mot · G402228 · 1981-01-12 00:00:00 — av och om åtgärder mot narkotikamissbruket o Det finns mellan 10 000 och 14 000 tunga narkotikamissbrukare i . o Och om någon månad kommer heroin att överflöda den svenska marknaden, tror polisen, o Skördarna i Den gyllene triangeln är mycket goda . Det gör att asiaterna vill ta tillbaka sina marknadsandelar. (Ingress till en kvällstidningsartikel .) En nedgång i bruket av narkotika åstadkommer man inte genom ensidiga insatser på ett eller ett par områden. I själva verket krävs en mängd samverkande åtgärder för att bryta den tragiska utvecklingskurvan. Ytterst är den allmänna livsmiljöns utformning en avgörande faktor för individernas anpassning i samhället. Narkotikamissbruket får inte till någon del tolereras! Orsakerna till att vissa människor blir narkotikabrukare är ofta oklara och sammanflätade i ett nätverk, där det är svårt eller omöjligt att ha en bestämd uppfattning om vilken eller vilka pusselbitar som varit av avgörande betydelse i det enskilda fallet. En betydande vetenskaplig och politisk debatt har utvecklats kring frågan om vilken eller vilka faktorer som är viktigast. Klart är dock att människan, miljön och medlet är huvudkomponenter i detta orsakssammanhang. Den individuella mottagligheten för narkotika bestäms bl. a. av hur den enskilda människan reagerar på yttre påfrestningar, av hennes psykiska stabilitet och av medfödda kroppsliga och psykiska egenskaper, av attityder, nyfikenhet, ålder och mognad och av många andra faktorer och upplevelser. Hela miljön, som den tidigare barndoms- och uppväxtmiljön, familj och traditioner är betydande faktorer. Särskilt viktig är förekomsten av en aktiv drog- eller missbrukskultur i omgivningen. Umgänget med missbrukare och graden av närhet härtill har mycket stor betydelse - det kan leda till utvecklandet av ett eget missbruk. Riklig förekomst av narkotika i omgivningen ökar risken för att individen skall dras in i missbruk. Det medel man använder, hur mycket och hur ofta, dess verkan på kroppen och beroendeframkallande egenskaper, toleransökning, abstinens och dosering är av betydelse för utvecklingen av missbruket och dess skadeverkningar. I det här sammanhanget är det viktigt att nämna att när narkotikaberoendet väl har utvecklats/etablerats, fortsätter detta sin utveckling efter ett eget mönster, oberoende av tidigare orsaker till bruket och ofta oberoende av den nuvarande sociala situationen. Narkotikaberoendet tillkommer således som en stark, självständig kraft i brukarens tillvaro. En narkotikabrukare med ett utvecklat beroende är i allmänhet inte beredd att ge upp sin situation. Händelser som kan motivera ett uppgivande av bruket kan bl. a. vara: o att drogkonsumtionen blir alltför dyr så att missbrukaren inte ens genom brott kan få ihop till den önskade dagsdosen, o att kroppsliga besvär gör bruket alltför plågsamt eller riskabelt (kanske livshotande), o att de juridiska och sociala följderna blir alltför betungande, o att brukaren blir troende (religiöst, filosofiskt eller politiskt) och finner det oförenligt med sin nya uppfattning att fortsätta sitt bruk. Erfarenhetsmässigt uppkommer ofta frågan om varför det gått snett för vissa människor. Svaret kan - som även berörts - vara att finna i personliga och sociala problem men även i kamrattryck, verklighetsflykt, nyfikenhet eller annat. Frågan om cannabispreparatens (hasch, marijuana och hascholja) farlighet är mycket kontroversiell. Anledningarna härtill är många, men främst dessa: Cannabisrökningen spreds snabbt över västvärlden i samband med ungdomsrevolten , de vetenskapliga studierna över cannabisbrukets skadeverkningar var få, föråldrade och huvudsakligen av utomeuropeiskt ursprung, lagstiftningen var sträng och den allmänna medvetenheten i frågan var ofullständig. Cannabisrökningen kom att framstå som en protest mot det etablerade samhället. Mot den bakgrunden utvecklades en betydande argumentation för frisläppande av cannabis. De stora ekonomiska