mot · G5028 · 1981-10-20 00:00:00 — Å andra sidan fanns då inte det allmänna krismedvetande som i vår öppna demokrati är en viktig förutsättning för den mer genomgripande omläggning av den ekonomiska politiken som borde ha kommit till stånd . Socialdemokraterna hävdade ju fortfarande, att den svenska samhällsekonomin var stark och statsfinanserna sunda. Politik för återställd balans I nuvarande ekonomiska läge måste återställd jämvikt i bytesbalansen vara det centrala målet för den ekonomiska politiken. Ju längre kravet på jämvikt skjuts , desto större problem och uppoffringar kommer dess realiserande att medföra. Fortsatta underskott av nuvarande storleksordning leder till att en orimlig börda läggs på kommande generationer. I princip finns endast en väg till återställd jämvikt. Vi måste exportera mer i förhållande till vad vi importerar och vi måste förbruka mindre i förhållande till vad vi producerar. För att åstadkomma detta måste en större del av tillgängliga resurser avsättas för produktiva investeringar. Det bör så långt som möjligt vara den ekonomiska politikens ambition att åstadkomma en förbättrad bytesbalans inom ramen för ett fullt kapacitetsutnyttjande, dvs. full sysselsättning och fullt utnyttjande av vårt lands ekonomiska resurser i övrigt. Huruvida detta blir möjligt beror dels på den inhemska kostnadsutvecklingen i förhållande till omvärlden, dels på ekonomins anpassningsförmåga. En s.k. offensiv politik som syftar till att skall exportera sig ur det nuvarande bytesbalansunderskottet förutsätter: För det första att kan producera varor och tjänster som omvärlden efterfrågar och som är lika bra som eller överlägsna dem omvärlden erbjuder; för det andra att vi kan sälja till konkurrenskraftiga priser - nya marknadsandelar förutsätter lägre priser och/eller bättre produkter än omvärldens; för det tredje att vi kan producera tillräckligt mycket - produktionskapaciteten måste svara mot kravet på återvunnen balans. Huvudalternativet långtidsutredning representerade en exportoffensiv strategi av detta slag. Det mål som utredningen uppsatte var att underskottet i bytesbalansen skulle hävas under loppet av och att underskottet skulle halveras till 1985. Utredningen förutsatte att en BNP-tillväxt på i genomsnitt skulle kunna upprätthållas 1980 1985. Med de förhållandevis optimistiska antaganden om den internationella konjunkturutvecklingen och oljeprisernas utveckling som utredningen utgick ifrån, förutsattes det: O att för den svenska exporten volymmässigt skulle öka dubbelt så snabbt som importen; O att av BNP-tillväxten - dvs. i genomsnitt - skulle tas i anspråk för real bytesbalansförbättring, för ökade räntor till utlandet och för u-hjälpsändamål samt för en sänkning av den svenska exportens relativpris; O att av BNP-ökningen - - avsätts för investeringsändamål; O att ökningen av den totala konsumtionen begränsades till , dvs. bara 1/5 av vad vi tillåtit oss och inte mer än 1/8 av konsumtionsökningen senare hälft. gjorde den bedömningen att en rimlig ekonomiskpolitisk strategi inte kunde förutsätta en långsammare ökning av den privata konsumtionen än - större delen av denna ökning skulle tas i anspråk av pensionärsgruppen. För den genomsnittlige, yrkesaktive inkomsttagaren motsvarade detta en sänkning av reallönen efter skatt eller sammanlagt . Det angivna utrymmet för den privata konsumtionens ökning förutsatte i sin tur: O att den offentliga konsumtionsökningen skulle begränsas till 1980-1985; O att den statliga konsumtionen skulle minska ; O att den kommunala konsumtionsökningen nedbringades till . långtidsutredning bygger som redan framhållits på en rad förhållandevis optimistiska antaganden. Om dessa inte skulle infrias - om t. ex. den internationella konjunkturutvecklingen blir svagare, om oljepriserna skulle stiga mer, om det svenska kostnadsläget i förhållande till utlandet inte förbättras såsom antagits eller om rörligheten på arbetsmarknaden inte ökar på det sätt som långtidsutredningen har