mot · G5021587 · 1981-01-01 00:00:00 — Motion 1981/82:1587 m. fl. Familjepolitikens mål och innehåll Hemmet och familjen är av central betydelse för barn och vuxna och också för samhället i stort. Därför är det nödvändigt med ett solidariskt och aktivt stöd från samhället till hem och familj. Genom detta lägger vi en god grund för en positiv samhällsutveckling. Det är barnen som skall föra vårt samhälle vidare. Vi har alla ett gemensamt ansvar för och intresse av att alla barn får goda uppväxtvillkor. Samhällets familjepolitik måste sätta barnen och deras bästa i centrum. Uppväxtvillkoren lägger grunden för barns förutsättningar att utvecklas till trygga och harmoniska människor. Ansvaret för barnen och deras uppväxt, fostran och utveckling vilar i första hand på föräldrarna. Men föräldrarna behöver stöd från samhället i form av en offensiv familjepolitik, där barns behov och rättigheter sätts i centrum. Samhällets familjepolitiska uppgift och ansvar är att skapa förutsättningar för barn och föräldrar att tillsammans och utifrån egna förutsättningar forma tillvaron så att den bäst passar den egna familjen. Genom samhällsinsatser har vi ett gemensamt ansvar att se till att barnfamiljerna garanteras en ekonomisk grundtrygghet och att föräldrarna får stöd i sin fostrar- och omsorgsgärning. I samhällsplaneringen liksom inom arbetslivet måste ökad hänsyn tas till barnens och barnfamiljernas situation. Samhällets stöd till barnomsorg, föräldrautbildning och fritidsverksamhet är också viktiga delar i den familjepolitiska helheten. Därutöver måste vi också var och en som medmänniskor ställa upp och ta ansvar för barns fostran, utveckling och uppväxtmiljö. Barnen är inte bara en föräldrarnas och familjens angelägenhet utan också allas gemensamma ansvar. Samhällets familjepolitiska insatser måste vid sidan av de grundläggande uppgifterna att skapa goda förhållanden för hem och barn också inriktas på att ge föräldrarna valfrihet att förvärvsarbeta eller stanna hemma och själva vårda barnen då de är små. Det är angeläget att familjepolitiken får en valfrihetens inriktning. De hinder för valfriheten som fortfarande finns måste därför avlägsnas och åtgärder vidtas som underlättar ett fritt val för föräldrarna. En annan utgångspunkt för familjepolitiken är att barn behöver nära kontakt med båda sina föräldrar. Det är därför väsentligt att föräldrar och barn får tid att vara tillsammans och bygga upp trygga och stabila relationer. Utgångspunkten bör också här vara att båda föräldrarna gemensamt har ansvar för barnen och rätt att själva kunna bestämma hur man sinsemellan vill fördela tid för barnen och tid för förvärvsarbete. Barnens trygghet påverkas i hög grad av hur föräldrarna trivs med sin livssituation. Därför är det viktigt att samhällets familjepolitik medger denna valfrihet och skapar förutsättningar för föräldrar att kunna förena förvärvsarbete med vård av små barn och också delta i aktivt samhällsarbete. Det är nämligen angeläget att småbarnsföräldrar engagerar sig i politiskt och fackligt arbete för att den vägen kunna bidra med sina erfarenheter och påverka arbetet och besluten. har samhället undergått stora förändringar. Förändringar i samhällsstruktur, boende och arbetsliv har på avgörande punkter förändrat familjens roll. bestod ofta en familjeenhet av flera generationer, oftast med många barn. Det finns inte anledning att idealisera bilden av det gamla bondesamhället. Här fanns både sociala problem och ekonomiska orättvisor. Men barn, föräldrar och den äldre generationen levde i en nära gemenskap som också erbjöd samhörighet mellan generationerna och var ett stöd för de unga föräldrarna i deras fostrarroll. Alla hade en funktion att fylla i produktionen och/eller familjegemenskapen. Ingen grupp, varken de äldre eller barnen, ställdes utanför samhällsgemenskapen. Det betraktades som en tillgång och en trygghet att