mot · G4021784 · 1981-01-27 00:00:00 — av m. fl. om förbättrade villkor för mindre och medelstora företag I en fungerande marknadsekonomi styrs produktionens inriktning av den enskildes val som konsument. Endast en marknadsekonomi - det system som präglas av näringsfrihet, fri konkurrens på lika villkor och frihandel över gränserna - kan tillgodose människornas skiftande önskemål och behov. Marknadsekonomin är en ekonomi som styrs av många. Alternativet är en ekonomi som styrs av få. Om den ekonomiska utvecklingen skulle anförtros en politisk eller byråkratisk elit skulle det uppstå allvarliga risker för felaktiga beslut med olyckliga konsekvenser, för bristande utrymme för initiativ och idéer samt en oro för konsumenterna och för friheten. Därför måste marknadsekonomin bevaras och förstärkas. De åtgärder som kan bli nödvändiga från statsmakternas sida bör vara av generell natur. Eftersom fri företagsamhet på lika villkor är den bästa garantin för ökat välstånd och valfrihet anser vi att näringsfriheten måste grundlagsskyddas. Ett väl fungerande näringsliv är den enda garantin för ekonomisk tillväxt och trygg sysselsättning. Ett sådant näringsliv kännetecknas av lönsamhet, konkurrenskraft och utvecklingsförmåga. En snabb strukturomvandling för att anpassa näringsstrukturen till nya förutsättningar bör eftersträvas. Rörligheten på arbetsmarknaden måste förbättras och nyföretagandet underlättas och stimuleras. Genom de miljontals beslut som styr den fria marknaden säkerställs att önskade varor finns tillgängliga . Företag som lyckas väl med att tillgodose efterfrågan uppnår god lönsamhet medan företag som tillverkar varor som inte accepteras av konsumenterna kommer att få ekonomiska svårigheter. Dessa tvingas då ändra sitt produktsortiment eller att försvinna från marknaden. Statens uppgift är att övervaka detta skeende och se till att förändringarna sker i socialt acceptabla former men inte att styra utvecklingen mellan och inom olika branscher. De mindre och medelstora företagen är av väsentlig betydelse för vårt lands ekonomi och sysselsättning. Företag med mindre än 200 anställda svarar för omkring sysselsatta i svenskt näringsliv eller ca 720 000 arbetstillfällen. De svarar vidare för av industrins förädlingsvärde och för av industrins investeringar och export. En av lärdomarna från de senaste årens ekonomiska kris för flera betydelsefulla branscher och stora företag bör vara en ökad insikt om riskerna med att göra vårt land beroende av utvecklingen i några få branscher och av produktutvecklingen inom några få storindustrier. Vi har också sett alltför många exempel på hur en ort står och faller med ett enda företag. De små och medelstora företagen är givetvis även betydelsefulla ur regionalpolitisk synvinkel. Inte bara som källa till initiativ och till spridning av sysselsättningstillfällen utan också som medel för att åstadkomma riskspridning finns det anledning att främja utvecklingen av små och medelstora företag samt av nya företag. Det är mycket viktigt att lönsamhetskravet hävdas i svenskt näringsliv. God lönsamhet i företagen är den bästa garantin för att långsiktigt trygga arbeten. Den dåliga lönsamheten inom svenskt näringsliv har hindrat många inhemska underleverantörer - företrädesvis mindre och medelstora företag att satsa på forskning och produktutveckling. Därför har de i allt större utsträckning konkurrerats ut av utländska företag. Genom ett lägre kostnadsläge skulle bättre konkurrenskraft uppnås. Kapitalanskaffningsfrågan är särskilt svårlöst. Småföretagen har oftast en sämre soliditet än större företag och är därför i högre grad hänvisade till upplåning för finansiering av sina investeringar. Aktiemarknaden står som regel inte till förfogande, och obligationslånemarknaden är avsedd för de större företagen. Eftersom möjligheterna till självfinansiering genom nyemissioner hos ifrågavarande företag, och framför allt nystartade mindre företag, är begränsade blir behovet av att kunna behålla vinstmedel i företaget särskilt stort. Möjligheterna att förbättra de små och medelstora företagens finansiella situation är f. n. föremål för utredning (Dir. 1980:56). Det är synnerligen angeläget att detta arbete påskyndas, eftersom dessa företags behov av riskvilligt kapital är stort medan utbudet däremot är litet. Kapitalmarknaden måste ständigt förnyas för att kunna svara mot ändrade förhållanden. Målet är att upprätthålla ett så decentraliserat beslutsfattande som möjligt beträffande