intressena bakom narkotikahandeln underblåste den argumentationen - man såg chansen till utvidgade marknader för narkotika. Men också ärliga bedömare vilseleddes av att kortvarigt cannabisbruk i allmänhet inte syntes medföra några psykiska skador. Många ansåg cannabis farligt endast som inkörsport till annat missbruk. Dokumentationen av cannabispreparatens skadeverkningar har blivit betydande . Skadorna kan indelas i tre huvudgrupper, nämligen kroppsliga, psykiska och sociala skador. Det bör nämnas att en enig vetenskaplig världsexpertis med representanter från ett 50-tal länder vid en konferens i uttalade att den verksammaste beståndsdelen i cannabis - tetrahydrocannabinol/THC är så farlig att den bör anses jämförbar med LSD. (THC är också införd psykotropkonvention under gruppen hallucinogener tillsammans med bl. De kroppsliga skadorna av cannabisbruk börjar nu bli alltmer kända. Cannabisrökens skarpa etsande gaser retar slemhinnorna i luftvägarna och kan därigenom vålla bronkit, rethosta och rinnande näsa. Laboratorieundersökningar har visat att THC kan vålla kromosomskador. (Skador på arvsmassan hos vita blodkroppar - nybildningen av vita blodkroppar försämras.) Den praktiska betydelsen av dessa resultat är ännu inte känd. Cannabisrökarens tandhygien kan vara mycket dålig liksom hans allmänna kondition, vilket dock mera är resultatet av hans livsföring än av själva missbruket. Andra skador som rapporterats bland kroniska cannabisbrukare är hjärnskador, s. k. hjärnförtvining, och hormonella störningar främst hos kvinnor. Djurförsök tyder också på att cannabis kan ha fosterdödande effekter. De verksamma beståndsdelarna i cannabis - cannabinoider - har mycket lång utsöndringstid. Det tar sammanlagt för dessa att helt gå ur kroppen. för andra droger, som alkohol eller morfin, är omkring . Den långa utsöndringstiden är f. n. föremål för omfattande forskningsarbete och kan komma att förklara en del av de skadeverkningar som långvarigt cannabisbruk ger upphov till. De psykiska skadorna av cannabisbruket är mycket allvarliga. Cannabisbruk ger upphov till ett beroende, som kan vara lika svårt att bryta som andra drogberoenden. Beroendet yttrar sig i ett tvångsmässigt begär att använda cannabis för att nå de psykiska upplevelserna av ruset. För cannabisbrukaren synes det särskilt vara kombinationen av välbefinnande, upprymdhet (eufori), förändrade tanke- och associationsmönster samt den förändrade verklighetsupplevelsen som är det eftersträvansvärda. Beroendeutvecklingen sker - som när det gäller andra grupper av preparat - olika snabbt hos olika människor till följd av olika personlighet, social situation, bruksmönster och umgänge med brukare. Det akuta ruset kan medföra betydande risker. En cannabispåverkad person är olämplig som bilförare. Cannabisrökning påverkar också inlärningsförmågan och minnet och är därför oförenlig med skolarbete eller annan verksamhet som kräver intellektuell skärpa. Ett höggradigt rus med stor dos cannabis kan framkalla ett svårt förvirringstillstånd (s. k. akut toxisk psykos). Tillståndet yttrar sig i örö, ångest, förvirring och ibland även våldsamhet. avtar och försvinner detta tillstånd. För personer med disposition för psykisk sjukdom kan det dock utlösa ett långvarigt och svårbehandlat sjukdomstillstånd (psykos), som kräver omfattande psykiatriska rehabiliteringsinsatser. Abstinensbesvären vid hastigt avbrott av en längre tids cannabisbruk är främst av psykisk art och yttrar sig i bl. a. trötthet, depression, retlighet, 1* 1980/81. insomningsproblem och allmän oro. En längre tids cannabisbruk kan medföra bl. a. personlighetsförändringar, social isolering, försämrade skolprestationer och ett svårt psykiskt och socialt förfall, där brukaren förlorat önskan att arbeta, studera eller möta även enkla krav i det sociala umgänget. Tanke- och verksamhetssfären koncentreras kring cannabisbruket - haschandet och gänget blir det centrala. Intressesfären krymper och sociala kontakter undviks - t. o. m. gänget blir efter hand av litet intresse; brukaren blir, för att använda hans egen terminologi, insnöad och nollställd. Här beskrivna förhållanden kan också utgöra grunden för att gå vidare till andra missbruksformer - i sådana fall kan man tala om att cannabisbruket varit inkörsporten till annat missbruk. Sammanfattningsvis kan sägas att de sociala skadeverkningarna beror på dels missbrukets psykiska effekter, dels på umgänget med missbrukare. Dessa faktorer gör att cannabisbrukaren kan förete ett höggradigt socialt förfall. Cannabispreparatens juridiska ställning har varit omdiskuterad . Eftersom cannabis regleras i bl. a. den allmänna narkotikakonventionen, kan det inte släppas fritt för privat konsumtion eller straffbestämmelserna kring olaga hantering helt hävas med mindre än att konventionen skrivs om. Detta anses dock vara politiskt omöjligt . Även i har frågan om cannabispreparatens juridiska ställning varit uppe till diskussion . I nåddes emellertid 1976 enighet om att någon avkriminalisering av cannabispreparaten ej skall ske i . Enighet nåddes också om att skall motarbeta alla internationella strävanden att ändra bl. a. allmänna narkotikakonventionen i riktning mot att göra det möjligt för anslutna parter att avkriminalisera innehav av cannabis. har i en särskild rapport, Cannabismissbrukets medicinska effekter (1977), pekat på de olika riskerna med cannabisbruk och helt avvisat den argumentation som tidigare förts till förmån för frisläppande eller avkriminalisering av innehav. pekar också på att den vetenskapliga dokumentationen är tillräcklig för att motivera ett bibehållande av gällande narkotikalagstiftning för cannabis. Förbundssekreteraren i anför i en cirkulärskrivelse följande synpunkter beträffande Myten om hasch: Det rullar en ny haschvåg över landet. Vi kan konstatera ett snabbt stegrande intresse för hasch . Vi har sett mängder av kringattiraljer i form av dekaler, T-shirt m. m. med budskap om att hasch är bra. Vi har via våra medlemmar konstaterat att spridningen av hasch når fram till skolor och fritidsgårdar över hela landet. verkar det som om legaliseringsrörelser som t. ex. NORML intensifierat sin lobbyverksamhet ute bland . Man kan förvänta sig att trycket här i ökar. Legaliseringsrörelserna kan endast existera om mytbildningen om haschets ofarlighet sprids bland befolkningen. I har vi en unik möjlighet till motaktion. Genom folkrörelserna och genom aktivt arbete på skolor och fritidsgårdar kan vi nå ut till många människor med information om haschets egentliga egenskaper. Bruket av hasch breder ut sig över hela landet. () säger i ett uttalande bl. a. följande: Skadeverkningarna för enskilda och samhället kommer att bli omfattande. Stora ungdomsgrupper totalpassiviseras och slås ut. Mentalsjukhus och fängelser blir överfyllda och narkotikakriminaliteten når sådan omfattning att samhället till slut har att välja mellan antingen avkriminalisering eller att låta brottsligheten passera. En sådan utveckling är ett hot mot både välfärdssamhälle och rättsordning. Om narkotikapolitiken inte förenas med en fast kriminalpolitik förblir den verkningslös - och tvärtom - om kriminalpolitiken inte får ett intimt stöd av en narkotikapolitik med buffert i form av tillämpad sociallagstiftning, kommer de redan överbefolkade fängelserna att behöva bli ännu fler för att ta sig an offren för en utbredd narkotikamarknad. Utan samordnad politik kommer missbruket att nå sådan omfattning att avkriminalisering av vissa narkotikabrott samt legalisering av vissa narkotiska preparat framstår som en sista oundviklig åtgärd för att i någon mån vidmakthålla respekten för lag och rätt i ett narkotikaöversvämmat samhälle som vill undgå rättssystemets sammanbrott till följd av överbelastning. av RNS tidskrift framhåller distriktsåklagare i att grovt narkotikabrott kan jämföras med grovt spridande av gift, ett brott som har en betydligt grövre straffskala, och fortsätter: vet vi hur farliga cannabispreparaten