ha många barn i familjen. Barnen deltog i produktionen och de tog över verksamheten när föräldrarna blev gamla. Många barn var den bästa garantin för en trygg ålderdom. Det fanns också ofta en naturlig arbetsgemenskap, där flera generationer kunde vara med och bidra till den gemensamma försörjningen. Genom industrisamhällets framväxt och koncentrationspolitik med stark separering av boende, arbete, fritid och service har den gemenskapen minskat starkt. Barnens uppväxtmiljöer har blivit ofullständiga. Barn och ungdomar är inte på samma sätt som förr delaktiga i samhällslivet. Uppdelningen i aktiva och passiva delar av livet har också kommit att hårt drabba den äldre generationen. Den ökade geografiska rörligheten med stark befolkningskoncentration i tätortsregionerna och glesbygdens successiva avfolkning har lett till en splittring av flergenerationsfamiljen. De sociala banden tenderar att lösas upp. Omflyttningen har lett till uppbrott från hembygden, från släkt och vänner. Det har också visat sig svårt för många familjer att återskapa hembygdskänsla och känna sig trygga i den nya miljön. Detta har lett till ensamhet och isolering både i avfolkningsbygderna och i storstädernas tätortsområden, och det har visat sig svårt att skapa levande miljöer och samhällen. Det går inte att se familj epolitiken isolerad från samhällets utformning och stödinsatser i övrigt. Åtgärder som inte hör till familjepolitiken i vanlig bemärkelse har ändå en direkt inverkan på barnfamiljernas situation. Det krävs insatser på en rad områden för att avhjälpa de brister som centraliseringen lett till och som kan förmärkas - oftast på ett mycket hårdhänt sätt - i barns och ungdomars uppväxt- och livsmiljöer. Det krävs också åtgärder på det ekonomiska området för att ge barnfamiljerna en ekonomisk grundtrygghet. Också åtgärder inom skolans område påverkar barnfamiljernas situation. Skolans och förskolans ökade ansvar för barnen gör det än mer angeläget med en ökad samverkan mellan hem och skola. Också hemmet som uppväxtmiljö för barn är något helt annat än det var bara under föregående generation. De allra flesta barn växer upp i små familjer med inget eller endast ett syskon. Bland familjer med barn har ett barn, två barn och tre eller fler barn. Familjen består numera sällan av mer än barn- och föräldragenerationen. Det är ovanligt att släktingar eller andra vuxna bor tillsammans med kärnfamiljen. Många barn växer upp i familjer med bara en vuxen. En av fyra vårdnadshavare är ensamstående. Många barn växer också upp i familjer med en biologisk förälder och en vuxen som inte är biologisk förälder. Många barn växer upp utan relationer till eller med mycket begränsade kontakter med gamla människor. Barn har alltså färre vuxen- och syskonkontakter än . Man kan inte se familjen som ett entydigt begrepp. Den har som ovan beskrivits olika sammansättning. Det finns också stora sociala, ekonomiska och kulturella skillnader inom gruppen barnfamiljer. Det måste också konstateras att det råder stora olikheter vad avser de ekonomiska förutsättningarna för barnfamiljer och familjer utan barn. Detta faktum måste också finnas med när man bygger vidare på det familjepolitiska stödsystemet. De förväntningar och den tilltro som fästes vid familjen som en stabil och varaktig gemenskap i samhället stämmer inte alltid med verkligheten och med barns erfarenheter av vuxenvärlden. Familjen är en liten och ofta mycket sårbar enhet. Långa avstånd till anhöriga och få kontakter med andra vuxna i närmiljön bidrar till att stärka barnfamiljernas isolering. Särskilt de ensamstående föräldrarna har stora svårigheter att bryta sin isolering. Också invandrarbarn och deras föräldrar är en utsatt grupp som har svårt att få naturliga kontakter med människor utanför den egna familjen och nationalitetsgruppen. Barnens uppväxtmiljöer är i större utsträckning isolerade från