förutsatt - kommer ett förverkligande av bytesbalansmålet att ställa än större krav på en återhållsam ekonomisk politik. Redan under mycket gynnsamma omständigheter förutsätter alltså en politik som syftar till att skall exportera sig ur sina svårigheter en återhållsamhet som av många - inte minst kommuner och löntagarorganisationer skulle uppfattas som hård svångremspolitik. Den föreställningen är i grunden falsk, att man genom en annan ekonomisk politik innefattande t. ex. som socialdemokraterna förordar ökad stimulans av bostadsbyggandet, investeringar i brobyggen och allmänna kommunikationer, en snabbare utgiftsökning inom den kommunala sektorn än den av långtidsutredningen antagna osv. - skulle kunna nå uppsatta balansmål på ett för medborgarna mindre kännbart sätt. Socialdemokraterna har heller inte gjort några som helst seriösa försök att visa hur en sådan annan ekonomisk politik skulle fungera. En gynnsammare standardutveckling för den enskilde fordrar en väsentligt större återhållsamhet med de offentliga utgifterna än den av långtidsutredningen förutsatta. En snabbare offentlig utgiftsökning å andra sidan förutsätter en än mer långtgående begränsning av den privata konsumtionen. har utvecklingen i viktiga hänseenden legat långt ifrån den i långtidsutredningens huvudalternativ angivna vägen mot återställd ekonomisk balans. Det framgår av tabell 1 nedan. På många punkter har utvecklingen snarare sammanfallit med långtidsutredningens katastrofscenario - utredningens alternativ 2. Den ekonomiska tillväxten har varit svagare, den offentliga konsumtionen har vuxit snabbare, bruttoinvesteringarna har utvecklats svagare osv. Däremot tillfredställer den privata konsumtionens utveckling mer långtidsutredningens krav liksom uppbromsningen av importen . Tabell 1: Utvecklingen jämfört med långtidsutredning Alt. 1 Alt. 2 -0,7 -0,1 -1,0 -3,4 -2,5 -1,2 -4,6 Källor: LU 80 och . * = prognos i . Avvikelserna från långtidsutredningens huvudalternativ får enligt vår uppfattning inte tas till intäkt för att balansmålen skjuts ytterligare . Dessa bör enligt vår uppfattning ses som minimimål - strävan bör snarare vara att återställa jämvikten i bytesbalansen . Slutsatsen av den svagare utvecklingen måste snarare vara att kraven på den ekonomiska politiken bör skärpas. Det bör enligt vår bedömning vara möjligt att uppnå en snabbare ekonomisk tillväxt än de som långtidsutredningen räknat med. En sådan utveckling skulle underlätta balansmålens förverkligande. Förutsättningen för att detta skall vara möjligt är emellertid än större strukturella förändringar i den svenska samhällsekonomin än vad som diskuterades i långtidsutredningen i fråga om arbetsmarknadens rörlighet, industri- och arbetsmarknadspolitikens inriktning, lönsamhetsutvecklingen osv. Det fordrar målmedvetna insatser på en rad områden, dels sådana som syftar till att stimulera ekonomins utbudssida, dels besparingsåtgärder: O Marknadsekonomins funktionsförmåga måste förbättras och bättre incitament skapas för arbete, initiativ, sparande, risktagande och företagande. O Lönsamhet i näringslivet måste förstärkas för att öka investeringsbenägenheten. O Tyngdpunkten i näringspolitiken måste förskjutas från selektiva subventioner i olika former mot mer generellt verkande insatser för att skapa ett gynnsammare klimat för näringsliv och företagande. O En fri prisbildning måste upprätthållas. Prisövervakning och subventioner till konsumtionen måste avvecklas. O En bättre fungerande kapitalmarknad måste eftersträvas. O Ett spritt ägande är av vital betydelse för en fungerande marknadsekonomi. Statsmakterna måste stimulera till ett ökat och breddat privat sparande. O En fungerande arbetsmarknad måste på nytt skapas. Arbetsmarknadslagstiftningen måste reformeras. O Skogsindustrins råvaruförsörjning måste tryggas. Det måste bli mer lönsamt att avverka skog. O Marginalskatterna måste sänkas. O Den offentliga utgiftsexpansionen måste målmedvetet angripas. Inom den statliga sektorn måste