mot · G4021433 · 1981-01-27 00:00:00 — Den mycket stora åtgärdsvolymen för att bekämpa konjunkturarbetslösheten i kombination med begränsade resurser för att administrera en så omfattande åtgärdsvolym, medförde att utrymmet för platsförmedling och arbetsförberedande åtgärder för särskilt utsatta grupper starkt begränsades. Därmed kunde dessa insatser inte ges den omfattning och form som krävts för att ge dessa grupper en förstärkt ställning på arbetsmarknaden. () har funnit detta särskilt allvarligt eftersom utvecklingen under medfört en tilltagande obalans mellan de arbetssökandes yrkesönskemål och de lediga platsernas sammansättning, liksom mellan arbetsgivarnas krav och de arbetssökandes kvalifikationer. Detta är en utveckling som medfört ökade krav på individuellt inriktade platsförmedlingsåtgärder. Den regionala utjämning i sysselsättningen som kunde uppnås under 1970talet första hälft bröts mot slutet av decenniet. Följden blev att dé regionala obalanserna på arbetsmarknaden åter förstärktes. Sysselsättningsskapande åtgärder inom arbetsmarknadspolitikens ram fick därför väsentligen svara för den regionala utjämningen. Detta hämmade ytterligare möjligheterna att koncentrera arbetsmarknadspolitikens resurser till åtgärder till förmån för de svagaste grupperna. Bedömare är ense om att nu går in i en ny period med minskande ekonomisk aktivitet och växande arbetslöshet. Liksom tidigare kommer konjunkturnedgången i första hand att drabba nytillträdande och andra grupper med en svag ställning på arbetsmarknaden. En begränsning av sysselsättningsexpansionen inom den offentliga sektorn kommer att påverka möjligheterna att upprätthålla en hög sysselsättningsnivå bl. a. för nyinträdande kvinnor. En annan faktor som påverkar sysselsättningsmöjligheterna för inte minst kvinnor är den utveckling mot ökad datoranvändning som pågår inom handel och kontor. Möjligheterna att med olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder hålla sysselsättningen uppe och arbetslösheten nere under den konjunkturdämpning som förestår sammanhänger med styrkan och varaktigheten i konjunkturavmattningen och, som vi tidigare understrukit, med utformningen av framför allt den ekonomiska politiken i övrigt. Skulle ansvaret för stabiliseringspolitiken åter övervältras på arbetsmarknadspolitiken, med åtföljande intrång på de redan i utgångsläget begränsade resurserna för strukturpåverkande insatser, kommer detta åter att negativt påverka möjligheterna att genomföra arbetsmarknadspolitikens allt viktigare uppgift att bryta förvärvshinder och stärka den enskildes ställning på arbetsmarknaden. Med dessa utgångspunkter övergår vi till att redovisa våra överväganden rörande möjligheterna att utveckla arbetsmarknadspolitikens stabiliseringspolitiska funktion. O AMV har i olika sammanhang understrukit betydelsen av att användningen av AMU i konjunkturpolitiken utvecklas. Vi har tidigare pläderat för ökad flexibilitet i AMU. I detta syfte bör utvecklas former för att köpa utbildningskapacitet i företag och förvaltningar under en konjunkturdämpning. Skall en sådan verksamhet få tillräcklig volym bör länsarbetsnämnderna inventera möjligheterna till utbildningsköp . På motsvarande sätt bör ledig kapacitet i det reguljära skolväsendet tas till vara för den undervisning i allmänna ämnen som ingår i AMU. O I olika sammanhang har framkommit att svårigheterna att tillvarata AMU:s kapacitet för utbildning inom industriyrken har ökat under andra Detta kan sammanhänga med de osäkra utsikter till arbetsplacering inom utbildningsyrket som råder vid en konjunkturdämpning. Liksom AMV finner vi det därför angeläget att försöka skapa sådana förutsättningar att den som påbörjar en utbildning inom ett industriyrke också kan påräkna ett arbetserbjudande inom utbildningsyrket efter fullföljd utbildning. Detta bör t. ex. kunna ske genom direkta överenskommelser om anställning mellan förmedling, arbetstagare och företag redan vid utbildningens början. O Beredskapsarbetena utnyttjades