vuxenvärlden. Barnomsorgen har till stor del byggts ut i institutionsform med mycket liten grad av flexibilitet. Daghem återfinns sällan på ett naturligt sätt i närmiljön. Också skolan har tyvärr alltför ofta separerats från samhällets övriga verksamheter. Trafikleder, parkeringsplatser, köpcentra och annan kommersiell verksamhet har tillåtits breda ut sig på den gemensamma miljöns och de gemensamma anläggningarnas bekostnad. Miljöer, där barnen inte får stimulans och utlopp för sina behov av lek och umgänge med kamrater, passiviserar och kan medföra hårdnande attityder och leda till våld och meningslös förstörelse. Barnen får inte heller de breda och allsidiga vuxenkontakter som de så väl behöver för att komma in i och känna sig delaktiga i samhällsgemenskapen. Barns behov av vuxenkontakter är viktiga - inte minst för att föra vidare solidaritetstankar, normer om rätt och fel och om respekt för andra människor och för miljön och de ting vi har gemensamt. Det finns alltså mycket starka skäl som talar för att barnens omgivning måste göras mer stimulerande och verklighetsförankrad och bidra till att öka kontakterna mellan generationerna. Det framstår som självklart för de flesta att kvinnor och män har rätt till yrkesarbete på samma villkor och att de betraktas som ekonomiskt självständiga individer. Ett delat ansvar för barn, hem och yrkesverksamhet torde i dagens samhälle vara en förutsättning för en givande familjegemenskap. Det är nödvändigt med denna ansvarsfördelning om både män och kvinnor skall kunna utveckla alla delar av sin personlighet. Framför allt är en ansvarsfördelning nödvändig för att barnen redan från början skall kunna få den rätta kontakten med båda föräldrarna. Det är glädjande att allt fler unga föräldrar tagit fasta på detta och att båda deltar i vård och omsorg om sina barn. Det är glädjande inte minst därför att det är inte bara barnen som behöver sina föräldrar - också föräldrar behöver och har glädje av att umgås med sina barn. Även om viljan till ansvarsfördelning inom hemmet finns, visar det sig dock att det fortfarande finns många praktiska hinder att övervinna. Det kan gälla arbetsgivares och arbetskamraters attityder men också arbetslivets krav i övrigt. Det kan också gälla samhällets barnomsorg och övriga insatser för familjepolitiken och inte minst familjens ekonomiska situation. De förändrade samhällsförhållanden och den förändrade samhällsstruktur som beskrivits ovan ställer krav på fortsatta insatser från kommun och stat när det gäller familjepolitiken. Som tidigare framhållits måste samhällets insatser inom familjepolitiken bidra till att ge barnfamiljerna valfrihet att själva utforma hur man vill fördela ansvar för barn och förvärvsarbete. Det måste vara familjen som bestämmer hur denna fördelning skall ske. Valfrihet inom familjepolitiken är en av hörnstenarna i den politik som företräder. Valfrihetstanken och samhällets värdesättande av vård och omsorg har vägt tungt när det gäller mångåriga krav på vårdnadsersättning. Denna skall vara trygghetsgrundande. I valfriheten ligger också att de som efterfrågar arbete och behöver samhällets barnomsorg skall kunna få bådadera. Också samhällets ekonomiska stöd till barnfamiljerna bör vara bättre avvägt för att åstadkomma ökad utjämning och valfrihet för barnfamiljerna. har haft regeringsansvar och därmed också större möjligheter att påverka och vända utvecklingen i riktning mot ett decentraliserat samhälle. På en rad områden har också varit framgångsrik i sina ansträngningar att bryta koncentrationstendenserna. Men detta är i hög grad också ett arbete på lång sikt. Det blir alltmer uppenbart att de varningar som reste och de farhågor vi redovisade och mot den centraliseringspolitik som då fördes nu besannas. Inte minst olyckligt är detta med tanke på att konsekvenserna i många fall är svåra att råda bot för i det korta perspektivet. Det krävs