mot · G4022088 · 1981-03-24 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1980/81:133 om riktlinjer för energisparverksamheten i byggnader m.m. Erfarenheterna av olika insatser för energihushållning i bebyggelsen har visat på stora brister i hushållningsprogrammet. De krav på en högre ambitionsnivå, på en mera samordnad och medveten samhällsplanering och på ökade styrmedel för stat och kommun som vpk i tidigare sammanhang krävt har inte heller i förevarande proposition uppfyllts. Regeringsförslagen stannar en bit på vägen, är otillräckliga och ofullständiga och skjuter viktiga avgöranden framför sig. Kommunerna föreslås inte få de befogenheter och möjligheter som behövs för att genomföra en effektiv energiplanering och en effektivare energihushållning. Den energihushållningslag som vpk krävt och som det länge förelegat en ganska stor enighet om att den behövs, bl. a. för att ge ramarna för hushållningen, skjuts återigen . Direktverkande elvärme föreslås inte förhindras i den omfattning man bl. a. från linje 2 i folkomröstningen föreslog. Omprövning av villkoren för direktverkande elvärme föreslår regeringen nu - liksom för en rad andra viktiga och för energisparandet helt avgörande frågor - skall ske . I propositionen talas om att den kommunala energiplaneringen skall ske utifrån en helhetssyn och vikten av samordning mellan planerna för energitillförsel och energihushållning med koppling till kommunala bostadsförsörjningsprogram och den fysiska riksplaneringen. Även här går regeringen förbi konkreta förslag genom att hänvisa till arbetet med den nya plan- och byggnadslagen. Trots att de tekniska och samhällsekonomiska förutsättningarna för ett kraftigt ökat energisparande konstateras föreligga har man varit mycket blygsam då det gäller sparmål, och det talas allmänt om att sparmålet kan höjas utan bestämda konkreta målsättningar. Målet för energisparverksamheten har i stort sett formulerats som riktmärken. Energisparande är lönsamt och nödvändigt Förslagen i propositionen grundar sig främst på energihushållningsdelegationens (EHD) förslag, på oljeersättningsdelegationens (OED), , elanvändningskommitténs och energisparkommitténs m. fl. betänkanden och skrivelser med anknytning till energibesparande åtgärder inom bostadsbeståndet. I propositionen har enligt vår mening inte tillräckligt klargjorts att både svenska och internationella erfarenheter klart visar att energisparande i de flesta fall är en lönsam verksamhet eller att det kostar mindre att spara en enhet energi än att tillföra motsvarande enhet. I propositionen erinras om att ett centralt mål för energipolitiken är ett kraftigt minskat oljeberoende och att förutsättningar skall skapas för en avveckling av kärnkraften enligt beslut. Vidare att tillgängliga energikällor skall utnyttjas på bästa möjliga sätt, att en effektiv hushållning skall främjas och att miljön skall värnas. Genom hänvisningar till tidigare beslut och ställningstaganden understryks att en övergång till fasta bränslen skall främjas och att en successiv utveckling skall ske mot ett energisystem i huvudsak baserat på varaktiga, helst förnybara och inhemska, energikällor med minsta möjliga miljöpåverkan. Vpk delar mycket av de uppfattningar som redovisas i regeringens proposition då det gäller en systematisk inventering av fastighetsbeståndet genom medverkan av kommunerna, planmässiga förelägganden till fastighetsägarna att vidta bestämda åtgärder för bättre hushållning osv. men vi beklagar avsaknaden av ordentliga förslag. Vi är överens om förslagen att upphöra med de stora bidrag som utgår till olika fastighetsägare och noterar att regeringen nu anammat tidigare vpk-förslag om enbart gynnsamma lånemöjligheter, eftersom åtgärder som vidtas snabbt blir lönsamma för ägarna. Kollektiva nyttigheter sparar energi Man har i propositionen allt för litet ägnat uppmärksamhet åt de viktiga instrument för energisparande i bebyggelsen som lägenhetssammanslagningar, kompletteringar med gemensamhetslokaler och service samt nya förvaltningsformer med ökad kollektiv självförvaltning kan ge. Vidare har man allt för litet uppmärksammat vad en bättre kollektivtrafik, bättre barntillsyn, bättre utemiljöer och tillgången på kollektiva nyttigheter i fråga om tvätt osv. kan betyda för energisparande. Över huvud taget måste enligt vår mening möjligheterna till en energisnål konsumtion bättre tillvaratas och uppmuntras i fråga om integrerade lokaler för daghem, skola och gemenskap, vuxenstudier osv. - alltsammans i så nära kontakt som möjligt med arbetsplatser för att minska resor, dubbelutnyttja fritidslokaler etc. Å ena sidan kan en bättre samhällsplanering med bättre utbyggd kollektivtrafik, tätare och mera sammanhållen bebyggelse och mindre avstånd mellan bostad och arbetsplats etc. ha stor betydelse för energisparandet. Å andra sidan gäller det att välja rätt energiform. El är en högvärdig energiform som det är ett enormt