mot · G4022106 · 1981-04-03 00:00:00 — Motion 1980/81:2106 av m. fl. med anledning av proposition 1980/81:126 om arbetsmarknadspolitikens framtida inriktning Med proposition 1980/81:126 har förslag framlagts rörande arbetsmarknadspolitikens framtida inriktning. Socialdemokraterna har efterlyst regeringens ställningstaganden i dessa stycken. Trots att det utredningsarbete som ligger till grund för förslagen avslutats, visar propositionen att regeringen inte förmått samla sig till en genomarbetad och konkret hållning i fråga om arbetsmarknadspolitikens utformning. I långa, och ofta avgörande, stycken väljer regeringen att genom mångordiga skrivningar, som vanligtvis återfinns i direktiv till statliga kommittéer, meddela att regeringspolitiken bör bli föremål för nya utredningar. Därmed ger propositionen i långa stycken intryck av att vara ett försök från regeringen att skjuta viktiga frågeställningar åt sidan. Socialdemokratin beklagar detta. Socialdemokratin har utförligt utvecklat sin syn på behovet av en omedelbar aktivering av arbetsmarknadspolitiken. Vidare har vi preciserat hur arbetsmarknadspolitiken bör inordnas i en samordnad politik för rekonstruktion av den svenska ekonomin. Vi har också angivit detaljerade riktlinjer för utformningen av arbetsmarknadspolitikens enskilda komponenter. Vårt samlade alternativ återfinns i motionerna 1980/81:1433 och 1434. Socialdemokratins förslag till arbetsmarknadspolitik har utformats som del i en samlad ekonomisk politik för hävdad effektiv efterfrågan i ekonomin. Det har skett i öppen konflikt med regeringens strävanden att genom nedskärningar och åtstramningar hejda det ekonomiska krisförloppet. Gång på gång har socialdemokratin funnit anledning ta avstånd från denna drastiskt efterfrågedämpande politik, vars följder vi nu kan avläsa i form av minskande sysselsättning i industrin, stagnation i den offentliga sektorns sysselsättning och växande arbetslöshet. Den strategi som ligger till grund för regeringens ekonomisk-politiska handlande har sin udd riktad mot arbetstagarna, vars förhoppningar och krav i fråga om full sysselsättning och kontant betalning för arbetet skall kraftigt pressas tillbaka. I denna konfrontation mellan regering och opposition går det föredragande statsrådet in med ett antal uttalanden. I avsnittet rörande arbetsmarknadspolitikens mål och uppgifter slår arbetsmarknadsministern fast att den fulla sysselsättningen intar en särskild ställning bland de 1* 1980181. övergripande målen för den ekonomiska politiken. Han gör vidare klart att inte ens en perfekt fungerande arbetsmarknad leder till full sysselsättning om inte den totala efterfrågan i ekonomin är tillräckligt hög. Han säger att en politik som söker tvinga fram en anpassning genom ökad arbetslöshet inte bara är socialt orättfärdig utan sannolikt också ineffektiv. Och han framhåller att idén om att utsatta grupper först måste få det sämre innan de kan få det bättre underskattar de långsiktiga skadorna av hög arbetslöshet den atmosfär den skapar. Arbetsmarknadsministern påpekar att det i vår omvärld inte saknas exempel på länder som försöker tillämpa denna form av ekonomisk politik för att övervinna balansproblem i ekonomin. Han finner att exemplen inte manar till efterföljd. Arbetsmarknadsministern slutar med att slå fast att det är hans bestämda uppfattning att trögheterna på arbetsmarknaden inte försvinner genom hot om arbetslöshet eller otrygghet i anställningen. I stället krävs enligt statsrådet betydande offentliga satsningar för att arbetsmarknaden skall förbättras. Dessa uttalanden är förbryllande. De är i långa stycken ett instämmande i arbetarrörelsens utgångspunkter för dess hårda kritik av regeringens ekonomiska politik, vilken uttryckligen har angivits bygga på uppfattningen att ekonomiska kris endast kan hävas om den totala förbrukningen, dvs. efterfrågan, pressas ned. Arbetsmarknadsministerns uttalanden ger därmed relief åt det dilemma i vilket arbetsmarknadspolitiken försatts till följd av regeringens faktiska ekonomiska politik. Högt ställda mål för arbetsmarknadspolitiken uttalas. Förutsättningarna för en effektiv arbetsmarknadspolitik tecknas korrekt. Men problemet är att arbetsmarknadsministerns syn på dessa frågor på intet sätt tillåts komma till