nolltillväxt eftersträvas för den totala, reala utgiftsutvecklingen. För kommunerna bör krav på nolltillväxt uppställas i fråga om konsumtionstillväxten fr. o. m. 1983 och det bör kombineras med ett kommunalt skattestopp. I diagram 5 påvisades att den offentliga sektorn - mätt såväl från inkomst- som från utgiftssidan - vuxit väsentligt mycket snabbare i än i jämförbara länder. har i årets Sverigerapport utförligt diskuterat de problem som den offentliga utgiftsexpansionen skapat. Dess effekter på arbetsmarknaden har, framhåller man, bidragit till att skapa flaskhalsar, gett inflationstrycket näring och hämmat exportproduktion och konkurrenskraft. Den snabba ökningen av skattetrycket har vidare, framhåller , vältrats vidare på löner och priser och därigenom förvärrat konkurrensläget i förhållande till utlandet. Den har också resulterat i de högsta marginalskatterna inom OECDområdet och därigenom givit upphov till skatteflykt, en svart ekonomi och en snedvriden resursanvändning. Det växande budgetunderskottet som blivit en följd av att de offentliga inkomsterna inte ökat i takt med utgifterna har bidragit till höjningen av ränteläget och haft negativa effekter på produktiva investeringar och bostadsbyggande. slutsats är att ett kraftfullt tyglande av den offentliga utgiftsexpansionen framstår som en förutsättning för en återgång till en bättre fungerande ekonomi och en resursöverföring till konkurrensutsatta sektorer. Det kan ifrågasättas, heter det vidare, om med hänsyn till storleksordning av den obalans som utvecklats inte direkta nedskärningar i de statliga utgifterna kommer att erfordras för att åstadkomma bättre ekonomisk balans inom rimlig tid. Vi instämmer i bedömning i dessa hänseenden. Enligt vår mening kommer varje ekonomi, där den offentliga sektorn överstiger av bruttonationalprodukten att ställas inför allvarliga svårigheter. En strävan för den ekonomiska politiken måste vara att under loppet av bringa ned den offentliga sektorns andel av bruttonationalprodukten till åtminstone nivån . Ett medel härför är kravet på nolltillväxt på utgiftssidan. Vi delar också bedömning att direkta utgiftsnedskärningar kommer att erfordras för att åstadkomma balans inom rimlig tid. Vi ser det 12-miljarderprogram som såväl den tidigare trepartiregeringen som den nuvarande regeringen bundit sig för som nödvändiga inslag i en sådan politik. Vi menar att därutöver ytterligare besparingsinsatser erfordras för att skapa utrymme för positiva, produktionsstimulerande insatser och därvid i främsta rummet en betydande sänkning av marginalskatterna. Av avgörande betydelse för att jämvikten i bytesbalansen skall kunna återställas är att obalansen i den offentliga sektorn kan bemästras. Detta kan inte åstadkommas genom en höjning av skattetrycket såsom förordas från socialdemokratiskt håll. En sådan politik skulle tvärtom skapa ökade problem, minskade resurser och successivt undergräva förutsättningarna för vårt lands välstånd. Obalansen i den offentliga sektorn kan å andra sidan heller inte inom rimlig tid bemästras enbart genom besparingar och utgiftsnedskärningar. En sådan politik skulle leda till ett underutnyttjande av vårt lands resurser och skapa svårigheter på arbetsmarknaden av en storleksordning som skulle stå i motsättning till den höga prioritering av den fulla sysselsättningen som det traditionellt rått bred enighet om i svensk ekonomisk-politisk debatt. Vad som erfordras är en blandad strategi som rymmer såväl besparingsinsatser som stimulansåtgärder. Vi återkommer i det följande till konkreta förslag i detta hänseende. Vi vill i detta sammanhang slutligen understryka vikten av att den strategi som här skisserats konsekvent fullföljs. Det ligger i den politiska processens natur att åtgärder som för stunden kan framstå som obekväma kan komma att skjutas under åberopande av särskilda omständigheter. Naturligtvis måste hänsyn alltid tas till aktuella behov men varje åtgärd som vidtas måste vara sådan att den harmoniserar med