mot · G402827 · 1981-01-22 00:00:00 — om bättre möjligheter för industrin att rekrytera och utbilda ungdomar Skall klara samhällsekonomin måste industrin ha tillgång till yrkeskunnig arbetskraft på alla nivåer inom företagen. Industrin lider emellertid brist på yrkeskunniga medarbetare, särskilt yrkesarbetare. Anledningen till detta förhållande är att ungdomar i mindre utsträckning än tidigare velat söka sig till industriarbete. De arbetslösa ungdomarna är givetvis en viktig rekryteringsgrupp. Det är angeläget att dessa erbjuds utbildning eller yrkesintroduktion av varierande längd för att utbildas inom områden där det finns sysselsättning. Det är utomordentligt väsentligt för den arbetslösa ungdomen att kunna få ett reguljärt arbete på den öppna arbetsmarknaden i stället att vara hänvisade till den konstlade sysselsättning som bl. a. beredskapsarbeten innebär. I skolan är syokonsulenternas uppgift att översiktligt och sakligt söka informera om hela arbetslivets yrkes- och utbildningsvägar. Den utbildning som av statsmakterna fastställts för syokonsulenter är icke tillrättalagd för detta arbete. Endast en liten del av utbildningsinnehållet har anknytning till frågor om arbetsmarknaden och dess förhållanden. Detta medför att många syokonsulenter icke är skickade att ge en objektiv bild av industrins förhållanden. Endast de syokonsulenter som utöver sin teoretiska utbildning har egen arbetslivserfarenhet kan klara denna uppgift. De av statsmakterna fastställda utbildningsplanerna måste därför ändras till att innehålla väsentligt större inslag rörande arbetsmarknadens förhållanden och det praktiska arbetslivet. Också arbetsförmedlarna har behov av ökade kunskaper kring arbets- och utbildningsförhållandena inom olika branscher. Kunskaperna om arbetslivet måste sålunda förbättras för såväl syokonsulenter som arbetsförmedlare genom längre och mera grundläggande information om yrkeslivet. Också informationen från arbetsmarknadens parter måste fördjupas. En stor del av landets ungdomar går till gymnasieskolan. Av dessa går ca hälften till teoretiska linjer. Genom ett traditionellt hårt könsbundet val halveras dessutom de presumtiva kandidaterna till industriarbete - de flesta industribranscher slåss därför om av en årskull. De som valt teoretiska linjer och ej fortsatt till högskolan anser att de utbildat bort sig från industriarbetet. Det är därför nödvändigt att antingen dimensionera om gymnasieskolan mot mera praktisk utbildning eller förmå ungdomen att se en teoretisk gymnasieutbildning som en allmänbildning som inte utesluter ett Det behövs en bred allmän utbildning som bas för många kvalificerade yrkesarbeten i en alltmer internationaliserad och teknologiskt komplicerad industri. Företagens utbildningsinsatser för ungdomar har under de senaste decenniernas skolreformer ej betraktats som likvärdiga i jämförelse med skolförlagd utbildning, som därför blivit dominerande. Utvecklingen inom verkstadsindustrin är härvid belysande. Nedanstående tabell visar tydligt hur snabbt yrkesutbildning i industrins egen regi minskat. Total grundutbildning (relativ andel) Yrkesutbildning i gymnasieskolan öppnar vissa möjligheter att ge ungdomar praktisk utbildning. Kapaciteten kommer dock inte att täcka kommande rekryteringsbehov av främst yrkesarbetare. Det vore därför önskvärt att företagen medverkade med systematisk yrkesutbildning. Detta kräver en ökning av den företagsförlagda utbildningen. beslöt föregående i anslutning till den s. k. ungdomspropositionen att man skulle införa yrkesintroduktion i form av utbildning som skulle förläggas till företagen. Den nya utbildningen skulle rikta sig till elever som av någon anledning inte ville eller kunde delta i den reguljära gymnasieskolans utbildning. Tanken var att man bl. a. skulle fånga upp skoltrötta elever. Dessa skulle få möjlighet att under instruktion praktiskt pröva på olika arbetsuppgifter. Yrkesintroduktionen skulle så långt möjligt utformas individuellt. De olika åtgärder som föreslogs i ungdomspropositionen har i stort fallit väl ut och det har varit möjligt att som planerades kraftigt dra ned beredskapsarbeten för ungdomar utan att därför ungdomsarbetslösheten drastiskt ökat. När det gäller introduktionsutbildningen har emellertid en del problem uppstått. De är främst hänförliga till hantverksbetonade yrken men kan också gälla inom industrin. Problemen hänger samman med de fackliga organisationernas inställning till utbildning. Inom exempelvis frisöryrket finns en särskild lärlingsutbildning som omfattar . Med hänvisning till detta har motsatt sig att det ordnas med yrkesintroduktion på arbetsplatser där kollektivavtal gäller. I andra fall har fackliga organisationer motsatt sig att introduktionsutbildning ordnas med motivering att det inte finns något avtal härom. Detta har självfallet menligt inverkat på företagens intresse att anordna sådan introduktionsutbildning. Avsikten med ovannämnda riksdagsbeslut var bl. a. att söka styra ungdomarna in mot sådan utbildning och introduktion som snabbt skulle leda till anställning i arbetsmarknaden i stället för att erhålla beredskapsarbeten inom den kommunala sektorn. Det är därför beklagligt att vissa kommuner motverkat intentioner och premierat yrkesintroduktion i kommunens tjänst och därmed styr ungdomarna bort från den produktiva arbetsmarknaden. De kommunala ingångslönerna är också väsentligt högre än vad som erbjuds inom den privata industrin för icke yrkesutbildade ungdomar. Även arbetsmarknadsutbildning och vissa stödformer har utbetalats så generöst att ungdomen upplever inkomst av arbete som ett marginellt tillägg jämfört med det ekonomiska grundskydd som utgått. Åberopande vad som ovan anförts hemställer vi att hos regeringen begär förslag till ett samlat åtgärdsprogram för att förbättra industrins möjligheter att rekrytera och utbilda ungdomar.