uttryck i uppläggningen av den för arbetsmarknadspolitiken helt avgörande ekonomiska politiken. Därmed blir arbetsmarknadsministerns allmänna policyuttalanden indirekt till ett klarläggande av hur små möjligheterna är att med åtgärder som förordas i propositionen i fortsättningen värna sysselsättningen och hejda arbetslöshetens ökning. Socialdemokratin tar avstånd från en ordning där traditionella arbetsmarknadspolitiska mål och förutsättningar framstår som inkonsekvenser i den samlade regeringspolitiken, och där den statsfinansiella grunden för en aktiv arbetsmarknadspolitik undergrävs. Utvecklingen har i detta sista hänseende redan gått så långt att arbetsmarknadsministern i propositionen uttryckligen gör klart, att resurser numera saknas för att motverka arbetslösheten med tillfälliga företagsinriktade åtgärder i samma utsträckning som andra hälft. Detta betyder att den första försvarslinje mot arbetslöshet som första hälft under socialdemokratisk ledning kunde byggas upp inne i företagen redan nu är genombruten. Socialdemokratin anvisar en annan väg än regeringen. Den består bl. a. i att o åstadkomma en industriell förnyelse genom att bygga ut industrins produktionskapacitet, förändra dess struktur och återskapa starka företag med växtkraft. Kollektiv kapitalbildning under medverkan av de anställda samt offensivt statligt företagande är strategiskt viktiga inslag i en sådan politik när det privata kapitalet sviktar, o satsa på teknisk och naturvetenskaplig forskning och utveckling, o demokratisera det ekonomiska livet, o återupprätta den sociala bostadspolitiken genom att öka bostadsbyggandet och ge det en annan sammansättning, o föra en kraftfull energipolitik som syftar till ökad hushållning och till att ersätta det stora oljeberoendet med andra energislag, o reformera skattesystemet, så att det bidrar till en rättvisare fördelning, motverkar inflationen, uppmuntrar arbete och sparande och motverkar spekulation och skattesmitande. Nedskärning, åtstramning och försakelser är regeringens recept för att lösa den ekonomiska krisen. Socialdemokratins väg är en helt annan. Den består i att fullt ut ta till vara hela folkets vilja och förmåga till arbete. Därmed klargörs två tydliga och diametralt motsatta synsätt i fråga om val av väg in mot målet full sysselsättning. Vad vi här anfört om den ekonomiska politikens utformning och betydelse för effektiv arbetsmarknadspolitik bör av ges regeringen till känna. I övrigt hänvisar vi till våra förslag till riktlinjer för arbetsmarknadspolitiken i motion 1980/81:1433. I propositionen redovisas den aktuella och förväntade utvecklingen på arbetsmarknaden. Sysselsättningen i industrin faller snabbt tillbaka. Utvecklingen av antalet anställda i offentlig sektor har helt stagnerat. I detta läge framlägger regeringen förslag till nya efterfrågedämpande åtgärder. Konsekvenserna för sysselsättningen av en allmän åtstramningspolitik av det slag som regeringen nu bedriver kan inte framstå tydligare. Dämpad ekonomisk aktivitet leder till försvagad sysselsättning. Efterfrågan faller bort. Aktiviteten dras ytterligare nedåt. Samhällskostnaderna för bl. a. arbetslösheten växer. Det statliga lånebehovet drivs upp. Inflationen drivs på. Nya nedskärningar aktualiseras. Och så snurrar den nedåtgående spiralen vidare. Den allvarliga försvagning av arbetsmarknaden som inträtt är ett direkt resultat av regeringens aktivitetsdämpande politik. Socialdemokratin klargjorde konsekvenserna av denna politik. tvingades vi konstatera att en svensk regering hade försatt sig i ett läge där en aktiv konjunkturpolitik för att värna sysselsättningen fick överges för en åtstramningspolitik som framtvingats till följd av tidigare missgrepp i handhavandet av landets ekonomi. förde en svensk regering med öppna ögon en arbetslöshetsskapande politik. , , meddelar arbetsmarknadsministern sin avsikt att höja den arbetsmarknadspolitiska beredskapen. Detta är inte till fyllest. Konsekvenserna av regeringspolitiken sköljer nu med full kraft in över landet. I brist på en aktivitetsskapande ekonomisk politik räcker det inte med allmänna deklarationer om höjd beredskap. måste omedelbara sysselsättningsskapande åtgärder vidtas. Vad som därvid kan åstadkommas illustreras av det förhållandet att