investeringar och kreditgivning. Medel från AP-fonden bör föras över till näringslivet i sådana former att de mindre och medelstora företagens kreditförsörjning förbättras. Systemet med återlån (refinansieringslån) är exempel på hur detta kan ske via det ordinarie bankväsendet. En annan viktig finansieringskälla är AB Industrikredit, som skall lämna långfristiga krediter till mindre och medelstora företag. beslöt att möjlighet skulle öppnas för anställda i ett företag att spara i en aktiesparfond i vilken ingår uteslutande aktier i företaget. De anställda skulle därmed få samma skatteförmåner som i det s. k. skattefondssparandet. Detta skulle dock endast gälla företag vilkas aktier är börsnoterade eller noterade på fondhandlarlistan. Det bör därför övervägas om inte skattefondssparandet kan utvidgas till att även gälla sparande i familjeföretag och andra icke börsnoterade företag. Vi avvisar kollektivt tvångssparande i s. k. löntagarfonder. Ett sådant skulle inte bara försvaga möjligheten till enskilt sparande utan också medföra att beslutsfattandet över näringslivet och dess investeringar centraliseras. Riskerna för att marknadsekonomin skulle undergrävas och nya maktkoncentrationer uppstå är uppenbara. Redan den debatt om löntagarfonder som förts har verkat hämmande på såväl nyföretagande som utbyggnad av befintliga företag. Genom att gemensamt bilda ett investmentbolag och till det överlåta äganderätten till sina företag kan flera familjeföretag uppnå såväl ökad riskspridning som förbättrade möjligheter till kapitalförsörjning. Det gemensamma bolagets kreditvärdighet bör på grund av riskspridningen bli större än summan av de ingående företagens, vilket underlättar tillförseln av lånat kapital. Dessutom skapas möjlighet att genom nyemission av aktier i det gemensamma investmentbolaget också anskaffa riskvilligt kapital. Sålunda kan de anställda på detta sätt beredas möjlighet att förvärva aktier i det egna företaget men uppnå en viss riskspridning. Eftersom investmentbolaget står som ägare till de ingående småföretagen, kommer de tidigare ägarna att bli anställda företagsledare. Därigenom behöver inte generationsskiften vara samma hot mot småföretagens överlevnad som de ofta är i dagens familjeföretag. Denna företagsform kan förutom det gemensamma ägandets fördelar också ge fördelar i form av gemensam administration, marknadsföring, utbildning m. m. Dagens skattelagstiftning lägger hinder i vägen för samgående av detta slag. De samgående familjeföretagen skulle komma att beskattas som vid försäljning. Dessutom försvårar skattelagstiftningen resultatutjämningen mellan ingående företag. Eftersom bildandet av lokala och regionala investmentbolag av detta slag tvärtom bör stimuleras, bör lagstiftningen ändras. En viktig förutsättning för ett expanderande näringsliv är bolagsrättsliga regler som minimerar byråkratin och fungerar i den praktiska verkligheten. Trepartiregeringens reformarbete som har haft detta syfte har därför inneburit förbättringar. Frågan om en ny företagsform för de mindre företagen har ännu inte lett till lagstiftning. Vi tror att det är motiverat att skapa en särskild företagsform, utan personlig ansvarighet, för de mindre företagen. bör då den nuvarande aktiebolagsformen ges en utformning som gör den huvudsakligen lämpad för de börsnoterade företagen. Dessa företag utgör en speciell grupp då de vänder sig till hela den anonyma ägarkrets och kreditmarknad som börsen representerar. Övriga företag kännetecknas i allmänhet av en väl identifierbar och sammansluten ägarkrets. Skillnaderna mellan det lilla familjeföretaget, med aktierna spridda på kanske fem sex händer och våra börsjättar, LME, ASEA, m. fl., är så stora att det måste vara rimligt att olika regelsystem skapas för att tillgodose de skilda behoven. Men den förändring av det bolagsrättsliga systemet som vi här förordar måste vara så utformad att den skapar största möjliga valfrihet för företagen när det gäller val av företagsform. För att underlätta kapitalrörelser mellan företag inom samma koncern eller mellan företag och investmentbolag bör en liberalisering av koncernbegreppet ske. Det bör bl. a. göras möjligt att kunna ge koncernbidrag även mellan företag som tillhör samma koncern men som arbetar inom olika branscher. Arvs- och förmögenhetsbeskattningen leder till stora problem för familjeföretagen. Effekterna av dessa skatter blir att företagens existens hotas genom alltför stora uttag ur rörelsen och genom