mot · G4022059 · 1981-03-25 00:00:00 — av Per m. fl. med anledning av proposition 1980/81:118 om ekonomisk-politiska åtgärder En av de grundläggande målsättningarna för socialdemokratisk bostadspolitik är enligt bostadspolitiska aktionsprogram att skapa ekonomisk jämlikhet i boendet. Detta gäller alla bostäder oavsett typ av finansiering, byggnadsår och besittningsform. En avgörande förutsättning för att kunna uppnå detta är att skatte- och bostadsfinansieringssystemen samordnas på ett sådant sätt att likvärdiga bostäder i princip skall kosta lika mycket. Strävan att skapa ekonomisk jämlikhet i boendet, vilken lades fast i bred enighet bostadspolitiska reform, har dock inte följts upp av de borgerliga regeringarna. I stället har den förda bostadspolitiken präglats av diverse kortsiktiga lösningar, vilkas slutliga utformning i hög grad bestämts av vad de tre borgerliga regeringspartierna vid varje enskilt tillfälle lyckats komma överens om. Resultatet har blivit en successiv nedrustning av den sociala bostadspolitiken till förmån för den mer renodlade högerinriktade marknadsekonomiska bostadspolitiken. Den föreliggande propositionen om ekonomisk-politiska åtgärder vad avser är ett illustrativt exempel på detta. Med utgångspunkt i vad regeringen i den s. k. besparingspropositionen proposition 1980/81:20 bil. 12 - betecknade som en samlad bedömning av hur reglerna för räntebidrags- och villabeskattningssystem bör utformas föreslog regeringen att reglerna för räntebidrag skulle ändras. En grundläggande förutsättning för detta var dock att för hyreshussektorn bör ändringarna genomföras inom ramen för en i huvudsak oförändrad subventioneringsvolym. Dessutom underströk regeringen att det inte är möjligt att tillgodose de tidigare nämnda bostadspolitiska kraven enbart inom finansieringssystemets ram. För detta krävs att både skattesystemets och finansieringssystemets effekter beaktas. I proposition 1980/81:63 om räntebidrag m. m. preciserade regeringen de ändrade reglerna vad beträffar egna hem och bostadsrättslägenheter. tog regeringen också ställning till hur räntekostnaderna skulle behandlas vid statligt belånade hyreshus. Regeringen konstaterade inledningsvis att för en del av hyreshusen har en viss utjämning av kostnaderna skett mellan årgångarna utöver den som har varit betingad av höjningar av de garanterade räntorna. Det gäller framför allt för de lägenheter som ägs av de allmännyttiga bostadsföretagen. Samtliga hyresgäster har där varit med om att betala de högre kostnaderna i nyproduktio Med hänsyn till den hyresutjämning som redan har ägt rum inom större delen av hyreshusbeståndet torde någon mer omfattande utjämning av kapitalkostnaderna inte behövas. Längre fram i propositionen understryks detta ytterligare som bostadsministern slår fast att räntebidragen på bör i större utsträckning koncentreras till de nyare husen. Detta ligger i linje med det krav som ställdes upp om att finansieringssystemet skall ge förutsättningar för rimliga boendekostnader i förhållande till betalningsförmågan både i nyproduktion och i det äldre beståndet som omfattas av långivningen. Jag avser att i ett senare sammanhang återkomma till frågan om omfördelning av de räntebidrag som avser hyreshusen. Den bör enligt min mening göras inom ramen för en i huvudsak oförändrad bidragsvolym. När regeringen återkommer till frågan knappt har den helt ändrat ståndpunkt. De totala kostnaderna för bidrag till hyreshus skall nu minskas med 200 milj. kr. Som en konsekvens av detta, framhåller regeringen i propositionen, uppkommer på grund av utformningen av hyressättningssystemet dessutom en förmögenhetsomfördelning till det privata hyresrättsbeståndet. Några åtgärder