mot · G402873 · 1981-01-26 00:00:00 — om de skattemässiga förutsättningarna för uppfinnare I det rådande näringspolitiska läget riktas alltmera uppmärksamhet på utvecklandet av nya produkter och uppfinningar (i högtidliga eller pretentiösa sammanhang kallade inventioner). Stora pengar läggs ned på olika stödåtgärder, och ämbetsverket STU har tillkommit för att tillfredsställa detta syfte. Emot den som klagar på sakernas tillstånd kan statsmakten därför anföra att allt som är möjligt att göra redan gjorts. Trots allt vad som görs för att gynna den tekniska utvecklingen finns det ändå en viktig sektor, där orsak finns till berättigat missnöje, och en sektor förutan vars hjälp alla åtgärder och stöd blir meningslösa. Denna sektor är uppfinnarna själva. Det erkänns i nästan alla länders patentlagar att ett företag inte kan göra uppfinningar. Uppfinningar måste göras av enskilda personer, en eller flera. Idéer föds i enskilda personers huvuden, även om de måste bearbetas och grupparbetets värde naturligtvis inte kan underskattas. En viktig sak är därför att se till att goda idéer inte går till spillo. En förutsättning för att man med gott samvete skall kunna råda en person som har en god idé att försöka göra något av den är att man kan påstå att det ligger i personens eget intresse. Förmånen som kan påräknas bör alltså vara större än insatsen, större än vad erbjuder. Att rekommendera någon att köpa lotter för att förbättra sin ekonomi är ju en direkt ansvarslös rådgivning. Kan man då med gott samvete rekommendera någon som har en god idé att satsa på den? Kan man göra det, när personen har en anställning med hygglig lön och kanske litet pengar på banken? Tyvärr måste den frågan f. n. besvaras med nej. Detta är ett stort näringspolitiskt problem. Trots att det är möjligt att få anslag för att ta fram lovande uppfinningar är det nämligen mycket svårt att få någon lönsamhet. En uppfinnare kan visserligen få låna pengar av t. ex. länets företagarförening på förmånliga villkor så till vida som han inte behöver betala tillbaka något, om projektet misslyckas. Emellertid tillämpas därvid den sedvanan att av lånebeloppet innehålls av långivaren, så att förutom ränta vid återbetalningen lånebeloppet skall betalas med ett tillägg av en fjärdedel, en sedvana som förr bara tillämpades av procentare. Även om alltså lyckan står uppfinnaren någorlunda bi, så att det blir intäkter, är dessa till stor del intecknade. En ytterligare faktor som visar hur illa uppfinnare lönas i vårt land är att det är omöjligt att få göra avdrag för kostnader som en uppfinnare haft , .dvs. under kalenderår som inträffat innan uppfinningen börjat ge inkomst. Om sedan inkomsten blir större än en normal årsinkomst, drabbar den progressiva skatten även en engångsersättning lika hårt som den drabbar solida inkomsttagares säkra inkomster. Allt detta kan ställas i motsats till vad uppfinnare i andra länder kan få ut av sina ansträngningar. Särskilt när det gäller inkomster som inte kan tänkas bli varaktiga, uppkommer frågan om emigration. Att , när han var som produktivast och tjänade som mest pengar, bosatte sig utomlands, är välbekant, liksom fallen och . Emellertid är det inte självklart att uppfinnares intäkter skall beskattas precis som vilka säkra och livsvariga inkomster som helst. Ovanstående redogörelse visar orsaker till att uppfinnarklimatet är dåligt. Om man därtill lägger det faktum att statistiskt sett bara en uppfinning av sju ger pengar, inser man att det med tillämpning av sannolikhetens lagar inte kan rekommenderas att någon lägger ned sina sparslantar på att driva fram en uppfinning till praktisk användbarhet och marknadsföring. Följande är ett tänkt men ingalunda otänkbart exempel: En uppfinnare har . på banken samt en bra idé i huvudet. Han bestämmer sig för att satsa på sin idé. är han klar och säljer uppfinningen för , vilket väl kan tros vara ett måttligt lyckosamt resultat. Följden blir emellertid följande kalkyl: År 1 Utgift . (egna pengar) (25 000 egna, 25 000 från företagarföreningen) Detta ser ju ganska tilltalande ut, tills man ser efter vad skatt och annat gör: Beskattningsresultat år 3: Avgår skatt, inkl. arbetsgivaravgift (mycket lågt beräknat) Avgår återbetalt lån . + minus avdragsgilla . Avgår egna insatsen Resultat: Förlust Det fordras således en fullkomligt enorm vinst på en uppfinning för att vår uppfinnare skall få sina pengar tillbaka och dessutom få ett faktiskt netto i handen. Med tanke på att chansen för att det skall bli nämnvärda intäkter bara är 1 på 7, borde i stället en uppfinnare lyckas få tillbaka åtminstone 7 gånger pengarna för att det skall vara någon idé. Det ovanstående visar med önskvärd tydlighet att det måste skapas näringspolitiska incitament av ett helt annat slag för att man skall kunna uppnå det syftet att det skall komma fram nya produkter och ny sysselsättning. I särskild motion yrkas att det f. n. gällande förbudet för enskilda personer att göra avdrag för kostnader som uppstått som ligger före inkomståret skall tas bort. En dylik förändring skulle medföra att ovanstående kalkyl fick ett bättre utfall, så att nettot bleve högt räknat . (arbetsgivaravgiften och progressivskatten kvarstår ju), om det gäller en person som haft en normal arbetsinkomst. för att ha en chans på sju att få igen pengarna och en premie på . är ju uppenbarligen en dum affär, helst som utfallet sex gånger på sju blir att de förlorats. Det förefaller helt otänkbart att man genom bidrag skulle kunna råda bot på detta problem. Så mycket pengar finns inte. Det måste alltså till helt andra näringspolitiska åtgärder för att man skall kunna få till ett rimligt system, där uppfinnarna som grupp får en rimlig andel av de resurser som de skapar. nuvarande fördelningen av intäkterna är inte anständig. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna behovet av bättre anpassade näringspolitiska regler i enlighet med motionens syfte.