den långsiktiga strategin och de övergripande balansmålen. Ingen sådan åtgärd bör med andra ord vidtas som står i motsättning till dessa mål. Av tabell I ovan framgick att den ekonomiska utvecklingen i väsentliga hänseenden kommit att avvika från den långtidsutredning skisserade vägen mot återställd ekonomisk balans. I tabell 2 jämförs prognosen i årets finansplan och i samt den nya bedömning som regeringen nu gör i sin proposition. På nästan samtliga punkter innebär de senare betydande nedrevideringar. Den enda egentliga ljuspunkten har varit att nedgången på importsidan varit betydligt större än nedgången på exportsidan och att handelsbalansen sålunda utvecklas mer positivt än vad finansplanen förutsåg. I finansplanen beräknades handelsbalansen för hela 1981 ge ett underskott på ; bytesbalansunderskottet beräknades komma att uppgå till . har emellertid handelsbalansen i stället visat ett överskott på . Till följd av devalveringen av den svenska kronan kommer emellertid handels- och bytesbalansen att förete en mer ogynnsam utveckling under återstoden av året. Regeringen räknar nu med ett underskott i bytesbalansen på . Tabell 2: Försörjningsbalansens utveckling jämfört med ; procentuell förändring. En jämförelse mellan finansplanens och Sverigerapports prognoser samt regeringens proposition -0,7 -1,4 -4,6 -9,2 -2,2 -2,0 -0,4 -3,4 -2,7 -0,9 -1,1 -1,6 -0,3 -1,0 -1,5 -0,6 -1,7 -2,4 -1,2 -1,0 -2,2 -2,0 * Procent av föregående års BNP Det finns flera orsaker till den svagare ekonomiska utvecklingen . Av central betydelse är givetvis den fortsatt svaga internationella konjunkturutvecklingen. förutsågs en vändning i den internationella konjunkturen . Den internationella konjunkturen har emellertid förblivit svag och någon egentlig vändning uppåt har ännu inte kommit till stånd. På det inhemska planet torde den höjning av diskontot från som fann sig nödgad att vidtaga ha verkat neddragande på såväl investeringsaktiviteten som på den privata konsumtionen. Ytterligare en faktor som bromsat den ekonomiska aktiviteten har varit den svenska kostnadsutvecklingen i förhållande till omvärlden. Det sammanhänger med årets och fjolårets avtal på den svenska arbetsmarknaden. Om än det förra har kunnat beskrivas som återhållsamt har avtalen inte varit ägnade att medverka till den sänkning av kostnadsläge i förhållande till omvärlden som är en förutsättning för ökad export och återvunna marknadsandelar i den internationella handeln. konkurrensläge i förhållande till de centraleuropeiska länderna - , , m.fl. - försämrades därtill under loppet av våren och sommaren till följd av den svenska s. k. valutakorgens konstruktion. På grund av den stigande dollarkursen och dollarns vikt i valutakorgen kom kronan att apprecieras i förhållande till de valutor som deltar i det europeiska monetära samarbetet. 1 förhållande till Dmarken hade sålunda kronan fram till devalveringen stigit med inte jämfört med . Med hänsyn till bl. a. stora betydelse för svensk verkstadsindustri såväl som marknad som konkurrent på övriga marknader har detta inneburit påfrestningar för vår industri. Sammantaget har dessa faktorer medverkat till en försvagning av situationen på den svenska arbetsmarknaden - om än den öppna arbetslösheten är låg jämfört med flertalet andra länder - och till att en betydande ökning av arbetslösheten kunde förutses /82. Ytterligare en faktor som medverkat till den svaga utvecklingen har varit nedgången i fråga om bostadsbyggandet. Inte minst har småhusbyggandet minskat till följd av höjda räntekostnader, höjda taxeringsvärden och ökade uppvärmningskostnader. Den osäkerhet som föranleddes av vårens överenskommelse mellan socialdemokraterna, och , vilken ju bl. a. innebär att rätten till ränteavdrag skall inskränkas, har verkat ytterligare neddragande på byggnadsaktiviteten. genomfördes en 10-procentig devalvering av den svenska kronan. Regeringen presenterade ett ekonomisk-politiskt paket innefattande såväl stimulans- som besparingsåtgärder. Dessa