mot · G402872 · 1981-01-23 00:00:00 — av m. fl. om översyn av upphandlingskungörelsen Den offentliga sektorns utbyggnad är viktig för att industrin skall fungera väl, genom att nödvändig infrastruktur byggs upp, som t. ex. yrkesutbildning, transportsystem, sjukvård etc. Därutöver har den offentliga konsumtionen och de offentliga investeringarna en särskilt stor betydelse för näringslivet genom den mycket omfattande efterfrågan på varor och tjänster från industrin som skapas av samhället. Man uppskattar att stat, kommun och landsting lägger ut beställningar till det privata näringslivet på , vilket motsvarar en efterfrågan som är större än av hela den svenska exporten. Den offentliga sektorn efterfrågar i stor utsträckning produkter som kräver en avancerad teknisk utveckling. I själva verket har många av de stora svenska företagen kunnat nå världsledande tekniska positioner just genom en omfattande svensk samhällelig efterfrågan. Det gäller t. ex. företag som ASEA och LM men även de stora byggföretagen. De väl utvecklade svenska samhällsinvesteringarna tjänar också som viktiga referensobjekt som kan underlätta export av svenska lösningar. En utveckling av s. k. social teknologi sker nu i allt fler länder. Med social teknologi brukar man avse sådana samhällsuppgifter som kräver tekniska lösningar, t. ex. i fråga om energiförsörjning och energisparande, transportsystem, trafiksäkerhet, råvaruåtervinning, hälso- och sjukvård, medicinsk teknik, handikapphjälpmedel, rening av den yttre miljön, arbetsmiljöförbättrande investeringar osv. De strukturförändringar som lett till att tjänstesektorn och den offentliga sektorn alltmer ökat förstärker intresset för och behovet av olika sociala teknologier. I en nyligen utgiven OECD-studie Technical changé and economic policy: Science and technology in the new economic and social context, 1980 understryks denna ökade betydelse av tekniska lösningar inom samhällsområdet för framtiden. har länge ansetts som ett föregångsland i detta avseende genom våra väl utbyggda och kvalitativt utvecklade samhällsinvesteringar. I hämtas också en rad exempel från svenska lösningar inom handikappområdet, äldreomsorgen, hälso- och sjukvård, utbildningsteknologi etc. Det finns emellertid stora risker för att den förhållandevis ledande position som har intagit nu håller på att undergrävas. Dels ökar , som sagts, intresset för sociala teknologier i de flesta viktigare industriländer. Dels har de borgerliga regeringarna i vårt land inte tagit till vara uppenbara utvecklingsmöjligheter som funnits. De har sålunda inte inrättat de utvecklingsbolag på samhällsområdena som beslutat om och även i övrigt intagit en mycket passiv hållning när det gällt att stimulera och åstadkomma ett fruktbart samspel mellan insatser i stat och kommun å ena sidan och det privata näringslivet å andra. Det är emellertid angeläget att också kan ges en ledande ställning när det gäller att utveckla tekniska lösningar på samhällsproblem. Det är viktigt för kvaliteten i vår egen offentliga sektor. Det är avgörande för våra möjligheter att vara en framgångsrik exportnation i en situation då många traditionella exportnäringar upplever långsiktiga svårigheter. Det blir särskilt nödvändigt att noga ta till vara alla möjligheter att utnyttja vår stora offentliga sektor för tekniska framsteg och ökad sysselsättning i näringslivet i ett läge då resurserna är svårt ansträngda, som . För att åstadkomma en sådan utveckling måste givetvis de genom redan beslutade nya institutionerna, som de samhälleliga utvecklingsbolagen, komma till stånd. Men det är inte tillräckligt att tillskapa nya organ med de uppgifter som angivits. Därutöver bör stat, kommun och landsting i den dagliga kontakten med näringslivet kunna uppträda som kompetenta beställare, bl. a. genom teknikupphandling, så att man systematiskt i samhällsverksamheten ställer krav som stimulerar den industriella utvecklingen. F. n. sker den samhälleliga upphandlingen alltför splittrat där olika enheter, myndigheter eller förvaltningar gör upphandling oberoende av andra organ och ofta utan särskild tanke på långsiktiga effekter som teknisk förnyelse, utveckling av hela system