under den senaste konjunkturdämpningen till stor del för att dämpa den öppna ungdomsarbetslösheten. Dessa arbeten blev dock ofta bara en tillfällig lösning på arbetslöshetsproblemet. Vid en kommande konjunkturdämpning är det nödvändigt att det reguljära skolväsendet ges bättre möjligheter att fånga upp ungdomar utan yrkesutbildning. Gymnasieskolans yrkesinriktade utbildning och möjligheterna till företagsanknuten utbildning, yrkesorientering och praktik måste ges sådan omfattning och kvalitet att dessa insatser tillgodoser ungdomarnas krav på en konkurrenskraftig yrkesutbildning. O En minskande total efterfrågan i ekonomin kan i första hand väntas drabba nyinträdande arbetskraft, dvs. främst ungdomar och kvinnor. Även om platsförmedlings- och utbildningsinsatser bör ges prioritet är det nödvändigt med en beredskap för sysselsättningsskapande åtgärder för dessa grupper. För en del av de arbetslösa ungdomarna kan beredskapsarbeten behövas. Mot bakgrund av erfarenheterna från den senaste konjunkturdämpningen bör dock för särskilt svårplacerade ungdomar andra alternativ övervägas som kan leda till en mer långsiktig lösning av sysselsättningsfrågan. Ett rekryteringsbidrag till arbetsgivare som ger ungdomar, som arbetsförmedlingen anvisat, fast arbete kan vara en sådan åtgärd. Även för andra grupper av arbetslösa kommer det att finnas ett fortsatt behov av beredskapsarbeten eller andra direkt sysselsättningsskapande åtgärder vid konjunkturnedgångar. Detta gäller inte minst de arbetshandikappade. O Åtgärder för att hävda industrisysselsättningen kommer att spela en central roll i den kommande konjunkturavmattningen. Erfarenheterna pekar på att det inte är tillräckligt att förhindra uppsägningar och permitteringar. Det gäller också att upprätthålla personalrekryteringen. Mot denna bakgrund bör därför alla möjligheter att stabilisera sysselsättning och personalrekrytering inom industrin tillvaratas. Det är i bl. a. detta ljus våra förslag i det följande om utbildningsfonder i företagen skall ses. O Av central betydelse är vidare åtgärder för att upprätthålla företagens produktionsvolym och för att stabilisera lagerinvesteringarna. Medgivanden att utnyttja såväl de särskilda som de allmänna fondavsättningarna bör åter planeras så att ett frisläpp effektivt kan bidra till att utjämna sysselsättningsvariationerna inom såväl byggnadsverksamhet som varuproducerande industri. Offentliga byggnadsinvesteringar och industribeställningar bör ånyo planeras så att de får en sysselsättningsstabiliserande effekt. Detta gäller inte minst bo stadsbyggandet och de kommunala investeringarna. Olika åtgärder bör övervägas i syfte att bredda den kommunala investeringsreserven. a. bör sysselsättningsutredningens överväganden rörande kommunala investeringsreserver närmare studeras. O Dessa åtgärder torde dock inte vara tillräckliga för att upprätthålla sysselsättningen inom industrin med dess starka internationella konjunkturberoende. Liksom under den senaste konjunkturnedgången kommer det därför att behövas mer direkta företagsinriktade åtgärder för att hålla sysselsättningen uppe. Av de åtgärder som tidigare prövats har olika former av utbildningsstöd visat sig vara av särskild betydelse. Dessa stödformer har även så till vida en offensiv karaktär som en höjning av arbetskraftens kvalifikationer gör företagen mer konkurrenskraftiga. En invändning mot utbildningsstödet i dess hittillsvarande utformning har varit att det endast syftat till att undvika uppsägningar och permitteringar. Det är emellertid av största vikt att också personalrekryteringen upprätthålls. Därför bör ifrågasättas om inte utbildningsstödet i likhet med vad som varit fallet med lagerstödet bör förbindas med villkor att sysselsättningen upprätthålles på minst oförändrad nivå. Företagens möjligheter att uppfylla ett sådant krav skulle öka om utbildningsstödet också tillläts omfatta den arbetskraft som behöver nyanställas för att ersätta den naturliga personalavgången. Ett villkor