den betydande stegring av den öppna arbetslösheten som inträffat 1981 hade helt kunnat förhindras om de sysselsättningsskapande åtgärderna blott bibehållits på samma nivå som . Av propositionen framgår att invandrarungdomarnas bekymmersamma situation har föranlett en rapport, sammanställd av statens invandrarverk. Förslagen i denna rapport bereds enligt propositionen f. n. inom . Detta arbete bör enligt vår uppfattning bedrivas med hög prioritet. När det gäller de vuxna invandrarnas prekära situation på arbetsmarknaden konstaterar arbetsmarknadsministern att i den mest produktiva svarar invandrarna för av de arbetslösa. Regeringen konstaterar fakta utan att ta konsekvenserna av detta och utan att komma med förslag till lösningar. Beskrivningen av skillnaderna i kvinnors och mäns villkor på arbetsmarknaden är helt riktig. Förslagen till lösningar är emellertid långt ifrån tillräckliga. Risken för en ökad ojämlikhet på arbetsmarknaden är nu överhängande. En minskad offentlig sektor innebär t. ex. inte bara att många sysselsättningstillfällen för kvinnor försvinner utan också att väsentliga förvärvshinder kvarstår eller förstärks. Därmed blir det allt svårare för kvinnor att över huvud taget ta ett arbete. Arbetsmarknadsministern konstaterar att mer än hälften av samtliga arbetslösa är kvinnor. Redan nu är alltså kvinnornas arbetsmarknadssituation mycket oroande. Mot denna bakgrund förordar vi att de arbetsmarknadspolitiska instrumenten sätts in med full styrka i syfte att såvitt möjligt begränsa följderna av den förestående aktivitetsdämpningen i ekonomin. Detta bör av ges regeringen till känna. Omedelbara åtgärder krävs vidare i syfte att höja den arbetsmarknadspolitiska verkningsgraden. Vi hänvisar här till våra förslag i motion 1980/ 81:1434 rörande medelsberäkningen för och sysselsättningsplaneringen inom arbetsmarknadspolitiken. Med detta övergår vi till att granska de konkreta förslag till nya eller reformerade inslag i arbetsmarknadspolitiken som framförs i propositionen. Socialdemokraterna finner övervägandena rörande åtgärder för att stärka arbetsgivarnas sociala ansvarsmedvetande vid nyrekrytering intressanta. Vi beklagar att inte regeringen förmått utnyttja den långa tid som förflutit mellan slutförandet av det underliggande utredningsarbetet och propositionstillfället så att ett genomarbetat förslag kunnat presenteras . Ytterligare tid får inte gå förlorad. Åtgärder i syfte att stärka den solidariska personalpolitiken bör därför föreläggas . Detta bör av ges regeringen till känna. I propositionen förordas, efter förslag från AMS, införande av ett nytt rekryteringsstöd för långtidsarbetslösa ungdomar. På två viktiga punkter avviker regeringens förslag från AMS hemställan. Medan AMS förordat en bidragssats på av lönekostnaden , har regeringen stannat för . Socialdemokraterna finner ungdomens arbetsmarknadsförhållanden nu så allvarliga att verkningsgraden av insatta åtgärder inte får äventyras till följd av otillräckliga stödnivåer. Mot denna bakgrund förordar vi att stöd för anställning av långtidsarbetslösa ungdomar, i enlighet med AMS förslag, bör utgå av bidragsunderlaget. AMS har vidare förordat att stödet skall utgå till ungdomar som varit arbetslösa . Regeringen föreslår en tidsgräns . Med hänsyn till de allvarliga konsekvenser för individen som regelmässigt följer av långa arbetslöshetsperioder, bör varje samhällsåtgärd utformas i syfte att så långt möjligt förkorta arbetslöshetstiderna. Därför föreslår vi att tidsgränsen fastläggs . Våra ändringsförslag motiverar ej andra överväganden än regeringens i fråga om medelsbehovet. Reglerna för ersättning vid arbetslöshet Efter att inledningsvis ha konstaterat att reglerna i lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring och lagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd ger en god grund för fasta tillämpningsnormer, samt efter att därefter ha noterat att inga klara statistiska belägg finns för att en förändrad tolkning av reglerna för ersättning vid arbetslöshet inträffat, finner arbetsmarknadsministern likväl skäl förorda att tolkningen av reglerna om lämpligt arbete ses över. Det enda urskiljbara motivet för en sådan hållning är att, enligt propositionen, företrädare för arbetsgivarna i olika sammanhang