m. m. Kommunerna och landstingen liksom bör eftersträva att ha en näringspolitisk målsättning i sin upphandlingspolitik. Detsamma gäller i än högre grad om staten. Den nu gällande upphandlingsförordningen underlättar emellertid inte ett sådant samlat synsätt genom den ensidiga betoningen av kravet att ta förmånligaste anbud. De särskilda möjligheter som förordningen ger regeringen - till skillnad från myndigheterna - att kunna ta industripolitiska och sysselsättningspolitiska hänsyn har endast vid ett enda tillfälle utnyttjats av regeringen under de senaste årens näringskriser (förutom i samband med de speciella regler som gäller vid försvarsbeställningar). Självfallet måste ett mål för samhällelig upphandling vara affärsmässighet. Det är nödvändigt såväl med hänsyn till våra internationella åtaganden, bl. a. i , som till självklara ekonomiska hänsyn av att hålla kostnaderna nere och undvika att samhällelig upphandling bidrar till att inflationen ökar. Men utgångspunkten måste vara att projekten är affärsmässigt försvarbara också på lång sikt. Detta förutsätter ofta att de upphandlande organen planerar en utveckling av olika investeringar och produkter tillsammans med de företag som har kompetens på området. Genom att ta det billigaste tillgängliga anbudet kan man lätt åstadkomma en utveckling där kompetensen på olika områden efter hand urholkas i och där fortsatta investeringar i själva verket blir samhällsekonomiskt dyrare än om samhällsorganen från början lagt upp långsiktiga investeringsplaner. Sådana planer på samhällsområdet kommer ofta att omfatta hela system; det må gälla inom hälso- och sjukvården, kollektivtrafiken eller miljövården. De kännetecknas ofta av att vara lokalt förankrade i en viss kommun, landsting eller region. Det ligger i sakens natur att svenska företag kommer att ha särskilt goda möjligheter att bidra till lösningar på denna typ av samhällsinvesteringar. De förutsätter ju en kontinuerlig dialog mellan producenten och användarna för att kunna anpassas till de önskemål som konsumenterna, dvs. kommuninvånarna, de boende i bostadsområdena, trafikanter, sjukhuspersonal och patienter etc. har. En systematisk planering för teknikupphandling på dessa områden kommer således att ge viktiga impulser till en nödvändig teknisk förnyelse av svensk industri. För att underlätta en sådan samhällelig teknikupphandling behöver upphandlingsförordningen kompletteras med anvisningar om att upphandlingen skall främja samhällets näringspolitiska målsättningar, i överensstämmelse med våra internationella åtaganden på området och med hänsyn tagen till kravet på att skapa förutsättningar för att upphandlingen blir långsiktigt ekonomiskt gynnsam. Därutöver är det viktigt att staten aktivt underlättar för enskilda myndigheter att samordna teknikupphandling och göra näringspolitiska bedömningar. Den roll STU f. n. har i detta sammanhang behöver kompletteras med en mer aktiv roll från regeringens sida för att lägga fast målsättningar för upphandlingen. Industridepartementet kan behöva förstärkas i detta syfte. Likaså kan de bägge kommunförbunden behöva vidareutveckla de samordningsorgan som finns där. Såväl på statlig som nivå kan vidare övervägas att tillskapa fonder som kan stödja teknikupphandling vid särskilt riskfyllda projekt. Upphandlingsförordningen bör även kompletteras på ett annat område. I arbetet med att bekämpa ekonomisk brottslighet är det viktigt att samhällsorganen undviker att göra affärer med icke-seriösa företag. Det bör anges i upphandlingsförordningen att affärer inte skall göras med företag som inte betalar in skatter och arbetsgivaravgifter, anlitar grå eller svart arbetskraft, etc. Kontrollen kan byggas ut på det sätt som bl. a. tillämpas i , där man undersöker om anlitade företag har sin arbetskraft anmäld hos försäkringskassa, är moms-registrerade samt ej har restförda skatter. Denna form för sanering har visat sig ändamålsenlig och bör bli tillämplig i hela landet. Mot bakgrund av vad ovan sagts får vi hemställa att hos regeringen begär ändringar av upphandlings kungörelsen i syfte att åstadkomma de långsiktiga näringspolitiska överväganden som angivits i motionen. () () () G. ()