orimlig skattebelastning vid generationsskifte, och effekterna förstärks genom höga marginalskatter. Förmögenhetsskatten utgår - genom den s. k. 80/85-procentiga totalskattespärren-i princip bara på förmögenheter upp till ca 1,8 milj. kr. Den drabbar alltså främst mindre och medelstora företag. Från konkurrenssynpunkt är det nödvändigt att förmögenhetsskatten anpassas till den nivå som gäller inom EG. Förmögenhetsskatten på produktivt sparande bör även i övrigt lindras. Företagsbeskattningen skall utformas så att den stärker konkurrensförmågan hos det svenska näringslivet. Produktionsskatter och löneskatter som ensidigt belastar svenska varor och tjänster måste därför avvisas. Energibeskattningen bör tas in i momssystemet, så att även dessa skatter kan lyftas av vid export. Enskild firma är i flera avseenden diskriminerad gentemot andra företagsformer i beskattningshänseende. En översyn bör därför påbörjas i syfte att likställa konkurrerande företagsformer. är i sin utrikeshandel mycket beroende av EG. Det finns därför all anledning att försöka nå fram till likartade regler som finns inom EG, bl. a. i vad gäller beskattningen. Detta är viktigt ur två aspekter: för det första att man genom enhetliga regler underlättar handelsutbytet, företagsetablering och kapitalrörelser och för det andra att från denna synpunkt inte hamnar i ett sämre konkurrensläge. En översyn i detta syfte bör därför inledas. När det gäller en harmonisering av aktiebolagslagen med är den vitala punkten fortfarande dubbelbeskattningen. Den ekonomiska dubbelbeskattningen av utdelade bolagsinkomster har kommit att avvecklas i . Det är av största vikt att det utredningsarbete som f. n. pågår inom detta område också tar in dessa aspekter. är starkt beroende av att kunna exportera de varor som tillverkas i landet. Mot bakgrund av att den svenska exporten i stor utsträckning domineras av storföretag bör det vara en angelägen uppgift att bredda kretsen av exportföretag. Speciella åtgärder bör därför vidtas för att främja de små och medelstora företagens export. En naturlig exportkanal för dessa är de svenska handelshusen. Projekt av typen Exportchef att hyra - dvs. exportkonsulter med långvarig erfarenhet som hjälper företagen med marknadsplaner, marknadsföringsåtgärder etc. - är ett annat exempel på sådana åtgärder. Trots vårt besvärliga statsfinansiella läge och trots de besparingar som gjorts har stödet till exportfrämjande åtgärder haft en hög prioritet. Med tanke på vårt exportberoende är detta förfarande helt riktigt. Stödet bör dock inriktas på lån och lånegarantier. Exempelvis bör handelshus och exportsäljbolag under vissa förhållanden kunna få s. k. rörelselån från utvecklingsfonderna och industrilånegarantier från industriverket. Företag utan fast egendom eller varulager (t. ex. flertalet konsultföretag) har små möjligheter att konsolidera sin ekonomiska ställning. Redan små konjunktursvängningar medför lätt permitteringar, då inga obeskattade reserver finns att ta av under svåra år. Avdragsgilla konjunkturutjämningsfonder vore ägnade att förbättra läget för dessa företag och göra det lättare för dem att överleva tillfälliga kriser. Sålunda skulle företag som inte har rätt till eller inte gjort avsättning till varulagerreserv få avsätta motsvarande av de totala personalkostnaderna till en dylik fond intill dess att fonden uppgår till ett maximalt belopp, motsvarande exempelvis personalkostnader (lön och sociala kostnader). Trygghetslagarna har inneburit skälig uppsägningstid samt skydd mot oberättigade uppsägningar för de redan anställda. Däremot har de försvårat för ungdomar, hemarbetande och handikappade att komma in på arbetsmarknaden. Detta beror på att provanställning i många fall inte är tillåten och att lagarnas stelbenthet gjort många företag tveksamma att ta på sig de förpliktelser på som en nyanställning innebär. En översyn av lagstiftningen sker f. n. (Dir. 1978:52). Enligt vår uppfattning måste dock arbetsgivarens möjligheter att provanställa framför allt ungdomar utvidgas till att gälla alla företag. Den anställde måste ha möjlighet att överblicka och påverka sin situation. Nya synpunkter och kunskaper kan därigenom tillföras de beslut som skall fattas, som trivsel och tillfredställelse ökar. Det är viktigt att arbetet på att förbättra förhållandena i arbetslivet inte leder till en byråkratisering av medinflytandet. En del av de arbetsrättsliga reformer som genomförts, t. ex. medbestämmandelagen (MBL), har