stora insatser och insatser på lång sikt för att vända utvecklingen. Målet för är att bygga ett decentraliserat samhälle som i både skilda ortstyper och bebyggelseformer ger möjlighet till ökad mänsklig gemenskap. Små enheter underlättar kontakterna mellan människor och ger ökad trygghet och delaktighet. Lokalisering av olika funktioner som boende, service, arbete, utbildning och vård i varandras närhet ger en levande totalmiljö och ökar möjligheterna till tid för samvaro. beslut om ny socialtjänstlag innebär ett avgörande steg på vägen mot den helhetssyn i samhällsplaneringen som länge arbetat för. Genom den nya får socialvården möjligheter att arbeta förebyggande och samordna sina insatser med annan samhällsverksamhet. Den utgångspunkt som markeras blir helhetssynen på människors totala situation och omgivning. blir en serviceinriktad tjänst för medborgarna när de i något skede av livet behöver samhällets bistånd. Andra, som vi bedömer som mycket angelägna förbättringar, är medverkan i samhällsplaneringen, den ökade inriktningen på förebyggande insatser och den klart markerade satsningen på de svaga i samhället. Skyddet av barnen anges som och måste vara en av samhällets mest angelägna uppgifter. preciserar också socialnämndernas skyldighet att verka för att barn och ungdomar växer upp under trygga förhållanden, vilket är en betydelsefull markering. Befolkningsutvecklingen genomgår förändringar vilkas långsiktiga konsekvenser måste uppmärksammas. Födelsetalen är nu lägre . Allt färre barn föds. Antalet kvinnor som ej föder barn ökar. Det första barnets födelse har förskjutits i tiden. Antalet äldre ökar kraftigt i förhållande till antalet yrkesaktiva och barn. De minskade födelsetalen är ett allvarligt tecken. Vi tänker då inte främst på det faktum att detta ställer ökade krav på att de yrkesaktiva kan klara omsorgen om ett växande antal äldre människor. Framför allt ser vi de minskade födelsetalen som ett symptom på att det finns allvarliga brister i samhället och att familjer inte känner sådan trygghet och tillfredsställelse i sin livssituation att de vill sätta barn till världen. SCB startade på uppdrag av dåvarande socialministern 1978 undersökningar för att få svar på frågan varför det föds så få barn i . I undersökningen Barn - behov eller börda beskrivs de kända sambanden mellan barnafödande och tillgång till barnomsorg, förändringar i könsroller, kvinnors utbildning och förvärvsarbete, tillgång till preventivmedel m. m. Som framgår av vad socialministern anför i budgetpropositionen kommer undersöknings- och intervjuarbetet att pågå . Det finns alltså ingen total kunskap om vilka de grundläggande orsakerna är till de minskande födelsetalen. Oron i världen, otrygghet inför miljöhot och naturförstörelse nämns ibland som orsaker. Mycket tyder också på att brister och felaktigheter i samhällsplaneringen har en avgörande inverkan. Kvinnors utbildning och ökade förvärvsfrekvens ingår också i totalbilden. Samhällets stöd till barnfamiljerna är inte heltäckande även om det byggts ut kraftigt . Det är ekonomiskt påfrestande att ha barn, framför allt för flerbarnsfamiljerna. Men det finns i detta sammanhang anledning att understryka att problemen ofta är av annan art än ekonomisk. Barn uppfattas kanske just som en börda mer än ett behov. De är inte alltid välkomna eller passar in i samhällets gemenskap och effektiva organisation. Vuxnas attityder och föreställningar om barn är inte heller alltid positiva. Detta påverkar självfallet de barn som redan finns i samhället men också de kvinnor och män som planerar att skaffa barn. Det finns enligt vår mening anledning att noggrant analysera den statistik och de fakta som kommer fram av SCB:s genomförda och planerade undersökningar och intervjuer. Utifrån dessa bör bl. a. åtgärdsförslag presenteras som visar vägen till ett barnvänligare samhälle. Barnens totala situation