mot · G402652 · 1981-01-22 00:00:00 — av m. fl. om vidgad rätt för kommuner att delta i opinionsyttringar och solidaritetsaktioner Den kommunala kompetensen regleras i kommunallagen. Enligt bestämmelserna i 1 kap. 4 § får kommunerna själva vårda sina angelägenheter. Denna allmänna kompetensregel har medvetet utformats vagt för att medge en anpassning i rättspraxis av den kommunala kompetensen till de krav på kommunerna som samhällsutvecklingen leder till. I sista hand avgränsas den kommunala kompetensen av rättspraxis vid kommunalbesvärsmål. En huvudregel vid avgränsningen av det för kommunerna tillåtna uppgiftsområdet är att verksamheten skall tillgodose ett till kommunen knutet intresse. Denna begränsning har från tid till annan upplevts som alltför snäv. Statsmakterna har då genom speciallagstiftning gett kommunerna möjlighet att engagera sig i verksamhet som enligt rättspraxis inte ryms inom den allmänna kompetensen. Exempel på sådan lagstiftning är lagen (1962:638) om rätt för kommun att bistå utländska studerande, lagen (1968:131) om vissa kommunala befogenheter inom turistväsendet samt lagen (1970:663) om vissa kommunala befogenheter i fråga om sysselsättning för handikappade. Vid tolkningen av det allmänna kompetensstadgandet har kommunala opinionsyttringar och solidaritetsaktioner med anknytning till andra länder ansetts falla utanför det tillåtna området. Utrikes-, handels- och biståndspolitiken handhas av regeringen och . Sådana aktioner har också ansetts sakna det nödvändiga sambandet med den egna kommunen och därför strida mot den s. k. lokaliseringsprincipen. Denna princip genombröts emellertid genom tillkomsten av lag (1975:494) om katastrofhjälp. Denna lag gav kommuner och landsting möjlighet att vidta solidaritetsyttringar på det internationella fältet i form av katastrofhjälp. anses det dock inte vara tillåtet för kommunerna att vidta andra åtgärder för att opinionsmässigt eller på annat sätt stödja människor som försatts i en situation som i politiskt, socialt, fackligt eller ekonomiskt hänseende är outhärdlig och förnedrande. Av beslut i regeringsrätten framgår t. ex. att kommuner och landsting inte får bojkotta varor från andra länder eller leverantörer i andra länder i syfte att uttrycka ogillande av denna stats politik eller stödja ena parten i en konflikt på dess arbetsmarknad. När socialdemokraterna i vid 1976/motionerade för att få till stånd en utredning om en ytterligare utvidgning av den kommunala kompetensen på detta område avslog riks dagen motionen med hänvisning till att en ny gränsdragning i detta avseende för den kommunala kompetensen särskilt i tider av internationell oro skulle kunna åstadkomma besvärliga avvägningsproblem. En annan invändning som anfördes var att medborgarna i vissa frågor med internationell räckvidd skulle bli bundna såväl av beslut fattade av statsmakterna som av beslut fattade av kommunerna. Att kommunerna på detta sätt skulle binda upp medborgarna vid opinionsyttringar ansågs principiellt felaktigt. Den sistnämnda invändningen har som vi ser det inget berättigande. Det ligger i den kommunala demokratins natur att besluten fattas nära medborgarna. Det finns därför ingen anledning att anta att kommunala beslut om bojkottaktioner eller andra opinionsyttringar skulle vara mindre representativa för medborgarna än beslut i motsvarande ämnen som fattas av . Det torde tvärtom vara lättare att uppnå bred enighet om åtgärder av detta slag inom ett mer begränsat område som en kommun än i hela landet. Den andra invändningen att kommunala åtgärder av detta slag i ett spänt internationellt läge kan medföra vissa komplikationer - är värd uppmärksamhet. Men för sådana kommunala opinionsyttringar som inte inkräktar på den officiella utrikes-, handels- och biståndspolitikens område finns det knappast något avgörande sakligt skäl mot att utvidga den kommunala kompetensen. Tvärtom framstår det enligt vår mening som orimligt att en kommun skall tvingas att stå utanför t. ex. en bojkottsaktion som enskilda och företag, däribland kanske kommunens egna bolag, deltar i och som allmänt uppfattats som befogad och riktig. Enligt vår mening talar starka skäl för att kommuner och landstingskommuner genom lagstiftning får rätt att vägra att köpa varor från vissa leverantörer i syfte att stödja människor som på grund av dessa leverantörers handlande försatts i en outhärdlig eller förnedrande situation. När en sådan lag skall utformas, uppkommer naturligtvis åtskilliga frågor av teknisk natur och gränsdragningsproblem. Man måste bl. a. bestämma och precisera mot vem den kommunala aktionen skall få riktas, vilka grupper av människor som skall få stödjas därigenom och vad som skall vara godtagbara syften för en aktion. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär utredning och förslag om en vidgning av kommunernas och landstingskommunernas kompetens i enlighet med vad som anförts i motionen. () () () () () () BO () () HANS () ()