mot · G50283 · 1981-11-11 00:00:00 — med anledning av proposition 1981/82:28 om ändringar i rättshjälpslagen (1972:429), m.m. I propositionen föreslås vissa ändringar i rättshjälpslagen. Nivån för rättshjälpsavgifter och rådgivningsavgifter föreslås höjd och inskränkningar föreslås i möjligheterna att nedsätta dessa avgifter. Vidare föreslås att allmän rättshjälp inte längre skall få beviljas i mål om boskillnad efter gemensam ansökan eller för att upprätta äktenskapsförord eller testamente. De förslag som propositionen innehåller har inte varit föremål för sedvanligt remissförfarande, vilket är högst anmärkningsvärt, och detta har lagrådet vänt sig mot. Lagrådet påpekar (s. 26) att vissa delar får ingripande betydelse både för enskildas rättsskydd och för advokatkårens arbete. Detta påpekande av lagrådet belyser väl de effekter som ett bifall till propositionen skulle medföra. Speciellt drabbade blir de mindre bemedlade för vilka rättshjälpsreformen huvudsakligen tillkommit. Genom förslaget om höjning av rättshjälpsavgifterna och inskränkningar i möjligheterna att nedsätta dessa avgifter vrider man utan tvekan klockan tillbaka åtskilligt. Erinras bör om att rättshjälpsanstalter inrättades , och stads rättshjälpsanstalt tillkom 1926. fram till rättshjälpsreformens införande utfördes vid de kommunala rättshjälpsanstalterna utan kostnad för de mindre bemedlade många bouppteckningar, äktenskapsförord och testamenten. Möjligheterna att erhålla rättshjälp för bouppteckningar försvann i lagen om allmän rättshjälp. tillkom lagen om fri rättegång, varigenom en person som kom i åtnjutande av fri rättegång icke ålades att betala något bidrag till staten. Denna lag upphävdes som bekant i samband med genomförandet av rättshjälpsreformen 1973. När det gäller äktenskapsförord och testamenten anser regeringen att det rör förmögenhetsrättsliga dispositioner som inte har sådan angelägenhetsgrad att de bör belasta rättshjälpsresursema. I stället hänvisas till möjligheterna att erhålla rådgivning. Resonemanget i propositionen är inadekvat. De juridiska problem en advokat har att ta ställning till är i rättshjälpssammanhang i många fall av förmögenhetsrättslig art. Många sådana fall har definitivt inte samma angelägenhetsgrad som t. ex. upprättande av ett testamente. I finns ett stort antal invandrare. Det lands lagar från vilket invandraren kommer skall tillämpas när det gäller upprättande av äkten1 1981182. För svenska medborgare gäller att äktenskapsförord kan upprättas såväl före som under äktenskapet. Detta gäller icke alla utlänningar. I vissa länders lagar gäller att äktenskapsförord måste upprättas före äktenskapet. Det är givetvis inte möjligt att en advokat känner vaije enskilt lands lagstiftning på det här området. Inte heller kan man räkna med att alla advokater utan vidare kan ge svar på vilka regler som gäller beträffande arvsrätt i skilda länder. Mot denna bakgrund är det naturligtvis helt otillräckligt att rådgivningstiden högst får omfatta . kommer familjelagsakkunniga att framlägga sitt betänkande. Enligt vad som framkommit avser denna utredning föreslå förändringar beträffande arvsreglerna, och sannolikt kommer laglottsbegreppet att försvinna och efterlevande makes arvsrätt att stärkas. Dessa förslag om förändringar i lagstiftningen på arvsrättens område kommer naturligtvis att oroa många människor och i många fall leda till att man vill upprätta testamenten eller göra förändringar i redan upprättade testamenten. Att i ett sådant läge lägga fram förslag om att dra in rätten att få rättshjälp för upprättande av testamente synes mig mindre välbetänkt. I familjesakkunnigas betänkande kommer också de problem som är förknippade med de sammanboendes (icke gifta) arvsförhållanden att behandlas. Har de sammanboende icke testamente så får ju den efterlevande ingen rätt till arv. Därför propageras för att testamente bör upprättas när man lever under äktenskapliga former utan att vara gift. Även för dessa grupper är det angeläget att rätten till rättshjälp för upprättande av testamente finns kvar. Speciellt är det viktigt med hänsyn till kvinnans ställning att arvsförhållandena är uppklarade genom testamentsförfarande. Propositionens förslag att från allmän rättshjälp undanta upprättandet av testamenten och äktenskapsförord innebär en uppenbarlig risk för att de mindre bemedlade (de enda som berörs av reformen) kastas i händerna på mindre nogräknade personer som utger sig vara specialister på testamenten och äktenskapsförord. Besparingen för statskassan är vidare av så begränsad omfattning att skäl inte föreligger att på detta sätt försämra rättshjälpen. Jag yrkar därför avslag på propositionens förslag i denna del. Med hänsyn till det statsfinansiella läget bör dock alla möjligheter till besparingar även inom rättshjälpsområdet tillvaratas. Jag tror det är möjligt att påtagligt ändra, effektivisera och förbilliga den allmänna rättshjälpen utan att den enskilde blir lidande på det. Det är därför beklagligt att regeringen inte närmare undersökt dessa möjligheter och analyserat de kostnadsmässigt tunga bitarna inom rättshjälpsområdet. Om man studerar utvecklingen inom rättshjälpsnämnderna , då rättshjälpsreformen trädde i kraft, finner man att de tunga och därmed kostnadsmässigt stora posterna i nämndernas verksamhet är skadeståndsärenden i trafikolycksfallsfrågor samt ärenden föranledda av fel i fastigheter och då främst villor och radhus. Om man skall åstadkomma några egentliga kostnadsbesparingar