borde dock vara att det föreligger en utbildningsplan som framtagits i samverkan med arbetsmarknadens parter. O Under den senaste konjunkturnedgången spelade den då snabba utbyggnaden av den offentliga sektorn en central roll för stabilisering av sysselsättningen. I samma mån som utbyggnadstakten nu reduceras ökar behovet av att den utbyggnad som trots allt kommer till stånd anpassas med hänsyn till det allmänna, konjunkturellt betingade, arbetsmarknadsläget. O Den offentliga sektorns upphandling för konsumtion och investeringar från den privata sektorn uppgick till ca . Möjligheterna att konjunkturanpassa denna upphandling bör närmare undersökas. 0 Särskild uppmärksamhet bör ägnas metoder för att bereda fast anställning 1 företag och förvaltningar för ungdom som sysselsätts i beredskapsarbeten. 5.2 Det svenska folkhushållet. Vi har i det tidigare utvecklat vår syn på arbetsmarknadspolitikens stabiliseringspolitiska roll. Vi framhöll därvid betydelsen av att de konjunkturpolitiska bördorna på arbetsmarknadspolitiken minimeras. Vår hållning härvidlag betingas av vår övertygelse att kan föras ur den nu akuta ekonomiska krisen endast om vi förmår varaktigt mobilisera landets samlade förmåga till produktivt arbete. Detta innebär dels krav på en övergripande ekonomisk politik som bidrar till att skapa en jämn och hög aktivitet i svensk ekono mi, dels allt klarare inriktning av de arbetsmarknadspolitiska resurserna på åtgärder syftande till nedbrytning av förvärvshinder och eliminering av förhållanden som leder till utslagning och utestängning från arbete. I det följande koncentrerar vi vår uppmärksamhet på dessa offensiva avsnitt i arbetsmarknadspolitiken. Vi finner skäl att som grund för våra överväganden i dessa stycken inledningsvis utveckla vår övergripande syn på frågan om arbete och försörjning i det svenska folkhushållet. Varor och tjänster är resultat av arbete. Genom arbetet läggs grunden för den totala försörjningen i samhället. Den möjliga konsumtionen är beroende av den mängd arbete som vi förmår frigöra. Slutgiltigt bestäms produktionsvolymen även av de produktionsmedel i övrigt som finns . har den ökade produktionsförmågan hos nya maskiner och produktionsprocesser kommit att betyda mer för produktionsresultatet än den enskilde arbetarens ansträngningar. Men också maskinerna och produktionsmetoderna i övrigt är resultat av arbete. Genom ökat utnyttjande av arbetskraftstillgångarna, framgångsrika tilllämpningar av naturvetenskapliga och tekniska landvinningar samt omstrukturering av ekonomin har den totala produktionen undergått en exempellös utveckling. Genom en konsekvent utbyggnad av den gemensamma sektorn har en långtgående omfördelning av denna produktionstillväxt till förmån för de svagaste blivit möjlig. a. har detta inneburit att människor som till följd av hög ålder, sjukdom, sociala omständigheter eller arbetslöshet inte kunnat försörja sig genom arbete ändå har fått sin grundförsörjning tryggad. Denna försörjningsnivå har också successivt kunnat höjas. För stora inkomstgrupper har vi kommit så långt att pension, sjukförsäkring, sociala bidrag etc. kan täcka en mycket stor del av inkomstbortfallet. Detta har kommit att innebära att sambandet mellan individens möjligheter att delta i förvärvsarbete och hans konsumtionsmöjligheter har blivit mindre påtagligt i det enskilda fallet. Även om sålunda sambandet mellan individens arbete och konsumtion numera kunnat brytas genom en framgångsrik fördelningspolitik, gäller för folkhushållet som helhet samma obönhörligt ekonomiska villkor som alltid. Den samlade förbrukningen måste rymmas inom den totala produktionen. Underlaget för omfördelning till förmån för de svaga måste hämtas ur produktionen. Varje ytterligare inkomstöverföring till de svagaste måste i allt väsentligt hämtas ur produktionens tillväxt. överstiger det svenska folkhushållets förbrukning dess produktion. Denna situation kan inte tillåtas bestå. Det finns bara två vägar att gå för att rätta till denna