ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G502127 · 1981-11-24 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1981/82:38 om kapitaltillskott till , m. m. beslöt att inleda MBL-förhandlingar om nedläggning av bolagets massafabrik i . beslöt styrelsen att förhandlingarna skulle avse även bolagets pappersbruk på samma ort. . i samband med beslutet om medelstillskott till NCB i syfte att skapa en finansiell bas för företagets fortsatta omstrukturering, biföll en reservation med en hemställan om att regeringen skulle föranstalta om att nedläggningen av Hörneforsfabriken inte skulle ske förrän en utvärdering av Hörneforsgruppens förslag om fortsatt och utvecklad drift vid Hörneforsfabrikerna slutförts och redovisats för . Redovisningen skulle ske att kunde fatta beslut i saken . har undersökt möjligheterna till fortsatt drift vid Hörneforsfabrikerna med olika ägarkonstellationer. Verket har i sin utvärdering inte funnit några sådana möjligheter. Vi delar industriverkets uppfattning. Med anledning av det berörda riksdagsbeslutet har staten och NCB träffat ett avtal, som innebär att NCB åtagit sig att fortsätta driften vid fabrikerna i avvaktan på riksdagsbehandlingen av den redovisade utvärderingen. Staten har även åtagit sig att täcka de merkostnader NCB:s åtagande medför. Kostnaderna skall avse dels driftsunderskottet i fabrikerna, dels ökningen av kostnaderna för avveckling av fabrikerna som den förlängda driftsperioden kan medföra. Den förlängda driftsperioden omfattar tiden från till den dag då NCB med hänsyn till åtagandet tidigast kan upphöra med driften i fabrikerna. Enligt den redovisning som NCB:s ledning lämnat i ett senare skede är prognosen för tiden den 1 juli-den 31 december 1981 totalt en merkostnad för driften av på ca 36,9 milj. kr. 1 denna summa är inräknade kostnader i form av ökade räntekostnader för rörelsekapital avseende , kostnader i form av dyr importved, extra underhållskostnader, fördröjd omstrukturering och en inflationsjustering av nedläggningskostnaderna om . Förutom detta har bolaget räknat med en ersättning för räntan på det kapital som har åtgått för att finansiera den löpande förlusten . Den räntan uppgår till 1,8 milj. kr. och finns med i den totala merkostnaden om 36,9 milj. kr. I propositionen framgår inte hur regeringen har kommit fram till att merkostnaden just skall uppgå till 50 milj. kr. Vi finner ingen anledning att utan vidare godta den siffran. Det finns därför inga motiv för att bifalla regeringens andra hemställan i propositionen om kapitaltillskott till NCB om 50 milj. kr. Ersättningen bör i stället uppgå till den merkostnad NCB:s ledning uppgivit, dvs. 36,9 milj. kr. Skulle andra merkostnader uppkomma utöver dem som redovisats av NCB, bör regeringen kunna återkomma med en förnyad framställan om anslag. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att beslutar att till kapitaltillskott till på tilläggsbudget I i statsbudgeten för /82 under Fjortonde huvudtiteln anvisa ett reservationsanslag av . () () () () () PER () ()
mot · G502128 · 1981-11-24 00:00:00 — Motion 1981/82:128 med anledning av proposition 1981/82:38 om kapitaltillskott till , m. m. Den utvärdering som propositionen anmäler och som utförts av S1ND PM 1981:15 Bruksort i kris en utvärdering - har enligt min mening behandlat brukets möjligheter att överleva som industri alltför negativt. De kalkyler som den s. k. Hörneforsgruppen tidigare presenterat har på flera punkter större verklighetstrohet än SIND:s rapport. Jag anser alltfort att de alternativ som Hörneforsfacken efter grundliga undersökningar anvisat är realistiska och anser att utskottet vid sitt arbete med propositionen noga bör överväga vad som anförs i skrivelsen från Hörneforsfacken av . Några synpunkter vill jag i synnerhet betona: Om frigörs från NCB och kan gå ut som köpare av ved kommer virke förmodligen att finnas. I grannskapet till bruket finns råvara som transporteras långa vägar, vilket är slöseri med energi. kan konkurrera prismässigt genom att avstånden från skog till bruk är korta. Papper kommer alltid att behövas, och den beräknade ökningen av pappersförbrukningen i världen som facken hänvisat till måste anses vara riktig och stöds av beräkningar utomlands. SIND:s utvärdering har på minussidan för fört in kostnader av olika slag, som rättvist borde ha delats av flera fabriker och