mot · G402694 · 1981-01-21 00:00:00 — av m. fl. I en av (internationella fredsforskningsinstitut) utgiven broschyr heter det: Världens kärnvapenarsenaler innehåller över 60000 kärnvapen, vilket motsvarar ca sprängämnen per människa. Även om bara en bråkdel av dessa vapen utnyttjades skulle följden bli en katastrof av en omfattning man inte kan föreställa sig. Det betyder att även om bara en liten del av de militära utgifterna anslås till kärnvapen är dessa det största enskilda hotet mot mänskligheten. gick kärnvapenstrategin, åtminstone i , ut på att dessa vapen skulle vara avskräckande, en tes som byggde på idén om 'ömsesidigt garanterad förstörelse. Denna uppfattning bygger på att fienden inte skulle våga bölja ett anfall av rädsla för att hans egna städer och industrier skulle förstöras i en vedergällningsaktion. Den senaste utvecklingen kan emellertid tyda på en glidning från avskräckningsstrategi i riktning mot strategi för krigföring med kärnvapen. understryker att det finns en reell risk för att ett krig i tredje världen skulle kunna trappas upp till ett kärnvapenkrig i vilket stormakterna blir indragna. Emellertid kan man inte utesluta möjligheten av att ett världskrig kan komma att utlösas av stormakterna själva som följd av en tillfällighet, felbedömning eller ren dårskap. När det gäller felbedömning ökar hotet i takt med den ständiga moderniseringen av taktiska och strategiska kärnvapen, främst när det gäller förbättringen av deras träffsannolikhet och tillförlitlighet. Risken för att ett kärnvapenkrig kan komma att utlösas av den ena eller andra orsaken ökar också med anhopningen av stora mängder kärnvapen på ett litet område. Ett sådant riskområde är . har uppmärksamheten i diskussionen om kärnvapen i hög grad riktats på de s. k. eurostrategiska vapnen. Dessa utgörs av kärnvapen som är stationerade i eller kan riktas mot mål i och har en räckvidd som överstiger den som gäller för de existerande taktiska kärnvapnen av kortdistanstyp men är kortare än de interkontinentala strategiska kärnvapnens. I SIPRI-broschyren ges en översikt av viktigare eurostrategiska kärnvapen. Därvid nämns särskilt den senaste generationen sovjetiska och amerikanska kärnvapensystem för medelstora avstånd. 1980/81 3 sami. SS-20, som kan medföra tre separat inriktade kämvapenstridsspetsar på avstånd , okar kraftigt kämvapenpotential i . Denna robot har tillförts vissa förband och är fortfarande under produktion. Detsamma gäller det andra omstridda sovjetiska strategiska vapnet, bombflygplanet /Backfire. Backfire kan under vissa omständigheter genomföra interkontinentala uppdrag. Två nya amerikanska eurostrategiska system, som är under konstruktion, skall enligt planerna utplaceras i ett antal NATO-länder. Dessa system omfattar markavfyrade kryssningsrobotar och Pershing II ballistiska robotar. NATO beslöt att basera 464 markavfyrade kryssningsrobotar och 108 Pershing i . Dessa nya eurostrategiska vapen på båda sidor måste betraktas som en ökande risk för ett kärnvapenkrig i , ett krig som skulle betyda att lades i ruiner. Den ökade krigsfaran och den ökade risken för ett förödande kärnvapenkrig, som skulle förinta stora delar av den europeiska befolkningen och lägga i ruiner, har lett till en ökad insikt hos många människor och även till en förstärkt aktivitet i kampen för freden. Särskilt har frågan om att minska risken för ett kärnvapenkrig och för en förstörelse genom kärnvapen kommit i förgrunden. Kraven om förbud mot kärnvapen och om inrättandet av kärnvapenfria zoner, helst omfattande hela världen, reses ånyo i många länder. Även i har denna diskussion skjutit fart, varvid som ett extra moment tillkommit de faror som är förknippade med beslutet om förhandslagring av amerikanska vapen i . Såsom påminns i en artikel av () har FN:s medlemsstater i verkligheten redan förbundit sig att arbeta för upprättandet av kärnvapenfria zoner. Detta har skett genom regeringarnas antagande av slutdokumentet från FN:s extra session om nedrustning 1978. Där talas i punkt 33 om upprättandet av kärnvapenfria zoner som en viktig nedrustningsåtgärd, varigenom det säkras att zonerna fullt ut befrias från kärnvapen likaväl som respekt för sådana zoner från kämvapenmakternas sida. I punkt 32 påminns också om att kärnvapenmakterna gjort deklarationer om att försäkra icke-kärnvapenstater mot användning eller hot om användning av kärnvapen. Frågan om inrättandet av kärnvapenfria