obalans. O Den ena vägen innebär att balansen återställs genom att den interna förbrukningen pressas ned. Detta kan bara åstadkommas genom sänkta reallöner och nedskärningar i de sociala trygghetssystemen. Detta är en politik som leder till minskad aktivitet och växande arbetslöshet. Den drabbar först och främst de svagaste. Denna väg beträder nu de borgerliga partierna. De hotar därmed att rasera själva grundvalarna för det system för produktion och fördelning i folkhushållet som byggts upp . O Den andra vägen innebär att landets samlade produktionsresurser, arbete och kapital, mobiliseras för att genom ökad aktivitet häva balansrubbningen Detta är den fulla sysselsättningens politik. Detta är socialdemokratins väg. Socialdemokratins krav på en utveckling av arbetsmarknadspolitiken underbyggs inte längre enbart av vår allmänna syn på arbetets värde för individ och samhälle. Till detta läggs nu också kravet på att avvärja det snabbt växande hotet mot existerande välfärdssystem. Detta hot kan avvärjas först när vi förbättrat vår förmåga att ta till vara arbetsviljan hos alla dem som ställts utanför produktionen. Varje utveckling mot en ordning där allt flera för sin försörjning blir beroende av produktionen från allt färre måste brytas. står inför uppgiften att häva stora balansbrister i ekonomin. Produktionen måste effektiviseras och växa. Men kravet på produktionsökning får inte rättfärdiga metoder som reser krav på de arbetande som allt färre människor kan uppfylla. Tvärtom måste produktionsprocesser och arbetsvillkor utvecklas därhän att allt färre slås ut från arbetslivet till följd av utarmning och förslitning som allt fler bereds möjligheter nyinträda i eller återvända till arbetslivet. Med utarmning menar vi de negativa konsekvenserna för arbetsinnehåll och arbetsut formning som teknisk utveckling och rationalisering innebär. Arbetsuppgifterna delas upp i små moment och görs så enkla och okomplicerade som möjligt. Därmed minskar fordringarna på yrkesskicklighet. Arbetsuppgifter skapas som varken utvecklar de anställdas intresse eller deras kunskaper. Till utarmningen hör också att arbetsuppgifterna utförs i en miljö där gemenskap och samarbete mellan arbetskamrater förhindras genom arbetets uppdelning och organisation i övrigt. Med förslitning menar vi de fysiska effekterna av en påfrestande arbetsmiljö. Ofta hör utarmning och förslitning nära samman. Socialdemokratin bygger sin politik för ökad sysselsättning på insikten om att utarmning och förslitning är en konsekvens av produktionsprocessens utformning. Genom att ändra produktionsmetoder och arbetsorganisation blir det följaktligen möjligt att bryta de mekanismer som leder till utslagning. Vi vet vidare att produktionstekniken kommer att förändras snabbt. Dessa förändringar kan leda till nya påfrestningar och risker, men de kan också innebära stora möjligheter att förbättra arbetsvillkoren. Vad det nu handlar om är att blottlägga riskerna, vidta motåtgärder samt noggrant tillvarata teknikutvecklingens möjligheter. Utslagning är en process som skall ses som resultatet av en kedja av omständigheter. Med utslagning menar vi det förhållandet att människor som haft ett förvärvsarbete förlorar detta och inte kan få något nytt. Denna utslagning sker alltså i två led. Först tvingas man lämna sitt arbete, därefter anses man inte uppfylla de krav som ställs för att få ett nytt. Vi har tidigare konstaterat att allt fler människor känner en växande oro för sina möjligheter till försörjning på en arbetsmarknad där efterfrågan på arbetskraft bestäms av en ohämmad jakt på produktivitetsvinster och produktionsökning. Denna oro underbyggs av en växande kunskap om det pris vi redan fått betala för produktionsutvecklingen i form av utslagning och utestängning. Låt oss redovisa några sådana data. O Antalet personer som vid de månatliga arbetskraftsundersökningarna uppger sig vara oförmögna att ta ett förvärvsarbete har ökat mycket påtagligt i åldrarna för både kvinnor och män. Utvecklingen