inte belastat . Hörneforsgruppen har i sin kalkyl räknat med att produktionen skall bli lönsam enligt ett schema som tidigare redovisats i samband med frågans behandling i . Det är alltså ingen varvsmodell med subventioner från staten i längden. Arbetsmarknaden i kommun och i har inget utrymme för de friställda, om läggs ned. Det kapitaltillskott som tillförs bruket om det får leva vidare enligt Hörneforsfackens planering och intentioner är ringa i jämförelse med de summor som erfordras från det allmännas sida i händelse av brukets nedläggning. Fortsatt drift ger fortsatt arbete och löner och skatteinkomster för stat och kommun. Dessutom blir riskerna för personliga katastrofer eliminerade. En nedläggning blir i många avseenden en tragedi. Slutligen bör hänsyn tas till att med sina stora skogsarealer i praktiken endast har en fabrik av liknande slag kvar, om försvinner nämligen . Det är orättvist och det är orimligt att vårt län skall leverera den råvara det är fråga om till avlägsna orter. Om råvaran går till är det ju därtill mest ekonomiskt ur transportsynpunkt, då produktionen sedan skeppas direkt från hamnen vid bruket. Det är min uppfattning att NCB handlat styvmoderligt mot och att är den lösning som nationalekonomiskt och praktiskt är förmånligast. Produktionen enligt den tekniska metod som facken presenterat är också miljövänligare än andra. Med hänvisning till det anförda hemställs att vid behandling av proposition 1981/82:38 beaktar vad som i motionen anförts.
mot · G502133 · 1981-11-26 00:00:00 — 1981/82 133-135 med anledning av proposition 1981/82:37 om offentlighetsprincipen och ADB When in doubt, dont. (Engelskt uttryck) Offentlighetsprincipen har inneburit en rätt för medborgarna att ta del av skrivna eller tryckta allmänna handlingar, som icke omfattas av sekretessbestämmelser. Den som vill ta del av en allmän handling har rätt att vara anonym och behöver inte tala om syftet med sin begäran. Sjukjournaler anses vara allmänna handlingar, ehuru de omfattas av sekretess. har, med vissa inskränkningar, rätt att ta del av sin egen journal. Detta förutsätter dock att vederbörande röjer och kan styrka sin identitet. Utvecklingen på den medicinska teknikens område tenderar därhän, att ADB i ökad utsträckning begagnas för förande och förvaring av sjukjournaler. I proposition 1981/82:37 föreslås att myndighet skall bereda enskild tillfälle att själv använda datorterminal eller annat tekniskt hjälpmedel för att ta del av innehållet i upptagning för automatisk databehandling". Situationen kan därför inom sjukvården bli den, att myndigheter har journalmaterial på data; detta material får inte utlämnas emedan det är sekretessbelagt; men det får utlämnas till den, över vilken journalen är förd, som emellertid, om han vill få del av journalen - mot huvudregeln - måste uppge och kunna styrka vem han är. Personen i fråga kan då få tillgång till dataterminalen. Bland de personer, som kan tänkas begagna myndigheters dataterminaler, finns förmodligen å ena sidan sådana som kommer att fumla med tangenterna och kanske åstadkomma kortslutning i apparaturen och å den andra smarta, professionella dataoperatörer, som till äventyrs i förbifarten kan avlocka systemet icke avsedda, sekretessbelagda upplysningar. Att utan vidare bereda sådana personer tillgång till myndigheternas dataregister förefaller en smula äventyrligt. Naturligare vore måhända att nöja sig med att tillhandahålla begärd information i form av kontrollerbar utskrift från datorn, rimligtvis mot självkostnadspris. Allt som allt väcker förslaget en viss betänksamhet. Är det verkligen säkert att den offentlighetsprincip, som byggt och bygger på det skrivna eller tryckta ordet, utan vidare kan överföras till bildskärmarnas värld? Redan med nuvarande lagstiftning kan envar därtill berättigad få begärd information i form av datamaskinell utskrift. Vore det inte skäl att ännu någon tid hejda sig och nöja sig med detta? Föredragande departementschefen synes själv (s. 13) drabbad av en liknande tvehågsenhet: "Det kan enligt min mening finnas 1 1981/82. skäl att ytterligare belysa hur TF:s begreppsapparat fungerar i relation till ADB. Jag avser att i första hand låta studera dessa problem inom departementet. Om arbetet leder fram till att ytterligare utredning behöver vidtas, avser jag att ta upp saken på nytt. När förslagsställaren inte känner sig säkrare än så, förefaller det tveksamt om man skall ge sig på att ändra grundlagsbestämmelserna. Under hänvisning till det anförda hemställer jag att avslår regeringens proposition 1981/82:37. G.BIÖRCK (m) i