är. Då borde det också vara rimligt att man i lagstiftningen kraftigt minskar de mängder cannabis som krävs för att ett narkotikabrott skall bedömas sorn grovt. är det också så att knappast någon börjar sitt missbruk med någon annan form av narkotika är just cannabis. I bortåt 1 000 fall underlåter åklagare att väcka åtal i fall där personer påträffats med narkotika. Visserligen var innehaven av mindre mängd, men enligt narkotikastrafflagen är det straffbart att över huvud taget inneha narkotika. Möjligheten att lämna åtalsunderlåtelse för narkotikainnehav har emellertid lett till att bestämmelserna i riksåklagarens cirkulär skärpts. Men enligt vår mening bör man söka gå längre i denna riktning. florerar gatuhandel ganska fritt med kännedom om möjligheten att kunna inneha små mängder narkotika utan att något allvarligt händer. Vid bekämpning av narkotikaproblemet bör nämnas hur viktigt det är att minska efterfrågan av narkotika, och på den punkten har utan tvekan polisen en viktig roll genom att kontinuerligt och intensivt ägna sig åt att bekämpa gatumarknaden. Lyckas polisen med detta, blir sannolikt följden en minskad brottslighet i övrigt, inte minst i vad gäller egendoms-, vålds- och häleribrotten. Dessutom bör följden bli en minskad nyrekrytering av missbrukare. Marknadsföringen tar sig också alltmer sofistikerade uttryck. För sedan distribuerades i ett postorderhäfte, vari man saluförde de tillbehör som narkotikabrukaren behöver. För att illustrera motionen på denna punkt bifogas en kopia av häftet i fråga Se bilaga 1. (Ej tryckt) Andelen av missbrukare har ökat starkt bland de personer som dömts för brott. har också permissioner och rymningar från anstalter ökat markant. Under friheten bidrar internerna till att langarkedjorna hålls intakta och att missbruket underhålls. Narkotikahandlarna har sålunda en stor och växande marknad på fängelserna, och i många fall kan de själva kontrollera affärerna därifrån. I en artikel i tidningen redovisas ett exempel som föranledde en särskild framställning till riksåklagaren: En man döms till fängelse för bl. a. grovt narkotikabrott. Mannen hade smugglat narkotika från och han hade sålt narkotika i . beviljas denne brottsling permission utan bevakning. Han återvänder inte från permissionen utan grips senare på hemväg från där han varit och köpt narkotika! Tidningen kommenterar händelsen på följande sätt: Tyvärr är detta fall inte unikt. tillämpar sina liberala - läs släpphänta - permissionsregler på ett samhällsfarligt sätt. Naturligtvis bör vissa kategorier av brottslingar få permission och ges en chans till återanpassning på ett tidigt stadium. Lika uppenbart borde vara att samhället måste skydda sig mot vissa slags våldsmän och mot storhandlare i narkotika. Det finns ingen grövre form av brottslighet än den att införa och sälja stora mängder narkotika till tusentals ungdomar. Speciellt förkastligt handlar de som inte själva är fast i narkotikabruket, utan bara för egen skull ägnar sig åt denna ruskiga hantering. Dessa människor går bokstavligen över lik och mängder med mänskliga tragedier för att kunna rulla sig i pengar. Personalen har f. n. stora svårigheter att komma åt missbruket och langningen inom fängelserna. Andelen av narkotika- och läkemedelsmissbrukare har ökat starkt bland de personer som dömts för brott. 1966 klassades av de intagna på anstalter som missbrukare. 1976 hade siffran stigit till . F. n. antas emellertid missbruket ha en större utbredning och omfatta minst hälften av alla i kriminalvården intagna. Tidning för intervjuade tre vårdare vid kriminalvårdsanstalten i . Tidningen redovisar bl. a. följande: På Mariestadsfängelset sitter ett 60-tal intagna . Var fjärde är narkoman. Knappt tio % av dem är dömda för brott mot narkotikastrafflagen enligt en undersökning anstaltsledningen gjorde . - Visst finns det narkotika på anstalten. Det är inget att sticka under stol med. Enligt vad vi hört så är Mariestadsanstalten en av de bäst förskonade från