zoner med som medlem har varit uppe till behandling i . I utrikesutskottets utlåtande /80:22, som godkändes av , skrivs: Utskottet utgår ifrån att regeringen i linje med vår traditionella aktiva medverkan i det internationella fredsarbetet och i enlighet med utskottets uttalade och av godkända önskemål fortsatt vidmakthåller hög aktivitet, såväl beträffande kartläggningar och analyser av rustningssituationen som i fråga om initiativ och förslag i syfte att söka bryta den Utskottet anser att ett framtida kärnvapenfritt därvid bör vara en målsättning." (Vår kursiv.) med denna positiva inställning till kampen för ett kärnvapenfritt har emellertid utrikesutskottet märkligt nog ställt sig negativt till kampen för ett kärn vapenfritt . Den mest utförliga behandlingen av denna fråga ges i utrikesutskottets yttrande 1976/77:3 y, till vilket sedan hänvisats. Det för utrikesutskottet avgörande argumentet mot kravet på ett kärnvapenfria förefaller att återfinnas i följande satser: En huvudförutsättning för upprättandet av en kärnvapenfri zon är givetvis att alla stater som avses omfattas av zonen är överens om att inleda förhandlingar härom. Denna förutsättning har inte förelegat beträffande förslaget om en sådan zon i . En annan förutsättning är att stater som besitter kärnvapen är beredda att å sin sida göra vissa utfästelser och åtaganden. Som neutral stat i händelse av konflikt välkomnar i detta sammanhang s. k. negativa säkerhetsgarantier, dvs. att kärnvapenmakter förbinder sig att inte utnyttja sina kärnvapen mot mål inom en dylik kärnvapenfri zon. Detta aktualiserar i sin tur även frågan om en zons avgränsning och om upprättandet av säkerhetsområden utanför zonen som är fria från taktiska kärnvapen eller medeldistansrobotar, vilka kan sättas in mot mål inom zonen i fråga. Frågan om en kämvapenfri zon i torde därför inte kunna betraktas isolerat från den militärpolitiska situationen i i övrigt. Den har därmed också ett samband ej blott med de allmänna nedrustningsförhandlingarna inom FN:s ram utan även med samtalen mellan och om begränsning av de strategiska vapnen, de s.k. SALT-förhandlingarna, och med förhandlingarna mellan NATO- och Warzawapaktsstaterna om ömsesidiga styrkereduktioner i , de s.k. M(B)FR-förhandlingarna. Såsom redan påpekats har FN genom beslutet på den extra sessionen om nedrustning 1978 undanröjt ett av de argument som utrikesutskottet anförde mot ett kärnvapenfria . Kärnvapenmaktema har förklarat sig beredda till sådana åtaganden som nämns i utskottets yttrande. Ett annat av argumenten synes utskottet självt har undanröjt genom sin bestämda anslutning till målsättningen om ett kärnvapenfria . Denna sker utan förbehållet att samtliga berörda stater först måste ha deklarerat sin vilja att inleda förhandlingar härom. Detsamma måste då rimligen också anses gälla . Vad så gäller det återstående argumentet om sammanhanget mellan en kärnvapenfri zon i och utvecklingen i och världen i övrigt, är dess riktighet obestridlig. Det talar emellertid under nuvarande förhållanden för att frågan om ett kärnvapenfria måste ställas på dagordningen. En sådan kärnvapenfri zon är ju ett medel att trygga de nordiska folken från ett kärnvapenkrigs fasor och att också genom sin återverkan på utvecklingen i och världen i övrigt ge ett bidrag till att alla folk skall kunna vinna denna trygghet. Vilken omfattning skulle en kärnvapenfri zon i ha för att svara mot våra intressen och kunna förväntas bli politiskt genomförbar? Inte annat än jag kan se måste förverkligandet ske gradvis; de storslagna generalplanerna kollapsar redan i första uppförbacken, skriver . Hon framför tanken att man skall boija med det enklaste, nämligen att som ett första steg och prövar att få fastlagd en kärnvapenfridlysning. Om detta sker genom ömsesidig notväxling mellan dem var för sig och kärnvapenmakterna, inleder man inte heller någon av dessa i frestelsen att begära kontroll och insyn. Den internationella kontrollen och vår egen nationella trovärdighet i fråga om kärnvapenfrihet räcker. Vägen vore då jämnad för andra stater, kanske de nordiska först, men nog även andra, ivriga som så många av dem nu är att förverkliga målet om kärn vapenfrihet i . Med hänvisning til} det anförda föreslås att beslutar hemställa hos regeringen att snabbt ta initiativet för upprättandet av en kärnvapenfri zon med sikte på ett kärnvapenfritt och ett kärnvapenfritt . (vpk) C.-H. (vpk) (vpk)