har framhållit att reglerna för arbetslöshetsersättningen i många fall ges en alltför vid tolkning. Ingenting i propositionen indikerar att arbetsmarknadsministern funnit anledning inhämta arbetstagarnas syn på denna fråga, vare sig genom uppgifter från deras fackliga organisationer eller från arbetslöshetskassornas samorganisation. Med tanke på det ansvar som åvilar arbetstagarna och deras arbetslöshetskassor i dessa stycken finner vi att detta hade varit naturligt. Förvår del har så skett. Därvid har framgått att inga svårigheter föreligger vad gäller tillämpningen av gällande regler. Arbetslöshetskassorna finner ytterligare klarlägganden överflödiga. Vad vi här anfört om de anställdas syn på behovet av en översyn av tolkningen av gällande regler i lagstiftningen om kontant stöd vid arbetslöshet bör av ges regeringen till känna. Ekonomisk kompensation vid geografisk rörlighet Regeringen föreslår att flyttningsbidragen görs skattefria fr. o. m. avskaffas stödformen traktamente vid dubbel bosättning. Inga skäl härför anförs. Socialdemokraterna finner förslaget rörande traktamente vid dubbel bosättning illa underbyggt. Byte av familjebostad kan ofta inte ske förrän efter det att anställning på ny ort påbörjats. Skälen kan vara flera; svårigheter att finna lämplig bostad, barnens skolgång, makas/makes förvärvsarbete, brist på barntillsyn etc. Skulle nu ersättningsformen traktamente vid dubbel bosättning upphöra att utgå skulle de ekonomiska merkostnaderna för de flyttade öka väsentligt och en önskad frivillig flyttning skulle i många fall starkt försvåras. Därför förordar vi att stödformen bibehålls. AMS har inkommit med rapport rörande flyttningsbidrag till ombytessökande. Styrelsen har bl. a. förordat den förändringen i gällande bestämmelser att bidrag i fortsättningen även skall kunna utgå till flyttade från ort utan vikande sysselsättning. I motsats till regeringen finner socialdemokraterna överväganden och förslag väl motiverade. Vi föreslår därför att kravet på vikande sysselsättning på utflyttningsorten slopas under de föreslagna tvååriga försöken med flyttningsbidrag till ombytessökande. Våra förslag till trots torde de samlade kostnaderna för en reformering av flyttningsstödet rymmas inom det i budgetpropositionen för /82 föreslagna anslagsbeloppet. I övrigt hänvisar vi till vad socialdemokraterna anfört om flyttningsstöd i motion 1980/81:1433. Allmänna möjligheter att pröva nytt arbete I propositionen refereras i olika sammanhang framförda förslag om att i det privata näringslivet införa samma rätt till tjänstledighet för att pröva ny anställning som gäller för statligt anställda. I motsats till arbetsmarknadsministern finner socialdemokraterna dessa frågor väl värda ett närmare övervägande. Detta bör ske inom ramen för den utredning rörande arbetsgivarnas rekryteringspolitik som aviseras. Vad vi här anfört om utredning av rätt till viss tids tjänstledighet vid byte av arbetsgivare bör av ges regeringen till känna. Möjligheter för förtidspensionerade att pröva arbete I propositionen förordas vissa ändrade villkor för pension vid förtidspensionerades försök till återinträde på arbetsmarknaden. Regeringen föreslår ett förenklat prövningsförfarande som i praktiken innebär en vilande pensionsrätt. Dock tillfogas den begränsningen av den förordade förändringens räckvidd att rätten till pension skulle kunna ifrågasättas efter misslyckade försök till inträde på arbetsmarknaden, om det efter försöket skulle visa sig sig att arbetsförmågan har väsentligt förbättrats, eller att den handikappades möjligheter till arbete ökat väsentligt. Socialdemokraterna vill fästa uppmärksamheten på denna begränsning. Dess konsekvens kan lätt bli att löftesrika rehabiliteringsförsök går om intet till följd av pensionerades förklarliga oro för de framtida försörjningsmöjligheterna. Det angivna tillägget i propositionen får ej ges en så restriktiv tillämpning att en sådan oro bland de pensionerade visar sig motiverad. Vad vi här anfört får av ges regeringen till känna. I detta sammanhang vill vi vidare fästa uppmärksamheten på våra överväganden i motion 1980/81:1433 rörande införande av särskild rehabiliteringslön för handikappade som, före beslut om förtidspension, söker vinna inträde på arbetsmarknaden. Stimulans