den tyngre narkotikan När narkotikan håller på att ta slut eller en ny sändning har kommit in märker vårdarna det på de intagnas beteende. - Vi håller på att förlora flera generationer. Åldern på de intagna sjunker allt mer. Samtliga har de ett missbruk i botten. Det är ett mycket rimligt krav att första försvarslinjen måste gå vid att stänga ute langarna. Det är ett oeftergivligt krav att kriminalanstalterna skall vara narkotikafria. Den som vårdas på anstalt måste rimligen kunna garanteras att få vård i en drogfri miljö! Narkotikan styr inte bara internerna på anstalterna, utan dessa har möjlighet att kunna fortsätta sin verksamhet inifrån anstalten. Det är därför viktigt att förstärka visitationspatrullerna som faktiskt än så länge endast är på prov. Dessa har hitintills visat ett mycket gott resultat inne på anstalterna. Restriktivare regler måste tillämpas för besökande till interner med narkotikabrott i domen eller med pågående narkotikamissbruk, framför allt på de slutna anstalterna. Enligt RB 23:11 får kroppsvisitation äga rum på den besökande endast om det förekommer anledning misstänka att narkotika skall anträffas. Erfarenhetsmässigt införs den största delen av narkotikan till fängelserna genom besök till de intagna. På samma sätt är känt att narkotikan stoppas upp i kroppens håligheter och således icke kan anträffas i samband med kroppsvisitationerna. Således är det nödvändigt att dessa bestämmelser ses över. Frågan om de besökande enligt RB 28:12 skall kunna underkastas kroppsbesiktning måste övervägas. Man bör också begränsa penninginnehavet för internerna. är gränsen , men det cirkulerar på anstalterna. Bestämmelserna beträffande brevgranskning liksom rätten att utnyttja telefonautomater måste skärpas för interner med narkotikabrott i domen eller med pågående narkotikamissbruk. Regelbunden permission bör inte heller medges för intagen i sluten anstalt som använt eller innehaft narkotika. Obligatorisk identitetskontroll av besökare till de intagna bör också införas. Vad beträffar vården av missbrukare måste samhället självfallet ta hand om dem som drabbas av missbruksskador. Ofta är det alkoholproblemet som narkotikamissbrukaren skjuter skulden på. Täta sjukskrivningar på lösa grunder är för många helt förödande. Pengarna från går givetvis direkt till inköp av narkotika. Vägras man sjukskrivning hos en läkare går man till nästa. sjukskrivningar har missbrukaren eventuellt besökt något av rehabiliteringsalternativen av typen arbetsvärd eller behandlingshem. , då man uttömt hela den terapeutiska arsenalen utan resultat, är det inte ovanligt att förorda förtidspension. Åklagare, domstolar och framför allt sociala centralnämnder vidtar alltför sällan åtgärder mot själva missbruket för att stävja detta medan det är förhållandevis lättbehandlat. Genom en ändrad åtalspraxis kommer åklagaren att reagera även mot mindre innehav av narkotika. Sociala centralnämnderna underlät att vidta åtgärder mot 1/3 av de narkotikamissbrukare som remitterades till dem från åklagare under 1969-1971. Därefter har åtgärder från nämndernas sida av allt att döma blivit avsevärt sällsyntare. Lagstiftningen borde därför skärpas i syfte att få nämnderna att ingripa snabbt och kraftfullt mot själva missbruket. En framgångsrik vård av dem som missbrukar narkotika kräver insatser på ett så tidigt stadium som möjligt. De sociala myndigheterna bör genom uppsökande verksamhet följa upp alla personer som omhänderhas på grund av missbruk. Läkare och annan sjukvårdspersonal måste få bättre utbildning i att spåra missbruksproblem bakom olika sjukdomar. Det är dessutom mycket angeläget att intensifiera insatserna för att åstadkomma en effektivare eftervård. Sambandet narkotika - brottsutveckling I Lägesrapport redovisar följande sammanfattande synpunkter mellan brottsutvecklingen och narkotikabruket: Sammanfattningsvis kan sägas att vi inte med säkerhet vet hur mycket narkotikamissbruket direkt eller indirekt hjälper till att öka den