och livsmiljö bör belysas. är det organ som enligt vår mening bör göra en sådan analys. inrättades 1980 och är en central förvaltningsmyndighet med uppgift att handlägga frågor rörande barns miljö och barns säkerhet. skall verka för förbättringar i barns miljö och för ökad säkerhet bland barn och ungdom. För att kunna fullgöra det av oss föreslagna utredningsarbetet bör ges vidgade befogenheter. Vi föreslår alltså att , på grundval av den statistik och de intervjuundersökningar som SCB gjort och kommer att göra rörande födelsetalens utveckling och orsaker, gör en analys och föreslår åtgärder i riktning mot ett barnvänligare samhälle. En råd åtgärder har vidtagits för att ge barnfamiljerna ekonomisk grundtrygghet, valfrihet och stöd i deras föräldraroll. Så har barnbidragen, som är det grundläggande ekonomiska stödet till alla barnfamiljer, successivt höjts till . per barn och år. För att särskilt stödja flerbarnsfamiljerna har flerbarnstillägg införts fr. o. m. . Bostadsbidrag utgår för att ge barnfamiljerna möjlighet att skaffa sig goda bostäder. Vårdnadsersättning har byggts ut . ATP-rätt för föräldrar som vårdar små barn i hemmet har införts. Barnomsorgen har byggts ut kraftigt. har tagit beslut om förenklade regler för statsbidrag till kommunernas barnomsorg. Beslutet medför ökad rättvisa, ökat kommunalt inflytande och bör också leda till ett effektivare utnyttjande av resurserna. Genom detta beslut blir också alla barn delaktiga i statens stöd till kommunernas barnomsorg. Lagen om rätt till förkortad arbetstid och föräldraledighetslagen är andra viktiga steg på vägen mot ett barnvänligare och familjevänligare samhälle. Det nuvarande familjepolitiska stödet har byggts ut under en lång följd av år för att svara mot de mest akuta behoven. F. n. ser flera utredningar över bl. a. de ensamstående föräldrarnas situation, flerbarnsfamiljernas situation, bostadsbidragen och föräldraförsäkringen. Vi anser det angeläget att lägga ökad vikt vid kraven på rättvisa och enhetlighet i det fortsatta reformarbetet. Särskild vikt måste därvid fästas vid flerbarnsfamiljernas situation. Flerbarnsfamiljerna lever ofta under knappa ekonomiska villkor. Särskilt besvärligt - rent ekonomiskt - har flerbarnsfamiljer med tre barn eller fler där endast den ena föräldern har en förvärvsinkomst. Under ogynnsamma omständigheter får en del flerbarnsfamiljer leva på en ekonomisk standard kring existensminimum även om den förvärvsarbetandes bruttoinkomst är hög. Även marginaleffekter i form av höjd skatt och minskade bostadsbidrag kan hårt drabba flerbarnsfamiljer med endast en förvärvsinkomst. Landets ekonomiska läge gör att stark återhållsamhet måste gälla för nya reformer. Situationen ställer krav på att i möjligaste mån omfördela resurser inom tillgängligt ekonomiskt utrymme. Därför är det än mer angeläget att resurserna fördelas rättvist inom det familjeekonomiska stödsystemet.Insatserna inom det familjepolitiska stödsystemet med barnbidrag, barnomsorg, vårdnadsersättning, föräldraförsäkring och bostadsstöd är enligt vår mening en övergripande samhällelig uppgift vars kostnader skall fördelas solidariskt. Dock har kommunerna , framför allt när det gäller utformningen av barnomsorgen, fått ökade möjligheter att utifrån lokala förutsättningar och behov själva utforma barnomsorgen. Centralstyrning och detaljregleringar har tagits bort. Enligt vår mening är detta en välkommen reform som kan leda till ett bättre resursutnyttjande och ge en bättre fungerande barnomsorg som den ger plats för ökat kommunalt ansvar och självstyrelse och medger en rättvisare fördelning av statens stöd till kommunernas barnomsorg. Den kraftigt utbyggda barnomsorgen, den efterfrågesituation som alltjämt råder, de regionala skillnaderna när det gäller statens stöd till barnomsorg, strävan att åstadkomma valfrihet inom familjepolitiken, de ökade kommunala möjligheterna