till rekrytering i expansiva företag AMS har tidigare förordat att utbildningsbidraget till permitteringshotad personal, den s. k. 20-kronan, bör förbindas med villkoret att sysselsättningen upprätthålls på minst oförändrad nivå. Regeringen avvisar dessa tankar. Med hänvisning till vad vi anfört i motion 1980/81:1433 vill vi anföra följande: Av de åtgärder som tidigare prövats har olika former av utbildningsstöd visat sig vara av särskild betydelse för att upprätthålla sysselsättningen vid konjunkturavmattningar. Dessa stödformer har även så till vida en offensiv karaktär som en höjning av arbetskraftens kvalifikationer gör företagen mer konkurrenskraftiga. En invändning mot utbildningsstödet i dess hittillsvarande utformning har varit att det endast syftat till att undvika uppsägningar och permitteringar. Det är emellertid av största vikt att också personalrekryteringen upprätthålls. Socialdemokraterna föreslår därför att utbildningsstödet, den s. k. 20-kronan - i likhet med vad som varit fallet med lagerstödet - i fortsättningen bör förbindas med villkor att sysselsättningen upprätthålls på minst oförändrad nivå. Företagens möjligheter att uppfylla ett sådant krav ökas om utbildningsstödet även tillåts omfatta den arbetskraft som behöver nyanställas för att ersätta den naturliga personalavgången. Ett villkor bör dock vara att det föreligger en utbildningsplan som framtagits i samverkan med arbetsmarknadens parter. Fackligt inflytande på frågor om statligt arbetsmarknadsstöd Det framstår som stötande att företag vilka ej fullt ut bär sitt samhällsansvar när det gäller miljövård, arbetarskydd, löner och övriga anställningsvillkor, inbetalning av skatter och avgifter etc. skall äga rätt erhålla olika former för statligt finansiellt stöd. En väg att förhindra att sådana illojala företag erhåller stöd är att ge de i företagen sysselsatta, i deras egenskap av samhällsmedborgare och arbetstagare, ökat inflytande över stödverksamheten. Med de förslag som framläggs i propositionen synes regeringen vilja gå närmast motsatt väg. Detta motsätter sig socialdemokraterna. Med hänvisning till vad vi anfört i motion 1980/81:1433 om förutsättningar för statligt lokaliseringspolitiskt stöd, vill vi förorda dels att statligt arbetsmarknadsstöd bör utgå endast till företag som tecknat kollektivavtal, dels att ansökan om sådant stöd alltid skall innehålla yttrande från berörd facklig organisation. Vad vi här anfört bör av ges regeringen till känna inför arbetet med att överföra gällande bestämmelser till författningsföreskrifter. Med hänvisning till vad som anförts hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om den ekonomiska politikens utformning och betydelse för effektiv arbetsmarknadspolitik, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om omedelbara sysselsättningsskapande åtgärder, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om snara förslag i syfte att stärka den solidariska personalpolitiken, 4. att beslutar att rekryteringsstöd för långtidsarbetslösa ungdomar bör utgå av lönekostnaden, 5. att beslutar att rekryteringsstöd för ungdomar bör utgå för 18-20-åringar som har varit arbetslösa , 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om översyn av tolkningen av gällande regler i lagstiftningen om konkret stöd vid arbetslöshet, 7. att avslår regeringens förslag om avskaffande av stödformen traktamente vid dubbel bosättning, 8. att beslutar avskaffa kravet på vikande sysselsättning på utflyttningsorten som villkor för flyttningsbidrag till ombytessökande, 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utredning rörande rätt till viss tids tjänstledighet vid byte av arbetsgivare, 10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om rätt till vilande förtidspension vid försök till inträde på arbetsmarknaden, 11. att beslutar att rätten till utbildningsbidrag till permitteringshotad personal förbinds med villkor om oförändrad total sysselsättning , 12. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om krav på kollektivavtal som förutsättning för statligt arbetsmarknadsstöd, 13. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om yttrande från berörd facklig organisation vid framställning om statligt arbetsmarknadsstöd. () () HANS () () () () () ()