för att motverka denna omfördelning anser sig regeringen emellertid inte kunna vidta med motiveringen att frågan hur utjämning av kostnaderna mellan hus av olika ålder lämpligen skall ske är mycket invecklad och kräver ytterligare överväganden. (Det må påpekas att socialdemokraterna vid ett flertal tillfällen i - motionerna 1979/80:1833,1980/81:31 och 1980/81:1071 - efterlyst en sådan översyn, dock utan att få något som helst gehör för sitt krav.) Trots att regeringen beslutade att inte vidta några åtgärder mot den ovan beskrivna förmögenhetsomfördelningen - propositionen offentliggjordes - gav regeringen ändå i det s. k. handlingsprogrammet, som publicerades , sken av att åtgärder skulle vidtas mot omfördelningen. Regeringen slår nämligen fast i programmet att när hyrorna höjs till följd av minskade räntesubventioner ökar de p. g. a. bruksvärdeprincipen i vissa huvudsakligen äldre fastigheter där de dock inte motsvaras av några kostnadsökningar. Regeringen kommer att överväga lämpliga åtgärder i syfte att begränsa den vinst som tillfaller berörda fastighetsägare. Mot bakgrund av vad som ovan relaterats framstår regeringens förslag om extra upptrappning - tidigare av bostadsministern i proposition 1980/81:63 betecknat som engångsupptrappning - vid statligt belånad hyresrätt som en åtgärd enbart dikterad av ekonomisk-politiska överväganden utan någon som helst synbar anknytning till det av bostadsministern deklarerade bostadspolitiska ställningstagandet. Med utgångspunkt i målsättningen att skapa ökad ekonomisk jämlikhet i boendet är den i propositionen föreslagna upptrappningen helt oacceptabel om inte upptrappningen sker inom ramen för en i huvudsak oförändrad bidragsvolym till hyresboende. Denna ståndpunkt sammanfaller för övrigt, vilket framgått av citat ovan, med vad bostadsministern för blott sedan ansåg sig tro som regeringens framtida bostadspolitiska målsättning. För att uppnå ett bättre förhållande mellan lägenheter byggda kan vi dock under vissa bestämda förutsättningar acceptera en upptrappning av räntekostnaderna i det äldre hyresrättsbeståndet. En grundläggande förutsättning för detta är då att de därigenom frigjorda medlen skall omfördelas inom det statligt belånade hyresrättsbeståndet. a. bristande kostnadskontroll och den kostnadsinflation som tillåtits under de borgerliga regeringarnas tid har drivit produktionskostnaderna för nya bostäder i höjden. Detta har medfört att inflyttningskostnaderna i nyproducerade bostäder stigit mycket kraftigt i årgångarna 1977-1981 som vanliga löntagare fått sin reallön sänkt. Detta förhållande tillsammans med att kommunerna har ekonomiska svårigheter att klara bostadsbyggandets följdinvesteringar har dessutom medfört att igångsättningen av bostäder fortsätter att sjunka. Det är därför nödvändigt att de genom upptrappningen av räntekostnaderna i det äldre statligt belånade hyresrättsbeståndet frigjorda medlen omfördelas till det nyare beståndet. Den på så sätt uppnådda omfördelningen av kostnaderna inom det statligt belånade hyresrättsbeståndet utgör endast ett begränsat steg mot ökad rättvisa i boendet. Reformarbetet inom såväl finansierings- som skattesystemet mot ökad jämlikhet måste därför fortsätta och omfatta, i enlighet med vad som understrukits i inledningen, alla typer av bostäder. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna 1. att den minskning av räntebidragsvolymen sorn uppkommer vid bifall till regeringens förslag om upptrappning av garanterade räntor 1982, ca 200 milj. kr., skall användas för att öka räntebidragen för nyare årgångar, 2. att regeringen bör förelägga förslag till därav föranledda ändringar av de garanterade räntesatserna. P. O. () () () ()