer svävande och diffust utformade. Detta kan inte godkännas. Mötesoffentlighet i domstol får anses ha större praktisk vikt för de medborgerliga rättigheterna och för rättssäkerheten än många andra delar av offentlighetsrättens system. Detta talar ytterligare för restriktivitet i inskränkningarnas omfång och karaktär. Lagen har fått en mycket vid innebörd och kommer att omfatta alla slag av förhandlingar och inte enbart brottmålsförhandlingar, trots att det är det ökade våldet inom den grova brottsligheten som föranlett lagförslaget (se prop. 1980/81:114 s. 7, allmänna överväganden). Denna vida och generella lagstiftning har utsatts för kritik från ett flertal remissinstanser. Det finns också en skiljaktig mening i lagrådet. Enligt vår mening finns det inte några bärande skäl i propositionen som talar för denna generella lagstiftning. Tvärtom anser vi att det är flera faktorer som talar för att kontrollmöjligheterna bör inskränkas att gälla enbart brottmål. Dels för att det är önskvärt att begränsa denna inskränkning i offentlighetsprincipen så mycket som möjligt, dels för att samhällets repressiva element bör inskränkas till ett minimum. Det finns heller inte några praktiska skäl som talar för att lagstiftningen generellt skall gälla alla former av domstolsförhandlingar. Beslut om särskilda säkerhetsåtgärder vid domstol (dvs. utöver löpande ordningsbevakning av allmänt slag) bör endast kunna beslutas av en politiskt ansvarig instans på särskild framställning av domstol. Avgörandet bör lämpligast ankomma på regeringen, som är en av kontrollerbar instans. Föreligger så allvarliga omständigheter, att särskilda säkerhetsåtgärder av här behandlat slag är nödvändiga, är detta rimligen känt av myndigheterna på förhand. Domstolen bör då göra framställning till regeringen för det särskilda fallet. Uppkommer motsvarande fara i omedelbar anslutning till domstolsförhandling, bör förhandling uppskjutas eller ajourneras i väntan på att framställning från domstolen behandlas av regeringen. Åtgärderna bör också rent allmänt begränsas till att omfatta vad som är nödvändigt för efterforskande av vapen. Sålunda torde t. ex. undersökning med metalldetektorer av lämpliga slag vara tillräcklig då det gäller både kroppsundersökning och undersökning av väskor och liknande. Också personkretsen som kan bli föremål för säkerhetskontroll har i lagförslaget fått en vid omfattning. Alla skall i princip kunna bli föremål för kroppsvisitation; enligt lagförslaget undantas enbart rättens ledamöter och andra som skall närvara vid förhandlingen på grund av utövning av allmän tjänst och advokater. Enligt lagförslaget får också domstolen, om särskilda skäl talar för det, undanta andra personer från kontrollen. Övervägandena om vilka som skall kontrolleras lämnas alltså till domstolen. Föredraganden säger bl. a. i propositionen, som vägledning, att det bör finnas en möjlighet att göra undantag i det enskilda fallet för sådana personer vilkas ställning är jämförbar med de generellt undantagnas, t. ex. en biträdande jurist på advokatbyrå som är offentlig försvarare. Med andra ord kan ett vittne, som är advokat och har en hög samhällsställning, undantas från kontroll, medan ett vittne med ett vanligt civilt yrke inte kan undantas så som lagförslag och förarbeten nu är utformade. Med detta synsätt görs en skiktning av olika samhällsgrupper, som för vpk ter sig mycket stötande. Om man indelar de närvarande i fyra kategorier - 1) rättens ledamöter + personal, 2) målsägare och dennes advokat + den anklagade och dennes advokat, 3) vittnen, 4) åhörare - bör enligt vår mening också personkretsen bestämmas till någon, några eller samtliga dessa kategorier. Enligt vår mening bör rättens ledamöter + personal alltid vara undantagna från kontroll. De andra kategorierna skall kunna bli föremål för kontroll men undantag får göras av avgörande instans. Undantagen skall då gälla generellt för hel kategori; exempelvis kan vittnen undantas eller kan målsägarna och advokaterna undantas. Även om man skall begränsa personkretsen så mycket som möjligt, bör det inte gå ut över önskan att alla skall behandlas lika inför lagen. Enligt lagförslaget skall det räcka att i domstolens lokaler med anslag kungöra att säkerhetskontroll kommer att äga rum vid viss rättegång. Detta skulle vara tillräckligt, menar propositionen, för att exempelvis en journalist kan se till att han inte medför handlingar som avslöjar namnet på meddelare. Enligt vår mening är detta inte tillräckligt, och regeringen bör i ett omarbetat förslag om säkerhetskontroll vid domstolsförhandlingar också vidga kungörelseförfarandet. Vi anser att ovan nämnda ändringar måste göras innan lagförslaget kan godtas. Det finns enligt vår mening inte någon anledning att införa fler repressiva element i vår lagstiftning än vad som är oundgängligen nödvändigt. Med hänvisning till ovan anförda hemställs 1. att avslår proposition 1980/81:114, 2. att hemställer att regeringen återkommer med nytt lagförslag om säkerhetskontroll vid domstolsförhandlingar i enlighet med vad som anförts i motionen. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)