mot · G502140 · 1981-11-30 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1981/82:68 om ändrade avdragsregler för realisationsförluster på premieobligationer gäller att realisationsförluster på premieobligationer inte får kvittas mot realisationsvinster på andra tillgångar än premieobligationer. Enligt övergångsbestämmelser får dock sådana realisationsförluster som uppkommer vid taxering kvittas mot vinster på börsnoterade aktier och andelar i vissa aktiefonder. Regeringen vill nu permanenta dessa övergångsbestämmelser och att de skall gälla för premieobligationer utgivna eller tidigare. Sådana förluster skall dessutom sparas till senare år för kvittning mot vinster på de nu angivna slagen av värdepapper. Regeringen tillmötesgår i sitt förslag ett intressekrav som framställts från . Den motiverar denna - jämfört med lagstiftningen 1980- ökade avdragsrätt med sin skatteöverenskommelse med socialdemokratin. Vi anser att den begränsning av avdragsrätten som gjordes 1980 var ett steg i rätt riktning. Regeringen försöker nu att urholka denna begränsning. De principiella skäl som finansutskottet uttalade, att det inte kan anses rimligt att statens upplåning skall vila på en osund extramarknad gäller fullt ut. Regeringen påstår sig i ord anse dessa skäl vara riktiga, men dess förslag går i rakt motsatt riktning. Det måste därför avvisas. Med hänvisning till ovanstående föreslås att beslutar att avslå proposition 1981/82:68. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk)
mot · G50269 · 1981-11-02 00:00:00 — 1981/82 69-72 med anledning av proposition 1981/82:22 om differentierade avgifter för pensionärer vid sjukhusvård I proposition 1981/82:22 anges det främsta skälet för differentierade avgifter för pensionärer vid sjukhusvård vara "att minska de nuvarande stora skillnaderna för äldre vid långtidssjukvård jämfört med vad som gäller vid ålderdomshem. Den överenskommelse som träffats mellan och innebär att den avgiftsfria sjukhusvården under sammanlagt efter pensioneringen bibehålls oförändrad. Denna avgiftsfria vårdtid ger många pensionärer i långtidsvård möjlighet att exempelvis behålla sin egen bostad . Detta torde vara särskilt värdefullt för yngre pensionärer bl. a. med tanke på rehabiliteringsmöjligheterna. Enligt propositionen kommer och de båda kommunförbunden också att ytterligare överse rutinerna för att undvika indragning av bostadstillägget, då skäl talar mot en sådan åtgärd. Vi vill understryka vikten av en sådan översyn. Rehabilitering bör på allt sätt underlättas. För äldre pensionärer, som redan befinner sig i en varaktig vårdsituation inom primärkommunens ram, t. ex. på ålderdomshem, kan inte 365 dagars fri sjukhusvård åberopas av rehabiliteringsskäl. De har ju dessutom erlagt differentierad vårdavgift. Det som händer, när en pensionär överflyttas till långtidsvård på grund av tilltagande ohälsa, är att vederbörande erhåller ett helt avgiftsfritt år genom bytet av vårdhuvudman. Detta måste anses vara en något egendomlig situation, inte minst med tanke på att långtidsvård är en långt mer kostnadskrävande vårdform än primärkommunal äldrevård. Med stöd av ovanstående hemställer vi att hos regeringen begär förslag till sådan ändring av bestämmelserna att AFL 2:12 ej blir tillämplig i de fall då pensionärer i en varaktig vårdsituation byter vårdform från primärkommunal äldrevård till långtidsvård. () ()
mot · G50270 · 1981-11-02 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1981/82:22 om differentierade avgifter för pensionärer vid sjukhusvård I proposition 1981/82:22 föreslås att avgifter för sjukhusvård skall grundas på pensionärens egna inkomster efter skatt. Motiveringen för förslaget om differentierade avgifter är, enligt regeringen, främst att minska de nuvarande stora skillnaderna i avgift för äldre vid långtidssjukvård, jämfört med vad som gäller vid ålderdomshem. Regeringen vill med sitt förslag jämställa vistelsen på sjukhus med permanent boende på ålderdomshem och i . kommunisterna menar att en sådan jämförelse är fel. Ett permanent boende på en institution kan inte jämställas med längre eller kortare vistelse på sjukhus. De som