framgår av figuren nedan. De streckade staplarna anger tillskottet av arbetsoförmögna. Det rör sig i flera fal om mer än en fördubbling. *x >x v i -J lA O Parallellt med denna utveckling har det skett en kraftig ökning av antalet personer med långa sjukskrivningar och förtidspension. En uppdelning på yrkesgrupper visar att andelen förtidspensionerade i de äldre åldersgrupperna är 34 gånger högre i vissa arbetaryrken än i de stora tjänstemannagrupperna. De regionala skillnaderna i förtidspensioneringen är betydande, vilket anses avspegla bl. a. tillgången på arbete i olika delar av landet. O Antalet personer som placerats i skyddat arbete, arkivarbete m. m. har ökat mycket kraftigt under . Detta beror delvis på ökade sysselsättningspolitiska ambitioner. Men det har också tagits till intäkt för att möjligheterna för t. ex. handikappade att finna sysselsättning på den öppna arbetsmarknaden har försämrats. O Bakom talen i den offentliga statistiken kan dölja sig en betydande dold utslagning. Vi syftar då på det förhållandet att kvinnor som inte längre orkar med ett förvärvsarbete går tillbaka till hemmet utan att de anmäler sig till arbetsförmedlingen eller söker förtidspension. Många kvinnor har en svag anknytning till arbetsmarknaden. Ofta är det frågan om ett oregelbundet deltidsarbete. De känner sig delvis som hemmafruar. När de drabbas av nedsatt hälsa och arbetslöshet övergår de helt oförmärkt till hemmafrurollen. Som utestängda betraktar vi de arbetslösa eller nytillträdande som inte befinnes hålla inåttet för lediga arbeten. Utestängning blir det andra ledet i utslagningsprocessen. Till de utestängda bör inte enbart räknas de som är registrerade som arbetslösa. Hit bör också räknas de s. k. latent arbetssökande, dvs. de som hade velat och kunnat arbeta men inte var anmälda som arbetssökande. uppgick de till i genomsnitt 45 000 personer. Många andra har inrättat sitt liv utifrån förutsättningen att de inte kommer att få något arbete. De räknas då inte ens som latent arbetssökande även om många av dem egentligen hade velat ha ett arbete. Vi vet att en stor del av de kvinnor som arbetade i eget hushåll skulle söka arbete om det fanns något arbete att tillgå och om barnomsorg och resorna till arbetet kunde gå att lösa på ett bra sätt. Vilka tal det här rör sig om har vi fått en uppfattning om vid redovisningen tidigare av kalkyler rörande de verkliga arbetskraftstillgångarna i riket. En förtidspensionering föregås i regel av långa sjukskrivningsperioder. Det är därför oroande när framlagda rapporter om sjukfrånvaron visar att ökningen av sjukfrånvaron till största delen beror på en ökning av de långa sjukskrivningarna. Även upprepade korta sjukskrivningar kan vara en varningssignal om förestående utslagning. Vidare gäller att sambanden mellan arbetsmiljö och sjukfrånvaro är mycket tydliga. Allt detta talar för en skärpt uppmärksamhet på sjuktalens utveckling, vilket skulle möjliggöra en tidig uppfångning av förhållanden som i sin yttersta konsekvens leder till utslagning. Antalet personer med förtidspension/sjukvårdsbidrag i åldrarna har ökat från 150000 år 1968 till 181000 och 284000 . Ökningen har varit snabbast i de högre åldrarna. Var fjärde man i åldern är nu förtidspensionär. Även i åldrarna har förtidspensioneringen ökat relativt snabbt. Majoriteten förtidspensionärer har starkt försämrad hälsa. De har slitits ner av ett hårt arbetsliv och har kämpat länge för att kunna hålla sig kvar i arbetet. De har i regel undersökts av läkare och utretts grundligt av . Dessa faktiska förhållanden styrker vårt behov av ett system med förtidspension. Varje onyanserad plädering för minskad förtidspensionering måste därför avvisas. Människor som har rätt till och behöver den trygghet som förtidspensioneringen ger skall värnas. Förtidspensioneringen skall ses som ett välfärdssystem som erbjuder ekonomisk trygghet när arbetsförmågan uttömts. Behovet av pensionering av yngre och medelålders personer blir i ett betydande antal