åtgärder skall givetvis ses mot den ovan angivna bakgrunden. Regeringen har i sitt pressmeddelande i samband med devalveringen angivit två motiv för denna: 1) att kostnadsläget i den svenska industrin är för högt och att i den internationella lågkonjunktur vi nu går igenom sysselsättningen i industrin därmed hotas; 2) att en lägre kostnadsnivå är en förutsättning för den långsiktiga förstärkning av den utlandskonkurrerande sektorn som är nödvändig för att skall kunna återvinna ekonomisk balans. Vi finnér det i för sig anmärkningsvärt att en devalvering i enlighet med det första motivet presenteras som en konjunkturpolitisk åtgärd. Det är betänkligt att statsmakterna återigen går in och korrigerar resultatet av träffade avtal på arbetsmarknaden, och det kan ifrågasättas om man inte därmed starkt försvårar tillräckligt återhållsamma avtal för framtiden. Inte desto mindre delar vi bedömningen att en devalvering, när andra lösningar avvisats, blev det enda realistiska sättet att tillräckligt snabbt åstadkomma den kostnadsanpassning som är en förutsättning för återvunnen ekonomisk balans. Vi noterar att uppskrivningen av D-marken bidragit till att ytterligare förbättra det svenska konkurrensläget. Ett centralt inslag i det av regeringen föreslagna stabiliseringspolitiska paketet är en sänkning av mervärdeskatten från 23,46 till 20 % från . Som motiv för sänkningen har till en början främst angivits att den skall motverka den höjning av prisnivån om som devalveringen beräknas medföra. Åtgärden kompletteras dessutom med ett prisstopp . Regeringens ambition med åtgärden var att undvika att den prisklausul som ingår i årets avtal skall utlösas till följd av devalveringen. har det skett en förskjutning i argumenteringen genom att regeringen i stället betonar mervärdeskattesänkningens efterfrågestimulerande effekter. Klokskapen bakom den föreslagna mervärdeskattesänkningen kan ifrågasättas från en rad synpunkter: O För det första säger beprövad nationalekonomisk erfarenhet att en devalvering för att bli framgångsrik bör åtföljas av en åtstramning av den ekonomiska politiken. Så skedde också 1977 genom att mervärdeskatten höjdes från . Visserligen föreslås vissa skatteskärpningar och tidigarelagda utgiftsnedskämingar för att finansiera mervärdeskattesänkningen, men dessa verkar endast tillfälligt och är dessutom otillräckliga. Risken är uppenbar att den ekonomiska politiken i likhet med vad som skedde 1979 efter devalveringarna 1976-1977 - blir alltför expansiv. O Det angivna syftet att förhindra en utlösning av avtalets indexklausul får åtgärden att framstå snarare som ett slags manipulation med index än som en real åtgärd mot inflationen. Det innebär ju bl. a. att en skatt byts mot en annan som inte registreras i prisindex. En mer direkt åtgärd hade varit att t. ex. kombinera prisstoppet med ett lönestopp som förhindrade utlösning. Det finns också anledning att befara att mervärdeskattesänkningen kommer att medverka till att indexklausuler kommer att bli ett bestående inslag i löneavtal på arbetsmarknaden - vi befarar därför att sådana är samhällsekonomiskt osunda. Det kommer vidare att kunna anföras att klausulen tvingade regeringen att föreslå sänkt moms. Det förtjänar dessutom att noteras att avtalets indextak trots sänkt mervärdeskatt med stor sannolikhet kommer att genombrytas 1982. O I regeringens proposition sägs att om avtalets prisklausul genombryts, leder detta till ett extra lönepåslag på inte fullt och att denna snabbare löneökning skulle ge en stimulans till en - icke önskvärd ökad efterfrågan. Med hänsyn till lönepåslagets förmodade storlek, blir emellertid dess effekt relativt liten jämfört med de direkta stimulanseffekter som den föreslagna mervärdeskattesänkningen måste få. Propositionens argumentation i detta hänseende hänger inte ihop. O Sänkningen av mervärdeskatten framstår också som märklig mot bakgrund av devalveringens orsaker, dvs. valutakorgens konstruktion och de i det långsiktiga perspektivet