söker sjukvård gör detta i förhoppningen att bli så friska att de kan återvända till ett normalt liv i privat boende. Detta måste också vara sjukvårdens målsättning. Men om regeringens förslag skulle gå igenom kan det innebära att en större andel av de sjuka inte bara blir tillfälliga patienter under längre eller . De kan på grund av att de av ekonomiska skäl blir av med sina lägenheter tvingas till en fortsatt institutionsvistelse. Det sägs i propositionen att bostaden har en mycket stor betydelse för den enskilde när det gäller att återfå möjligheten till ett friskare liv. Detta är skäl som talar för stor varsamhet när det gäller att tillämpa regler om indragning av bostadstillägg resp. bestämmande om vårdavgifter. Men regeringens konkreta förslag är att när en pensionär är utförsäkrad efter sammanlagt , skall sjukhusvården vid varje vårdtillfälle vara avgiftsfri. Därefter skall sjukvårdshuvudmannen ha möjlighet att ta ut differentierade avgifter. Patienten tillförsäkras dock på motsvarande sätt som vid vistelse i ålderdomshem ett garantibelopp. Detta belopp uppgår för en pensionär med enbart folkpension och pensionstillskott till ca . Det betyder att den som har en lägenhet men hamnar på långvård inte har en chans att behålla bostaden. Regeringens förslag drabbar inte enbart ålderspensionärer - vilket vore illa nog - det drabbar även många unga handikappade. Unga människor har rätt att ställa andra krav på samhället än att bli ännu mera beroende av olika vårdformer och bli ifråntagna möjligheten att slussas ut till ett efter deras förmåga normalt liv. Sjuka människor har redan drabbats och kommer att drabbas ytterligare av regeringens s. k. sparåtgärder, trots att man i alla sammanhang sagt sig skydda ekonomiskt svaga. kommunisterna har en annan uppfattning när det gäller sjukvårdskostnader. Vi förespråkar en avgiftsfri sjukvård, där alla bär bördorna, dvs. en skattefinansierad sjukvård. Med hänvisning till vad som ovan anförts föreslås att beslutar avslå proposition 1981/82:22 om differentierade avgifter för pensionärer vid sjukhusvård. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · G50272 · 1981-11-02 00:00:00 — med anledning av proposition 1981/82:22 om differentierade avgifter för pensionärer vid sjukhusvård Frågan om att tillämpa samma principer för avgiftsuttag i långtidssjukvården som på ålderdomshemmen har diskuterats . Det har då ansetts rimligt att samma avgiftssystem skulle tillämpas vid övergången från en vårdform till en annan. Regeringen föreslår nu att så skall ske, vilket hälsas med tillfredsställelse. Propositionen går emellertid längre än så. Många problem uppstår när det gäller de kategorier som inte är ålderspensionärer och därför inte har avvecklat sina hem. Hur återverkar förslaget på de tusentals förtidspensionärer som är hänvisade till långvården, t. ex. på grund av svåra rörelsehinder, men som egentligen är friska och som är hänvisade till sjukhus därför att serviceboende och annat stöd inte är tillräckligt utvecklat i kommunerna? Det gäller då främst ungdomar i åldern med skilda handikapp som måste ha möjlighet till kontakter och umgänge utanför institutionen; resor med vårdare till Årevidden för att ta ett exempel. De måste också kunna planera för ett liv helt utanför sjukhuset. Hur återverkar förslaget t. ex. på en reumatiker som då och då under hela livet måste vistas på sjukhus i taget, men som ändå måste ha sitt hushåll intakt ? Hur återverkar förslaget på en helt förlamad 35-årig skogsarbetare med hustru och tre barn i eget hem i en bygd där hustrun inte kan få arbete utanför hemmet? Såväl propositionen som cirkulär AC 42/81 använder begreppet skälig hänsyn till försörjningsbörda, bostadskostnader m. m. Här föreligger risk för olika bedömningar landstingen emellan. Det är angeläget att reglerna tillämpas enhetligt över hela landet. I rehabiliteringsarbetet är rika kontakter med omvärlden en förutsättning. Möjligheten att kunna återvända till sitt hem är därvidlag en stark stimulans. Det är därför nödvändigt med särskilt generösa avgiftsregler för yngre handikappade och för sådana som måste vistas på sjukhus. Med anledning av det anförda hemställs att som sin mening uttalar att vid fastställande av vårdavgifter i sluten sjukvård särskilt generösa regler skall tillämpas för yngre handikappade och för sådana patienter som måste vistas på sjukhus.
