mot · G4022155 · 1981-04-15 00:00:00 — av i med anledning av proposition 1980/81:179 om vissa åtgärder inom alkoholpolitiken Den tilltagande alkoholismen i är i stor utsträckning en fråga om livsmönster eller livsstil. I motsats till vad som gäller flertalet andra folk dricker den missbrukande svensken för att bli full. Detta gäller främst ungdomar och lågutbildade av alla slag. I medel- och överklassen har snapsen till middagen nu i betydande utsträckning ersatts med ett okontrollerat antal drinkar i enlighet med anglosaxiskt mönster, delvis som ett medel att varva ned (på anglosaxiskt psykologspråk: coping). Varje försök att verkningsfullt angripa de svenska supsederna och/eller dryckesvanorna kräver först och främst en ny stilbildning. För detta erfordras ett intensivt och långvarigt pådrag i skolor och - särskilt - i massmedia. Medan det torde vara lätt att aktivera skolor och med skolor samarbetande organisationer är det sannolikt förenat med vissa svårigheter att få en helhjärtad anslutning från massmedierna, eftersom det bland journalister och underhållningsartister av allt att döma finns ovanligt många, som har ett utvecklat alkoholberoende och en i motsvarande mån alkoholtolerant inställning. Av de många förslag som framförts i alkoholdebatten tror jag få kommer att kunna ge resultat om de inte bärs upp av en intensiv opinionsbildning mot alkohol missbruket. En sådan måste parallellt arbeta med faktaupplysning och attitydpåverkan. I direkt samverkan härmed måste sjukrollen (med ty åtföljande pekuniära och andra förmåner) ersättas med arbetsplatsrehabilitering: alkoholisten måste tvingas tillbaka till jobbet och övervakas av sina arbetskamrater. Om han eller hon blivit arbetslös måste vi finna former för att hålla dem i arbete. Arbete befordrar hälsa och välstånd och förhindrar många tillfällen till synd. Attitydpåverkan och arbetsplatsrehabilitering borde först och främst vara folkrörelsens och fackets uppgift. (Vad man erfarit av fackliga förtroendemäns alkoholvanor borde föranleda vederbörande huvudorganisation att ta till hårdhandskarna.) De frireligiösa organisationerna gör nog sitt, men var finns ? den sig mest åt själslig egenvård? Var finns de barmhärtiga samariterna? Och var finns idrotten - bortsett från ? Vad kan staten göra, snabbt och billigt? Jag kan se en omedelbar möjlighet: varningsetiketter på alla flaskor med spn/drycker, starkviner och starköl möjligen även på billiga lättviner. Vi har varningar på cigarettpaket - för all del ganska tarna. Låt sätta verkligt upplysande etiketter med olika typer av uppgifter på alla sådana flaskor, som talar om sådant som att av alla mord och dråp utförs av missbrukare och att varannan drunknad eller trafikdödad varit berusad. Tala om hur alkoholsjukdomen utvecklas och ge besked om vilka (förhållandevis små) mängder, som ger upphov till bestående skador. Berätta om alkoholskadade nyfödda! - Mjölkproducenterna har funnit metoder att informera på ett intressant sätt. Pröva något liknande i fråga om systembolagen. Ingen skall behöva bli alkoholist utan att ha fått läsa om riskerna. Kanske kunde man i fråga om lättvinerna gå fram på ett annat sätt: propagera för en hyfsad och kultiverad måltidskultur med ett eller annat glas vin till lämpliga maträtter i hemmet , som uttryck för vad man i dubbel mening skulle kunna kalla god smak. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om införande av varningsetiketter på flaskor med alkoholdrycker.