slöseri att använda för uppvärmningsändamål i stor skala. Propagandan för användning av el till uppvärmningsändamål är från producenternas sida avsedd att motivera fortsatt fasthållande vid kärnkraften. Regeringen har i sina förslag inte lagt tillräcklig vikt vid att förhindra en övergång till el för uppvärmningsändamål utan tvärtom stimulerat en sådan som kan försvåra möjligheterna att avveckla kärnkraften i enlighet med beslut. Regeringen förslår inga åtgärder för att konkret förverkliga vad som sägs på flera ställen i propositionen om åtgärder för att snabbare få ned energiförbrukningen i befintlig bebyggelse. Inte heller redovisar man metoder för att konkret förverkliga program som i första hand tar sikte på de åtgärder som sparar mest energi i förhållande till insatsen osv. Det räcker inte med att lita till lån och bidrag eller till frivillighet. Det behövs en samhällelig styrning, som ger kommunerna medel att förverkliga de energimål som måste uppnås. Det behövs en lag om energihushållning, som vpk också föreslagit senast i motion 1999 till proposition 1980/81:90 om riktlinjer för energipolitiken. Det är viktigt att en sådan lagstiftning snabbt kommer till stånd. Samhället måste, via stat och kommun, få klart uttalade befogenheter att ingripa inom varje område där onödig förbrukning av energi förekommer. Skatter och taxor skall ges en sådan utformning att inte storförbrukare gynnas på småförbrukares bekostnad, utan att de riktar sig mot minoritetens slöseri och överkonsumtion. För industrins byggnader och andra byggnader som inte tillhör bostadssektorn måste andra kriterier bli vägledande än de som i stort sett gäller. Också här är det, som vpk tidigare framhållit och föreslagit, nödvändigt med andra styrmedel än de som finns. Det måste finnas samhällsorgan som inte bara granskar enskilda åtgärder inom industrin utan också industriella och andra etableringar, bl. a. med hänsyn till energiåtgången. Ett sådant organ inom industri- och övrigsektorn bör få formen av en koncessionsnämnd, vilket vpk också föreslagit i motion till proposition 1980/81:90. Vpk har också i anslutning till propositionen om riktlinjer för energipolitiken ställt en rad förslag som berör innehållet i proposition 133. Det gäller bl. a. en omläggning av energiskatten, normer för energieffektiviteten hos de vanligaste hushållsapparaterna, besparingar i affärer m. m., besparingar i elvärmda hus, effektivare belysning, förbud mot installation av direktverkande elvärme (med vissa undantag), kommunala solvärmeprogram och ändring av lagförslaget om omställningsbara eldningsanläggningar. Förslaget i proposition 133 om ändring i byggnadsstadgan, avsedd att träda i kraft , ger utrymme för olika tolkningar om vad som kan vara skälig utsträckning och skälig omfattning. Likaså kan olika tolkningar göras om vad som avses med särskilda skäl i sista stycket i föreslagen lydelse till 44 a §. Vi är ändå beredda att nu acceptera förslaget mot bakgrund av att ingenting sägs i nuvarande lydelse. Beträffande övriga i propositionen upptagna förslag som föreslås anta vill vi anföra följande. Inriktningen och omfattningen av energisparverksamheten bör bli den i motionen förordade, dvs. ambitionsnivån bör ställas högre, planerna ges en konkretare utformning och konkreta målsättningar ställas för verksamheten. Vidare bör det slås fast att verksamheten skall förankras i de kommunala bostadsförsörjningsprogrammen och energiplanering innefattande bl. a. markreservationer för solvärmeanläggningar m. m. bör uttala att kommunerna skall ges ordentliga styrmedel för att underlätta genomförandet av ett kraftigt ökat energisparande och förhindra en onödig energiförbrukning. Tillräckliga medel måste anslås eller reserveras för att genomföra en längre gående verksamhet än vad regeringen föreslår. Detta innebär att ramarna då det gäller lån för energibesparande åtgärder i bostadshus behöver höjas liksom bidrag till kommunerna för rådgivnings- och besiktningsverksamhet, stöd till energiutbildning, energiinriktad utvecklings- och demonstrationsverksamhet, information, provning och kontroll, vissa undersökningar samt lån till experimentbyggande inom energiområdet. Det är mot bakgrund av den allmänna osäkerhet som präglar propositionens innehåll och förslag svårt att precisera de belopp som kan erfordras, men en höjning av ramar och anslag kommer att behövas för /82 i förhållande till regeringens förslag. Mot bakgrund av ovanstående hemställs 1. att med avslag på proposition 1980/81:133 i motsvarande delar uttalar sig för den inriktning och omfattning av energisparverksamheten i byggnader m. m. som anges i motionen, 2. att hos regeringen begär förslag till den lagstiftning som krävs för genomförande av de i motionen ställda förslagen, 3. att hos regeringen begär förslag om de ökade ramar och anslag som erfordras för ett genomförande av motionsförslagen. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)