fått denna effekt och i många fall förstört smidiga former för medbestämmande. MBL har normalt inte lett till större inflytande för den enskilde, ett decentraliserat beslutsfattande eller en ökad effektivitet. MBL har varit i kraft en så att det är motiverat med en total översyn av lagstiftningen. Denna pågår och bör skapa möjligheter för anställda och arbetsgivare att själva söka sig fram till informella och smidiga samarbetsformer. Sjukfrånvaron i mindre och medelstora företag är väsentligt lägre än i de större företagen. har sjukfrånvaron i företag med mindre än fem anställda kretsat kring . I företag med upp till 50 anställda har siffran varit , medan företag med mer än 500 anställda haft en frånvaro kring . Det finns all anledning att låta denna omvända stordriftsfördel komma de mindre och medelstora företagen till godo. Ett förslag till differentierade sjukförsäkringsavgifter bör tas fram. Den ökade rättigheten till ledighet från arbetet är en allt större belastning på i synnerhet små och medelstora företag. Var och en av de olika ledighetsformerna är i sig säkert motiverad, och problemet ligger inte i enskilda företeelser utan i mängden av dem. Många olika lagar skapar samordningsproblem, och det kan bli svårt att överblicka konsekvenserna. Flera av lagarna ger också dubbla effekter genom en kombination av ökad ledighet och betungande administration (t. ex. nya semesterlagen). Även på detta område arbetar flera kommittéer med att se över de problem som är förknippade med de olika ledighetsformerna. För att kunna minimera de negativa följdverkningarna bör man överväga åtgärder såsom begränsning av det totala ledighetsuttaget samt en maximering av sammanhängande uttagen ledighet. Att arbetsmarknaden blivit mer låst beror på att arbetsmarknadspolitiken förändrats och att målet rörlighet på arbetsmarknaden formellt uppgivits. Den ökade trögheten är en följd av flera olika faktorer, men att arbetskraften stannar kvar i olönsamma företag är otvivelaktigt en viktig orsak till den försämrade produktivitetsutvecklingen . Många människor anser det vara av stort-kanske t. o. m. omistligt-värde att få bo kvar på sin ort. I begreppet livskvalitet kan den egna orten betyda mer än en högre ekonomisk standard. För andra kan livskvalitet innebära den i vårt demokratiska land självklara rätten att byta yrke och bostadsort. En ökning av den regionala och lokala rörligheten på arbetsmarknaden är en förutsättning för att vårt lands tillgångar i kapital och arbetskraft skall kunna tillvaratas och att framtidsinriktade och expansiva företag skall kunna bidra till vårt välstånd och vår sysselsättning. Om man bibehåller olönsam produktion innebär detta väldig inkomstfördelning till dem som arbetar i förlustföretag från resten av samhället. Detta sker utan att sysselsättningen där kan garanteras . Den bristande rörligheten på arbetsmarknaden måste avhjälpas genom positiva insatser. Goda möjligheter till omskolning, tillräckliga avdrag för resekostnader och andra fördyrande levnadsomkostnader vid arbete på annan ort, erforderligt stöd vid flyttning samt möjlighet till högre lön kan öka rörligheten på den enskildes egna villkor såväl mellan som inom regioner och branscher. En effektivisering av arbetsmarknadspolitiken bör syfta till en förbättrad rörlighet mellan företag, branscher och yrken. Målsättningen för regionalpolitiken skall vara att åstadkomma förutsättningar för en konkurrens på lika villkor i hela landet. Den viktigaste åtgärden för att stärka näringslivet i stödområdena är att förbättra förutsättningarna för de företag som redan finns etablerade där. Detta kan ske genom en ökad användning av generellt verkande stödformer. Egen regi/entreprenad En ökande andel av den offentliga verksamheten avseende städning, schaktverksamhet, renhållning etc. sköts i egen regi. Framför allt gäller detta inom den kommunala sektorn. Det finns flera exempel på hur egenverksamheten inneburit effektivitetsförluster och, därigenom, kostnadsfördyringar. Ytterst är det skattebetalarna som drabbas. Självklart är det inte säkert att det alla gånger blir billigare med entreprenad än med egenverksamhet, eftersom det kan inträffa att vissa arbeten kan utföras mer rationellt om stat eller kommun utför arbetet med egen arbetskraft. I de allra flesta fall torde dock upphandling av tjänster från utomstående företag ge de lägsta kostnaderna. Detta är i sig naturligt, eftersom företagen i princip alltid är specialiserade inom ett visst