mot · G4021557 · 1981-01-27 00:00:00 — 1980/81: 1557 av förste vice talmannen m. fl. om översyn av den individuella beskattningen Det är nu sambeskattningen av makars förvärvsinkomster upphörde och den individuella beskattningen infördes. Tyvärr har den individuella beskattningen, som den kommit att utformas, i många fall lett till betydande orättvisor i fördelningen av skattebördan och till alltmer svårbemästrade problem. Det är därför angeläget att en allsidig utvärdering kommer till stånd och att förslag framläggs i syfte att komma till rätta med dess nackdelar. Olika tänkbara åtgärder finns. En sådan kan vara att inrikta skatteskalan mot en mer proportionell beskattning (med undantag av de allra högsta inkomsterna). Marginalskatten i vanliga inkomstlägen skulle då bli betydligt lägre än den . Avdrag skulle vidare bli lika mycket värda, vilket bl. a. skulle underlätta åtgärder som tar större hänsyn till familjestorlek. Behovet av inkomstprövade bidrag, som genom avtrappning leder till svåra marginaleffekter, mer utpräglade ju fler barn som finns i familjen, skulle då minska. Drivkraften till olika mer eller mindre hederliga arrangemang för att nedbringa skatten skulle även avta. Syftet med den individuella beskattningen var bl. a. att underlätta kvinnors förvärvsarbete. Skatteskalornas utformning har dock alltmer kommit att styra familjernas arbetsfördelning. spelade det ingen roll om en genomsnittlig industriarbetarlön fördelades lika mellan makarna eller om endast en av dem tjänade in den. Den statliga skattesatsen var nämligen proportionell nästan ända upp till dessa vanliga inkomstlägen. är situationen en helt annan, därför att den statliga skatteskalan blivit alltmer progressiv redan i mycket låga inkomstlägen. På en vanlig industriarbetarlön blir skatten ca en tredjedel, eller , högre om endast en av föräldrarna tjänar in den än om den delas lika dem emellan. En familjeinkomst på . drabbas av nära , eller , mer i skatt än om den fördelas lika på makarna. Kan inkomsten också fördelas på barnen, t. ex. i form av kapitalavkastning, sjunker skatten ytterligare. Ju jämnare fördelad familjeinkomsten är mellan makar (och ev. barn), 1980/81: 1557 desto lägre blir skatten. I många familjer medför detta inga problem, i åter andra kan den leda till en arbetsfördelning i strid med makarnas egna önskemål. Problemet accentueras av att möjligheten att anpassa sig till skattesystemet är mindre ju fler barn som finns i familjen och ju mer glesbygdsbetonad den plats är där de bor. Skatten tar ej hänsyn till bärkraft Det är också uppenbart att beskattningen fjärmat sig från bärkraftsprincipen. Skatten på en familjeinkomst beror nästan helt av hur många den kan fördelas på, däremot inte av hur många som skall leva på den. Antalet handböcker som visar olika lagliga sätt att nedbringa skatten genom att utnyttja detta förhållande växer. Olika undersökningar visar att flerbarnsfamiljerna i större utsträckning än andra är hänvisade till en förvärvsinkomst. Trots detta betalar flerbarnsfamiljen med en inkomst på . ca , eller , mer i skatt än två barnlösa makar med . Ändå lever barnfamiljen under existensminimum om de har tre eller flera barn, medan det barnlösa paret ligger mer än 50 °7o över. Trots att den taxerade inko isten är densamma får barnfamiljen i exemplet endast behålla . av en extra hundralapp efter skatt och bortfallande bostadsbidrag, medan de barnlösa makarna får behålla . Ju större behovet av en inkomstökning är, desto hårdare slår vanligtvis marginaleffekterna. Effekter på hemmamakes förvärvsinkomster Som ovan nämnts var en av avsikterna med den individuella beskattningen att göra det mer lönande för gifta kvinnor att förvärvsarbeta. Även om skatten proportionerades mellan makarna i förhållande till deras inkomster, innebar sambeskattningen i praktiken ett hinder mot förvärvsarbete hos kvinnor gifta med män med goda inkomster. Den individuella beskattningen har däremot kommit att innebära de hårdaste tröskeleffekterna i låglönefamiljer samt i familjer med många barn. Skatten på en och samma inkomst för hemmamaken blir visserligen densamma oavsett den andra makens inkomst. Till detta kommer emellertid i familjer med låg bärkraft betydande avbräck genom bortfallande bidrag, som slår hårdare ju fler barn som finns i familjen. Har existensminimireglerna tillämpats (se nedan), kan behållningen av hemmamakens förvärvsarbete t. o. m. bli noll. Barntillsynskostnaderna blir dessutom regelmässigt större ju fler barn som finns i familjen, bl. a. därför att de har sämre möjligheter att utnyttja den subventionerade kommunala barnomsorgen. 