polisanmälda brottsligheten i allmänhet och egendomsbrottsligheten i synnerhet. Det faktum att återfallsbenägenheten i grövre brott är i stort sett likartad vare sig man befinner sig i storstäderna med en tämligen hög narkomanfrekvens eller på landsbygden med en låg narkomanfrekvens varnas för överdrifter medan bl. a. de refererade studierna demonstrerar att narkotikan tycks vara en betydelsefull brottsalstrande faktor för vissa typer av brott under vissa perioder i vissa områden. I samma rapport (1980:3) redovisas även ett antal artiklar rörande narkotikabruket och brottsutvecklingen. och beskriver i sin artikel Makroåtgärder mot brott narkotikans muliplikatoreffekt på följande sätt: Vi har även studerat narkotikamissbrukets roll. Två populationer - 1970 och checkbedragare - undersökte vi beträffande förekomsten av narkotikamissbruk. Underlaget för denna del av undersökningen hämtades från ett register som omfattar alla de ca 7 500 personer som och i centrala häkte uppvisat stickmärken av injektionsmissbruk. Detta register har upprättats av socialläkaren professor och innehåller bl. a. uppgifter om debuten för narkotikamissbruket. Registret synes omfatta i stort sett den övervägande andelen av injektionsnarkomaner. Trots att enbart ca 1/av vuxna befolkning hör till denna kategori, uppgick deras andel i de båda populationerna till . Dessa svarade för två tredjedelar av de belastningar som registrerades under en treårig uppföljningsperiod efter den aktuella perioden. Narkotikans betydelse för fortsatt brottslighet var ungefär lika stor som alla övriga uppgifter om tidigare brottslighet, ålder, kön etc. . Ungefär hälften av narkomanerna hade debuterat i brottslighet före den första injektionen. Det bör dock beaktas, att dessa data är mycket grova. Det första injektionsmissbruket kan ha föregåtts av mer eller mindre långvarigt narkotikamissbruk med ett annat intagningssätt och debutbrottet i polisregistret är inte sällan den synliga toppen av ett kriminellt , som registrerats av de barnavårdande myndigheterna. En analys av dessa grova data ger emellertid vid handen att narkotikamissbruk och kriminalitet accelererar varandra och bäddar för återfallsbrottslighet. Narkomanerna får en två-till tredubblad brottslighet - och detta gäller för så gott som alla brottstyper - när de jämförs med icke narkomaner. Detta är dock endast en grov skattning av narkotikans muliplikatoreffekt, som f. ö. överensstämmer med utländska data. För att få bättre kunskaper om narkotikans muliplikatoreffekt krävs flera uppgifter än de som vi har tillgängliga - sådan undersökning är planerad. Säkert är emellertid att narkotikan accelererar den här undersökta brottsligheten och har en påtaglig betydelse för totala brottsnivå. presenterades resultaten av utredningen om narkotikamissbrukets omfattning (), som fått i uppdrag att genomföra en övergripande kartläggning av narkotikamissbruket i landet, framför allt det tunga missbruket. Enligt UNO:s rapport (Ds 1980:5) är mellan 10 000 och 14 000 personer tunga narkotikamissbrukare. Till tungt missbruk har utredningen i rapporten hänfört allt injektionsmissbruk och allt dagligt missbruk oavsett preparat. De beräkningar gjort bygger på en landsomfattande undersökning där man inhämtade uppgifter från myndigheter och institutioner i hela landet som i sin verksamhet kommer i kontakt med narkotikamissbrukare. visar i rapporten särskilda siffror för storstäderna. Tillsammans svarar de tre storstadsområdena för av det uppskattade totala tunga narkotikamissbruket i landet. I den aktuella rapporten från ges också en beskrivning av det förändrade mönstret vad beträffar val av stimulantia. Rådet framhåller bl. a. följande synpunkter: Centralstimulantia är fortfarande det mest använda medlet men också bruket av heroin och andra opiater är omfattande. Utanför StorStockholmsområdet tycks också en betydande ökning av injektionsmissbruket ha skett . har kommit fram till att har ungefär 2 700-3 700 injektionsmissbrukare.