inom rättshjälpsområdet är det alltså inom dessa båda områden man skall vidta förändringar i gällande rättshjälpsbestämmelser. Före betalade försäkringsbolagen advokatkostnader i skadeståndsärenden föranledda av personskador i trafikolycksfall. Även läkarintyg och andra kostnader i målen betalades av försäkringsbolagen. Efter rättshjälpsreformens införande betalar försäkringsbolagen endast rättshjälpsavgiften, som kan vara mycket låg. Genom trafikskadelagen förändrades () situationen ytterligare. Enligt denna lag skall i princip skadestånd utgå för personskada där bil eller annat motorfordon är inblandat. Några bevis angående skuld behöver ej föreläggas, vilket således medfört att det blivit lättare att få skadestånd för personskada i trafikolycksfallssammanhang. Att bedöma storleken av skadestånden är emellertid ofta komplicerat och självfallet bör den drabbade ha hjälp i dessa frågor i rättegångssammanhangen. Man kan dock ifrågasätta om det är staten som skall stå för denna kostnad då inblandade fordon är försäkrade. Enligt min mening synes försäkringsbolaget, liksom förhållandet var tidigare, ligga närmast till för att svara för skadeersättningen. För den som drabbas har det ju ingen betydelse om det är staten eller försäkringsbolaget som står för ersättningen. Ytterligare ett skäl som talar för en återgång till tidigare förfaringssätt är den taxeglidning som förekommit och som påtalas i propositionen. En icke oväsentlig del av denna taxeglidning torde kunna förklaras av det förhållandet att försäkringsbolagen i skadeståndsärenden har vältrat över en hel del av utredningsarbetet på den skadades biträde. Härigenom har försäkringsbolagen kunnat inbespara såväl egen personal som kostnader. Mot bakgrund av vad jag anfört ovan om rättshjälpskostnadema i skadeståndsärenden inom trafikområdet anser jag det motiverat att närmare utreda om det inte finns möjligheter till besparingar genom att låta försäkringsbolagen stå för huvudparten av kostnaderna i dessa mål. Givetvis får en förändring av regelsystemet inte leda till att rättsläget för den av personskada drabbade personen försämras. En icke oväsentlig del av kostnadsökningen för rättshjälpssystemet kan hänföras till de mycket kostnadskrävande ärenden som gäller fel i fastigheter. Dessa ärenden har ökat dels som en följd av förändringar i jordabalken, dels som en följd av ökat slarv i byggandet. Självfallet är det angeläget att en enskild som drabbas i dessa sammanhang hålls skadeslös. Det torde emellertid höra till undantagen att en köpare av en fastighet icke har rättsskydd genom sin hem- och villaförsäkring. Detta rättsskydd tas emellertid i anspråk först i andra hand efter det att den allmänna rättshjälpen utnyttjats. Genom ett omvänt förhållande skulle stora besparingar i rättshjälpskostnadema uppnås. Man bör därför enligt mitt förmenande först utnyttja det försäkringsmässiga rättsskydd som föreligger innan rättshjälpssystemet kommer in och täcker köparens kostnader. I detta sammanhang borde i ökad utsträckning makarnas gemensamma betalningsförmåga beaktas. När det gäller testamentskostnaderna (som jämfört med kostnader för fel i fastigheter är ytterst blygsamma) uttalar departementschefen på s. 20 i propositionen följande trots att båda parter har nytta av rättshjälpen tas alltså inte deras gemensamma betalningsförmåga i anspråk för att täcka kostnaderna. Detta resonemang gäller i än högre grad när det är fråga om fel i fastigheter. Det hör till vanligheten att båda makarna står som ägare av fastigheten, men om tvist uppstår är det den av parterna som har lägst inkomst som söker rättshjälp. Staten får stå för hela kostnaden, och den andra parten slipper någon kostnad. Mot bakgrund av vad jag anfört om rättshjälpskostnaderna när det gäller mål om fel i fastigheter anser jag det motiverat att man närmare utreder möjligheterna att utnyttja det försäkringsmässiga rättsskyddet i första hand och först i andra hand låta staten via rättshjälpssystemet garantera fastighetsköparen skadeslöshet. Slutligen bör man utreda möjligheterna att begränsa byråkratin inom domstolsväsendet. Det nuvarande utbetalningssystemet är tungrott och komplicerat och bör kunna förenklas. Visar det sig möjligt att genomföra de besparingsåtgärder som jag föreslagit beträffande skadeståndsärenden i trafiksammanhang samt ärenden rörande fel i fastigheter kommer det också att få till följd att man kan banta rättshjälpsnämnderna, troligen också besvärsnämnden och , eftersom dessa båda ärendetyper utgör en mycket stor del av det totala ärendeflödet. Mot bakgrund av vad jag ovan anfört hemställer jag 1. att vid sin behandling av proposition 1981/82:28 om ändringar i rättshjälpslagen beslutar att avslå förslaget om att rättshjälp icke längre skall få utgå i mål om boskillnad efter gemensam ansökan, 2. att vid sin behandling av proposition 1981/82:28 om ändringar i rättshjälpslagen beslutar att avslå förslaget om att rättshjälp icke längre skall få beviljas för att upprätta äktenskapsförord eller testamente, 3. att vid sin behandling av proposition 1981/82:28 om ändringar i rättshjälpslagen beslutar att regeringen efter utredning och normalt remissförfarande förelägger förslag till begränsning av allmän rättshjälp när det gäller skadeståndsärenden i trafiksammanhang samt ärenden beträffande fel i fastigheter, 4. att vid sin behandling av proposition 1981/82:28 om ändringar i rättshjälpslagen beslutar att ge regeringen till känna vad i övrigt anförts i motionen.