fall ett uttryck dels för att människor far illa i och slås ut ur arbetslivet, dels för vår bristande förmåga att organisera arbetsliv och produktion så att allas arbetsförmåga kan tas till vara. Redan denna redogörelse torde ha gjort klart att det krävs åtgärder över vida fält för att bryta de mekanismer som slutar i utslagning. Ingreppen måste börja i produktionsprocessens uppbyggnad, gå vidare över förbättringar av den samlade arbetsmiljön i fysisk och psykosocial bemärkelse, inbegripa en mera solidarisk personalpolitik i det enskilda företaget samt slutligen kompletteras med mera direkta arbetsmarknadspolitiska åtgärder i syfte att stödja de arbetssökande på vägen in i arbetslivet. Det samlade målet för alla dessa ansträngningar skall vara att bereda allt fler arbete i produktionen som allt färre skall hänvisas till pensionering eller särlösningar i form av skyddad sysselsättning utanför det reguljära produktionslivet. Den produktionsansträngning som ligger framför det svenska folkhushållet är betydande. En ensidig jakt på maximal volymtillväxt kan dock inte tillåtas eftersom detta lätt skulle kunna driva fram tekniktillämpningar och produktionsprocesser som formas utan hänsynstagande till de arbetande, deras behov och förutsättningar. Detta skulle snart nog visa sig vara en oacceptabel utveckling. Människor skulle slitas ner. Allt fler skulle svikta och slås ut. Kortsiktiga företagsekonomiska vinster skulle visa sig leda till en samhällsekonomiskt ohållbar situation där allt färre pressades allt hårdare i arbetslivet medan allt flera gjordes beroende av de sysselsattas ansträngningar. Detta får inte ske. första hälft inleddes arbetet med arbetslivets demokratisering. Med de borgerliga regeringarna avstannade detta arbete. Den bästa garantin för att morgondagens produktionsteknik och produktionsprocesser utformas med utgångspunkt i människors behov och förutsättningar består i att ge de arbetande ett reellt inflytande över de beslut som föregår utveckling, in troduktion och tillämpning av ny teknik i företagen. Det är därför en första och avgörande förutsättning för att den produktionsansträngnäng som förestår skall kunna genomföras med utgångspunkt i människornas krav att arbetet för arbetslivets demokratisering omgående återupptas. Men samhällets ansvar för att styra utvecklingen rätt måste sträcka sig längre. Sådana teknologiska förutsättningar måste skapas att de krav på produktionsprocessens utformning som de arbetande kommer att ställa också kan tillgodoses. Detta bör kunna ske längs flera vägar. O Utveckling av system för finansiellt stöd till enskilda företag eller branschorganistioner för forskning om och utveckling av mänsklig produktionsteknik O Inrättande av sammanhållna enheter för forskning och utveckling av produktions- och processteknik som formas i mänskliga krav O Offentliga utvecklingsbolag för introduktion och marknadsföring av produktionsteknik som utvecklats med allmänna medel. Parallellt med reformeringen av arbetsrätten utvecklades första hälft arbetsmiljölagstiftningen och genomfördes särskilda finansiella satsningar för att förbättra arbetsmiljön. Vi finner det vara av största betydelse för strävandena att minska förslitning och skador samt att öka möjligheterna till deltagande i arbetslivet att de intentioner som låg till grund för dessa reformer förverkligas. O att arbetet med att överföra den nya arbetsmiljölagens stadganden i tilllämpningsföreskrifter intensifieras O att den offentliga tillsynen och inspektionen av arbetsplatser tillförs nödvändiga resurser O att de fackliga organisationerna ges förutsättning bevaka och utveckla arbetsmiljöförhållandena på alla arbetsplatser O att rättstillämpningen effektiviseras vid brott mot arbetsmiljölagstiftningen O att företagshälsovården vidareutvecklas. Personalpolitikens utformning i företagen har i allt väsentligt varit en angelägenhet för arbetsgivaren. Den har formats med utgångspunkt i företagens hållning till frågor som rör teknik och ekonomi.