mot · G402946 · 1981-01-26 00:00:00 — 1980/81 946-950 av m. fl. om åtgärder för att förbättra de äldres livssituation I jämförelse med dagens äldreomsorg och de övergripande mål för vilka socialutredningen framförde förslag till lagstiftning och principer, tvingas man konstatera att mycket återstår att uppfylla. Framför allt var det tre huvudprinciper som framfördes: 1. demokrati, 2. jämlikhet och solidaritet, 3. trygghet. Dessa huvudprinciper har varit vägledande och har av alla politiska partier angivits som målsättning för den allmänna samhällsutvecklingen . Trots detta finns fortfarande stora skillnader och motsättningar mellan olika yrkes- och åldersgrupper. Det står helt klart att vårt samhälle , som brukar kallas vårt välfärdssamhälle, inte ger trygghet åt de grupper som mest är beroende av samhällsomsorg. Det gäller närmast barnomsorgen och äldreomsorgen. Den standardhöjning som uppnåtts har till största delen koncentrerats till de produktiva åldersgrupperna. Standardhöjning som tagits ut i form av bl. a. kortare arbetstid med mera fritid och högre löner. Det är dagens ålderspensionärer som har utgjort tidigare decenniers produktiva grupper. De grupper som fått och får betala denna standardhöjning är barnen och pensionärer som på grund av ålder, sjukdom och handikapp har ett större behov av personlig omvårdnad. Ändrad familjesituation, standardjakten, bristande lönesolidaritet med stora lågavlönade grupper gör att familjerna kan ta ansvaret och ge den trygghet som erfordras för barn och åldringar. Samhället, som övertagit ansvaret, har inte varit rustat för detta ansvar. Att berörda grupper, exempelvis pensionärerna, inte fått vara med i eller kunnat påverka den allmänna samhällsplaneringen, visar utvecklingen. De tvingas tyvärr konstatera att samhällets åtgärder för att lösa problemen med äldreomsorgen inte fungerat. Enbart i saknas inom långvården ca 3 000 platser, trots att man på långvårdssjukhusen placerar åldringar i fyrabäddsrum, oberoende av sjukdomstillståndet. Pensionärerna är medvetna om att även äldreomsorgen måste inrymmas i de ekonomiska ramar som samhällsekonomin tillåter, men att kostnadsfrågan för äldreomsorgen i vårt samhälle är en fråga om fördelning av 1 1980/81. tillgängliga resurser, och att äldreomsorgen inte kommit med i samhällsplaneringen som den borde ha gjort. Pensionärerna framhåller att dagens akuta problem i åldringsvården - boendeproblemet och den personliga omvårdnaden - borde prioriteras och leda till omedelbara åtgärder. Den långsiktiga planeringen för äldreomsorgen borde vara en naturlig del av den samhällsutformning som varje generation måste arbeta med. Självklart måste berörda grupper - som pensionärer - vara med och utforma sina egna livsbetingelser och ha möjlighet att påverka den samhällsplanering som rör äldreomsorgen. Det räcker inte med de pensionärsråd som finns i många kommuner - de borde göras obligatoriska - med representanter utsedda av pensionärernas egna organisationer. Det bör också finnas företrädare för pensionärerna i den parlamentariska s. k. äldreberedning som enligt regeringen skall inrättas. Det är den status dessa organ får som avgör möjligheten att påverka beslutsfattandet, de måste därför stärkas. För att lösa de äldres bostadsproblem finns behov av fyra olika boendeformer: 1. den egna bostaden anpassad i olika avseenden som underlättar kvarboendet, 2. med begränsat servicebehov, 3. ålderdomshem med eget rum och möblering, 4. långvårdssjukhus med eget rum och i avdelningar där sjukdomstillståndet tillåter gemenskap samt viss sysselsättning. Även om inte alla åldringar måste ta i anspråk samtliga boendeformer, kan ingen av dessa uteslutas. Behovet av är ett akut problem. En utbyggnad av servicebostäder skulle inte bara förbättra många äldres boendestandard utan även avlasta både långtidsvården och ålderdomshemmen, som är betydligt dyrare boendeformer och som dessutom har brist på platser. Intimt sammanknuten med boendeformen är möjligheten till personlig omvårdnad. Exempelvis har den sociala hemhjälpen en avgörande betydelse för kvarboende i egen bostad. Utvecklingen av den sociala hemhjälpen har gått snabbt och ett stort antal personer får nu hjälp under längre eller . Men den sociala hemhjälpen varierar mellan olika kommuner, både till innehåll och omfattning. I en del kommuner är hemhjälpen fri, i andra kommuner är den avgiftsbelagd med olika belopp. Det finns nu risk för att kommunernas ekonomiska åtstramning drabbar hemhjälpsservicen. Denna sociala service innefattar inte bara hemhjälp utan så vitt skilda tjänster som fotvård och hårvård, matservering, matdistribution och varuförsörjning, snöröjning, lantbrevbärarservice och information om tekniska hjälpmedel. En annan viktig uppgift är att aktivera de pensionärer som hemhjälpen har ansvar för, bl. a. genom fysisk träning, samt att hjälpa dem att bryta den isolering och ensamhet som drabbar många äldre, ofta beroende på det segregerade boendet. Kommunernas uppsökande verksamhet är i många fall sporadisk och långt eftersatt. De äldre som har behov av hemhjälp har ett önskemål att i större utsträckning få behålla samma person, som de vant sig vid och lärt känna, men omsättningen inom denna yrkesgrupp är stor. Vissa åtgärder måste vidtas för att förbättra personalsituationen. Dels måste grundutbildningen i yrket förbättras, dels måste yrket få den status det förtjänar och därmed en lön som ger de anställda en rimlig försörjning. När det gäller rätten till arbete och att denna skall gälla även för pensionärer som vill arbeta, är det ett konfliktladdat krav. Inte minst med hundratusentals yngre utanför den reguljära arbetsmarknaden, och även med vetskap om den kamp de fackliga organisationerna fört för pensionering vid en viss ålder. Ändå är det ett riktigt krav. Födelseår är ett trubbigt instrument för att mäta arbetsförmåga. Att plötsligt inte ha någon uppgift att fylla i samhället kan vara svårt för många att acceptera. Detta skapar otrivsel och isolering som ofta leder till ökad sjuklighet, som i sin tur tar sjukvårdsresurser i anspråk. Många pensionärer har dessutom mycket att ge som borde tas till vara i arbetslivet. Samhället kan naturligtvis på annat sätt aktivera pensionärerna, men då krävs ett ökat statligt stöd. Exempelvis till studieverksamhet eller för kommunernas kultur- och fritidsverksamhet. För att detta skall kunna fungera på ett riktigt sätt måste problemet med ett gemensamt huvudmannaskap för hela äldrevården lösas. Med hänvisning till vad som anförts föreslås 1. att hos regeringen hemställer om ett åtgärdsprogram för att lösa den vårdkris som drabbar sjuka äldre människor, 2. att uttalar a) att äldrevården bör föras in under samma huvudman, b) att möjligheten bör undersökas att som alternativ till långvården bygga ut en mellanform av serviceboende för äldre som har behov av viss tillsyn utan att behöva sjukvård, c) att rätten till arbete även bör gälla de pensionärer som önskar arbeta, d) att pensionärsorganisationer inom olika organ ges möjlighet att påverka samhällsplanering och utformning av sociala villkor på pensionsområdet. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)