1980/81: 1557 Utvecklingen har lett till att allt högre inkomster krävs för att existensminimum skall uppnås i barnfamiljer med endast en inkomst. Detta framgår av nedanstående tablå. (Utan de senaste årens indexreglering av skatteskalan hade inkomsterna sannolikt behövt uppgå till ännu högre belopp.) Lägsta taxerade hushållsinkomst som krävs för att nå existensminimum . Makar, en inkomst Makar, två lika stora inkomster Tvåföräldersfamiljernas behov av egna inkomster ökar med antalet barn mycket drastiskt för familjer med en inkomst och fyra eller fem barn medan enföräldersfamiljemas inkomstbehov minskar något vid ökat barnantal. Detta beror bl. a. på att enföräldershushållen med barn har dubbla skattelättnader samt obeskattade underhållsbidrag. Det är väl känt att utvecklingen stimulerat fram olika arrangemang för att skilja familjerna och därigenom nå betydande skattelättnader och bidragsökningar. stiger beloppet ytterligare. En trebarnsfamilj behöver således en inkomst på ca . för att nå existensminimum. (Hyran har antagits motsvara övre hyresgränsen.) Marginaleffekterna är också svårare och utsträckta över bredare inkomstintcrvall ju fler barn som finns i familjen. Marginaleffekter på och däröver ökar i omfattning. De mycket höga inkomster som krävs för att familjer med endast en inkomst och flera barn skall komma över existensminimum har ibland föranlett funderingar kring frågan om existensminimireglerna skulle vara för generöst satta. Jämförelser med t. ex. folkpensionärer med minimiförmåner (folkpension och pensionstillskott) tyder dock ingalunda på detta, vilket framgår av nedanstående tablå avseende . Gifta minimipensionärer förtidspensionärer , makar per barn 1980/81: 1557 I samtliga fall tillkommer hyreskostnaderna. Jämförelsen visar att existensminimum för makar med två barn utöver hyran uppgår till av basbeloppet, dvs. i stort sett detsamma som minimipensionen 1981 för pensionerade makar utan barn. (Existensminimum bygger dessutom på basbeloppet i november året innan, medan folkpensionsförmånerna fortlöpande räknas upp vid basbeloppsförändringar.) Existensminiminivåerna synes mot denna bakgrund ingalunda vara satta i överkant. Existensminimireglerna torde dock av andra anledningar behöva ses över. Det är således uppenbart att flerbarnsfamiljerna mestadels inte känner till möjligheten att begära existensminimum och därigenom få skatten nedsatt. Många nödgas i stället begära socialbidrag för att klara sin försörjning. 1 uppges således inte av fyrabarnsfamiljerna ha erhållit socialbidrag . Ändå är möjligheterna till förvärvsarbete för båda makarna och till barnomsorg större där än på de flesta andra orter. Existensminiminivån påverkas ej heller av om barnen i hushållet är små och mindre kostnadskrävande eller i tonåren och ytterst kostnadskrävande. Det synes därför nödvändigt att nivåerna differentieras efter ålder. Existensminimireglerna har också andra nackdelar: Trots att studiemedel är återbetalningspliktiga sammanräknas de vid existensminimiberäkningen med övriga inkomster och minskar skattenedsättningen med samma belopp. Studier för att längre fram bidra till familjens försörjning kan därigenom omöjliggöras. Som visats i tidigare motioner (1975/76:1036 och 1978/ 79:2101) medför också existensminimireglerna mycket breda skikt med i princip hundraprocentig marginalskatt. För en trebamsfamilj med en inkomst spelar det således ingen roll om inkomsten är ca . 