mot · G50277 · 1981-11-04 00:00:00 — med anledning av proposition 1981/82:15 om studie- och yrkesorientering i grundskola och gymnasieskola m. m. I proposition 1981/82:15 om studie- och yrkesorientering behandlas frågan om fortbildning för syo-konsulenter. Enligt beslut i anledning av proposition 1980/81:107 (om den statliga skoladministrationen) får länsskolnämnderna en delvis ny roll. De skall inrikta sina insatser på att stödja, stimulera och utvärdera skolutvecklingen. Den särskilda fortbildningsorganisationen vid nämnderna upphör. Länsskolnämndernas nya organisation ger därmed inte längre utrymme för de regionala fortbildningskonsulenttjänster med inriktning mot syo som är ett villkor för att den löpande informationen till och fortbildning av skolornas syo-funktionärer skall bli meningsfull. Den snabba utvecklingen på arbetsmarknaden förutsätter en regionalt löpande information och kunskapsuppbyggnad som bör åvila länsskolnämnderna. I de flesta fall kan denna verksamhet inte inrymmas inom de regionala planeringsrådens nuvarande resurser. Beslutet i anledning av proposition 1980/81:97 (om skolforskning och personalutveckling) förutsätter en organisation för fortbildning och utbildningskomplettering som kommer att bedrivas i högskolan i samverkan med kommuner och länsskolnämnder. Enligt min mening täcker inte de tidigare beslutade medlen och inte heller de nu föreslagna medlen den i proposition 1981/82:15 angivna mycket omfattande utbildningskompletteringen för syo-funktionärerna för att förverkliga de i propositionen uppställda målen med en syofunktionär per rektorsområde. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att de i motionen anförda synpunkterna måtte beaktas. G OTA B 69816 1981
mot · G50280 · 1981-11-10 00:00:00 — Motion 1981/82:80 av m. fl. med anledning av proposition 1981/82:31 om avgifter vid tingsrätt, m .m. 1 propositionen föreslås att kostnader för inskrivningsväsendet i princip helt skall täckas genom avgifter. gällande avgiftsfrihet för stat och kommuner föreslås upphävd. Mot ovannämnda tankar och förslag kan såväl principiella som praktiska invändningar riktas. Rätten att ta del av offentliga handlingar är en grundlagsprincip, som man inte bör kringgärda med alltför mycket administrativa eller ekonomiska begränsningar. Givet är att man aldrig kan ha någon generell rätt till helt kostnadsfritt utfående av material från offentlig förvaltning - det skulle leda till orimligheter. Men för dem som är direkta parter i mål och ärenden, och som är beroende av handlingar eller tjänster för att kunna bevaka sin egen rätt på ett rimligt sätt, bör man inte onödigtvis försvåra detta. Ett schablonartat knäsättande av avgiftsprincipen är därför diskutabelt. Åtminstone bör man göra bestämda undantag från principen, när det gäller dem som är direkt berörda av beslutet i ärendet. Statliga och kommunala förvaltningar har behov av att anlita inskrivningsväsendet. Det är en oundviklig konsekvens av vissa sidor i deras verksamheter och skyldigheter. Mot denna bakgrund är det svårt att förstå varför de av en annan del av den offentliga förvaltningen måste åläggas avgifter härför. Det finns uppenbarligen ingen som helst principiell eller rättslig poäng i detta. Tvärtom kan man på praktiska grunder bestrida det rationella i att avgiftsbelägga tjänster åt andra offentliga förvaltningar. Någon som helst besparing för offentlig verksamhet medför ju inte en sådan avgiftsbeläggning. När det gäller kostnadsproblemen i offentlig verksamhet, får ju denna betraktas som en enhet. Man sparar ingenting genom en ren kostnadsöverföring. Resultatet torde bli det motsatta - man får ökat administrativt arbete för att fullfölja uppgifter, vilka nödvändiggörs av avgiftssystemet. Den praktiska erfarenheten från förvaltningssammanhang av avgifter i rutinärenden torde vara den, att uppbörd och redovisning av sådana avgifter skapar ett extraarbete, vars kostnader inte står i proportion till de vanligen begränsade inkomster förvaltningen kan få via avgifterna. Mot bakgrund av vad här sagts föreslås att avslår proposition 1981/82:31. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)