alltför stora löneökningarna. Om den svenska kronan hade varit knuten till det europeiska monetära samarbetet, skulle dess uppgång i förhållande till de centraleuropeiska valutorna inte ha kommit till stånd. Dess kurs i förhållande till t. ex. D-marken skulle då ha varit i stort sett densamma som är fallet efter devalveringen. Ingen hade i den situationen förordat en sänkning av mervärdeskatten därför att kronkursen hade fallit i förhållande till dollarn. Inte heller som reaktion på devalveringens andra orsak de för stora löneökningarna framstår sänkningen av mervärdeskatten som en adekvat reaktion. O En direkt effekt av en sänkning av mervärdeskatten blir att inte någon som helst åtgärd kommer att vidtas i syfte att mildra de orimliga marginalskatterna . Av det första steget i en stor marginalskattereform som den borgerliga trepartiregeringen i sitt ekonomisk-politiska program från lovade att vidta blir ingenting kvar tvärtom höjs den statliga inkomstskatten för alla. Med hänsyn till att det är marginalskatterna - inte mervärdeskatten - som representerar vårt allvarligaste skattepolitiska problem, framstår en förskjutning av beskattningen från indirekt skatt - moms - till direkt statlig inkomstskatt som direkt orimlig. De utbudsstimulerande effekterna av en momssänkning torde vara blygsamma i förhållande till sänkta marginalskatter. Mot denna bakgrund kan moderata samlingspartiet inte tillstyrka rege ringens förslag om en sänkning av mervärdeskatten. Vi återkommer till skattefrågan nedan. Bland olika åtgärder för att komma till rätta med inflationen föreslår regeringen att av företagens vinster över 1 milj. kr. skall avsättas till särskilda investeringsfondskonton i . Avsikten skulle vara att säkerställa att ett förbättrat vinstläge slår ut i ökade investeringar och inte ger upphov till inflatoriska lönestegringar. Som vi framhållit i det föregående har näringslivets lönsamhet legat på en alltför låg nivå. Risken för en från samhällsekonomisk synpunkt osunt hög vinstnivå är enligt vår uppfattning försumbar. Den föreslagna fondavsättningen framstår i det perspektivet som kosmetisk snarare än som realekonomiskt motiverad. Om man anser att en förbättring av näringslivets lönsamhetsnivå är nödvändig finns det inte anledning att kringgärda en eventuell sådan förbättring med begränsningar i företagens handlingsfrihet av det slag som den föreslagna fondavsättningen innebär. Också på denna punkt anser vi att regeringens förslag bör avslås. Trots den kritik vi här riktat mot delar av regeringens stabiliseringspaket ställer vi oss positiva till flertalet av de i paketet upptagna åtgärderna som väl överensstämmer med vad moderata samlingspartiet tidigare föreslagit i olika sammanhang. O förändringar i lagen om anställningsskydd innebärande lagfäst rätt till provanställning upp samt rätt till extraanställning vid arbetstoppar; O införande av ett system med ökad självrisk i sjukförsäkringen. Vår bedömning är emellertid att det bör vara möjligt att börja tillämpa ett sådant system ; O åtgärder för att stimulera utbudet av virke. De föreslagna åtgärderna är emellertid otillräckliga, särskilt på kort sikt. Den viktigaste åtgärden för att åstadkomma det avsedda ökade virkesutbudet torde vara sänkta marginalskatter. Åtgärder för att därutöver stimulera ytterligare virkesutbud behandlas närmare i särskild motion; O åtgärder för att påverka näringslivets investeringar, dvs. en förlängning av det nuvarande investeringsavdraget för byggnader samt ersättande av det nuvarande investeringsavdraget för inventarier med ett nytt system, där av ingående mervärdeskatt på investeringar får dras av mot utgående mervärdeskatt; O förslag om särskilt forskningsavdrag för att stimulera industrin till ökade insatser för forskning och utveckling; O tillskapande av särskilda uppfinnarkonton. I anslutning till de i propositionen aktuella åtgärderna har regeringen också beslutat att anslå ytterligare 600 milj. kr. till arbetsmarknadspolitiska åtgärder.