verksamhetsområde. Det krav som bör ställas är därför att egenregiverksamhet hos offentliga myndigheter alltid skall ske enligt affärsmässiga regler. Med tanke på de problem som finns inom svensk industri är det speciellt viktigt att exportsektorn kan utvecklas. För att kunna det krävs dock att företagen också har en stabil hemmamarknad. Därför är det viktigt att de privata företagen - inte minst de små och medelstora - inte utestängs från den stora marknad som den offentliga sektorn utgör. När statliga och kommunala organ driver verksamhet i egen regi som konkurrerar med enskilda företag har det ofta visat sig att det skett på sätt som inte är tillfredsställande utifrån upphandlingskungörelsens intentioner. Denna bör därför göras obligatorisk för all upphandling av varor och tjänster inom den offentliga sektorn. Samhällsföretagsgruppen är den centrala och de regionala stiftelser som startade och som övertog de skyddade verkstäderna. Det skyddade arbetet skall ses som en arbetsmarknadspolitisk åtgärd i syfte att värna om de arbetshandikappades rätt till avlönat arbete. Om denna målsättning torde alla vara överens. /82 budgeteras en förlust på 2 125 milj. kr. per sysselsatt handikappad i Samhällsföretag. Enligt beslut skall verksamheten inom Samhällsföretag inriktas på att träna och förbereda handikappad arbetskraft för inträde på den reguljära arbetsmarknaden. Det borde ur en rad synvinklar - inte minst ur den enskildes - vara önskvärt att en betydligt större del av de handikappade fick sysselsättning i näringslivet. Med nuvarande ersättningsregler är detta knappast möjligt. Det visar sig också att av de anställda övergår till annat arbete. Man bör därför sträva efter att kompensation skall utgå till andra arbetsgivare på samma sätt som kompensationen nu sker till Samhällsföretag. Om denna anpassning inte kommer till stånd kommer antalet anställda i Samhällsföretag snabbt att öka, och någon möjlighet att konkurrera om arbetskraften kommer inte heller att finnas. Inom vissa delar av prövas f. n. möjligheterna att placera arbetshandikappade i lämpliga sysselsättningar i privata företag. Denna och andra liknande verksamheter måste positivt prövas i syfte att fler kan placeras inom den reguljära arbetsmarknaden. Den bästa insatsen för att begränsa de samhällsekonomiska kostnaderna på detta område gör de företag som anställer handikappade. Den uteblivna tillämpningen av främjandelagen bekräftar vår uppfattning att stimulansåtgärder är att föredra framför tvångsingripanden mot arbetsgivarna. Trots en uttalad önskan att icke priskonkurrera och att beräkna priser som skall motsvara kostnaderna i konventionell industri förekommer en rad olycksfall i arbetet, som med nödvändighet måste skapa irritationer i den konkurrensutsatta delen av näringslivet. I samband med antagandet av riktlinjerna för Samhällsföretags verksamhet har m-ledamoten i styrelsen i en reservation anfört: Det förtjänar således understrykas att priset alltid skall anpassas till rådande marknadssituation och sättas på affärsmässiga grunder. Visserligen har ett samrådsorgan bildats av Samhällsföretag och tre näringslivsorganisationer, men det torde ändå vara svårt för de många små företag vilka främst är utsatta för Samhällsföretags konkurrens att kunna hävda sin rätt. I nämnda reservation finns också ett stycke om prisdumpning: Jag finner det emellertid betänkligt att i föreliggande riktlinjer ingår en passus om att lägstpriser kan underskridas i 'speciella situationer, typ överlager. Sådana underskridanden av lägstpris, i realiteten en planerad dumpning av marknaden, är oacceptabla så länge inga ekonomiska korrektiv finns utan underskotten täcks in av skattemedel. Vi vill från vår sida instämma i detta yttrande. Det kan också finnas anledning att se över lönesystemet i Samhällsföretag. I vissa fall betalas högre löner i Samhällsföretag än på den normala arbetsmarknaden. Samhällsföretag bör också undvika att etablera sig i branscher där överkapacitet råder. Enligt de intentioner som uttalade i samband med bildandet av Samhällsföretag är dess uppgift alltså enbart att förbereda handikappad arbetskraft för inträdet på den reguljära arbetsmarknaden. Företaget har ingen regionalpolitisk uppgift, vilket det kan finnas anledning att betona. Med anledning av ovanstående hemställer undertecknade att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående förbättrade villkor för mindre och medelstora företag. () PER () . HÖGMARK (m) () () ()