1 förra fallet uppnår bruttoinkomsten inkl. bostadsbidrag nätt och jämnt existensminiminivån, varför skatten efter ansökan kan helt efterskänkas. Först vid en inkomstökning till . kan familjen passera existensminimun och få någon behållning av en extra arbetsinsats. (Behållningen efter skatt och bortfallande bostadsbidrag blir då ca . per hundralapp). Marginaleffekten kan därigenom sägas vara i hela det mellanliggande inkomstskiktet. Motsvarande gäller också om hemarbetande make går ut i förvärvslivet, eftersom skattenedsättningen minskar i takt med familjens ökade inkomst till dess full skatt i vanlig ordning kan tas ut. Flerbarnsfamiljernas skatteproblem kan således inte lösas enbart genom justeringar i existensminimireglerna. Mer behovsprövade bidrag löser ej problemen Skattereglerna har lett till ett stort behov av behovsprövade bostadsbidrag för att i någon mån kompensera den bristande hänsynen till skatteförmågan. Det framstår dock som uppenbart att kompensationen ej är tillräcklig, liksom att systemet inte kan bära större belopp i behovsprövade bidrag som trappas av. Som redan nämnts och som också framgår av t. ex. nedanstående tablå kan marginaleffekter på redan uppnås. 1980/81: 1557 Marginaleffekter med hänsyn till skatt, bostadsbidrag och barnomsorg för make om andra makens inkomst är . Brutto- Marginaleffekt %, barnantal inkomst 1 2 3 4 5 Till yttermera visso beräknas bostadsbidragen efter föräldrarnas taxerade inkomster, ej efter behållningen efter skatt. Detta innebär att ett hushåll med en inkomst på . får mindre bostadsbidrag än ett annat hushåll med samma inkomst och samma antal barn men där båda makarna deltidsarbetar. Ändå är behållningen efter skatt . lägre i det förra fallet. (Att även bostadsbidraget blir lägre beror på att den taxerade inkomsten blir högre genom att förvärvsavdraget ej utgår.) Bostadsbidragen är föremål för översyn i bostadsbidragskommittén. Även om detta kan väntas leda till att bostadsbidragen bättre anpassas till hushållens ekonomiska bärkraft, torde det knappast vara möjligt att anpassa dem till inkomsten efter skatt eller göra sådana förändringar att marginaleffekterna i någon större utsträckning nedbringas. Det framstår således klart att skattesystemet inte tar hänsyn till bärkraft, tvärtom blir skattebelastningen per konsumtionsenhet normalt allt större ju fler barn som finns i familjen, ger svårare marginaleffekter ju större behovet av en inkomstökning är, t. o. m. ger marginaleffekter på mer än 100 °7o, styr familjernas arbetsfördelning, varvid flerbarnsfamiljer och hushåll i glesbygd har svårast att anpassa sig till skattesystemet, uppammar konstlade inkomstuppdelningar samt skilsmässor för att undgå skatt. Bristerna i den individuella beskattningen som den kommit att utformas är således påfallande och leder till problem som blir allt svårare att bemästra. 1980/81: 1557 Behovet av ett rättvisare skattesystem framstår som särskilt påfallande för de större barnfamiljerna, eftersom de drabbas av såväl hårdare skattetryck som hårdare marginaleffekter än andra hushåll. Till detta kommer att samhällets utan jämförelse största ekonomiska stöd främst kommer de små familjerna till del genom stödet till den kommunala barnomsorgen. Det är därför angeläget att en allsidig utvärdering av inkomstbeskattningen kommer till stånd och att förslag framläggs i syfte att komma till rätta med dess nackdelar. Olika tänkbara åtgärder finns. En sådan kan vara frivillig tudelning av familjeinkomsten upp till vissa belopp. Dessa skulle då kunna variera efter antalet barn. Familjen får då bättre möjlighet att välja den arbetsfördelning som är bäst i det enskilda fallet och i den aktuella situationen. Nackdelen är bl. a. att skattesystemet blir än mer svåröverskådligt för den enskilde och att andra tröskeleffekter kan uppstå. En annan tänkbar åtgärd kan vara att inrikta skatteskalan mot en mer proportionell beskattning (med undantag för de allra högsta inkomsterna). Marginalskatten i vanliga inkomstlägen skulle då bli betydligt lägre än den är . Avdrag skulle vidare bli lika mycket värda, vilket bl. a. skulle underlätta åtgärder som tar större hänsyn till familjestorlek. Behovet av inkomstprövade bidrag, som genom avtrappning leder till svåra marginaleffekter mer utpräglade ju fler barn som finns i familjen, skulle då minska. Drivkraften till olika mer eller mindra hederliga arrangemang för att nedbringa skatten skulle även avta. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om 1. en allsidig utvärdering av den individuella beskattningen, som den kommit att utformas, och om förslag i syfte att bättre anpassa skatten till bärkraft och minska marginaleffekterna, 2. en översyn av existensminimireglerna i enlighet med vad i motionen anförts. G. () i () . HÖGMARK (m)