att utforma barnomsorgen utifrån lokala förutsättningar och behov, socialtjänstlagens möjligheter till ökade kommunala initiativ samt de skiftande förhållandena och förutsättningarna i landets kommuner motiverar enligt vår mening att en översyn görs som belyser de fördelningspolitiska effekterna av det totala familjepolitiska stödsystemet i syfte att åstadkomma ökad rättvisa. Barnbidraget - lika för alla - är och bör vara stommen i det familjepolitiska stödet. Under de icke-socialistiska regeringarna har barnbidraget successivt byggts ut från . per barn och till . per barn och . Det är önskvärt att denna utbyggnad kan fortsätta så att barnbidraget utgör grunden i trygghetssystemet. Till detta kommer, som ett särskilt stöd till flerbarnsfamiljerna fr. o. m. ett flerbarnstillägg om ett fjärdedels barnbidrag för familjer med tre barn och med ytterligare ett halvt barnbidrag för varje därpå följande barn. Förslag om en utvidgning av flerbarnstillägget till att omfatta också studerande ungdomar i åldern bereds f. n. inom enligt vad som framhålls i budgetpropositionen. Vi förutsätter att förslag i denna riktning inom det snaraste kan presenteras för . Flerbarnsfamiljerna har en utsatt situation och det införda flerbarnsstödet är en välkommen reform med klart fördelningspolitiska effekter. Det finns därför anledning att ytterligare bygga ut detta stöd. Vi föreslår därför att flerbarnstillägget utvidgas så att ett extra halvt barnbidrag utgår redan till det tredje barnet i stället för som ett fjärdedels barnbidrag. Enligt vår mening inträder en klar upptrappning i kostnaderna redan vid tredje barnet. Det skulle vidare vara en administrativ förenkling om flerbarnstillägget utgick enbart i form av ytterligare ett halvt barnbidrag fr. o. m. det tredje barnet enligt nuvarande konstruktion. En viktig åtgärd i det familjepolitiska stödsystemet och i arbetet för att förstärka valfriheten är enligt mening att förbättra de ekonomiska förutsättningarna för de småbarnsföräldrar som väljer att på hel- eller deltid vårda barn i hemmet. i ett barns liv är grundläggande för personlighetsutvecklingen. Många föräldrar önskar under dessa betydelsefulla år själva svara för barnets omvårdnad och uppleva barnets olika utvecklingsstadier. Andra föräldrar önskar förkorta sin arbetstid eller arbeta deltid. Därigenom kan de ägna en större del av sin tid åt samvaro med barnen utan att för den skull släppa kontakten helt med förvärvslivet. Under en lång följd av år har , dessvärre som enda parti, arbetat för en beskattad och trygghetsgrundande vårdnadsersättning. Ett första steg på den vägen har tagits genom att inom föräldraförsäkringens ram byggts ut enligt vårdnadsersättningens princip. Vi föreslår att föräldraförsäkringens utbyggnad fullföljs enligt vårdnadsersättningens princip till att omfatta barnets första 18 månader så som föreslogs regeringsförklaring. Föräldrapenning i form av vårdnadsersättning lika för alla ger en viss ekonomisk ersättning till den förälder som valt att på heltid vårda egna barn i hemmet. För den som förvärvsarbetar ger vårdnadsersättningen en viss kompensation för inkomstbortfallet då han/hon förkortar sin arbetsdag för att få mer tid tillsammans med barnen. Utbyggnaden av vårdnadsersättningen är ett etappmål i arbetet för att bygga ut vårdnadsersättningen under barnets tre första levnadsår. Den allmänna målsättningen för utbyggnaden av samhällets barnomsorg enligt riksdagsbeslut är att det, utöver den allmänna förskolan, skall beredas plats inom den kommunala barnomsorgen för alla barn i förskoleåldern till förvärvsarbetande eller studerande föräldrar samt för barn med särskilda behov av stöd och stimulans så att efterfrågan på sådana platser kan tillgodoses. Denna målsättning avser även fritidsverksamhet för barn i skolåldern. vidhöll denna målsättning i sitt beslut om barnomsorgen . beslut innebar en utbyggnad om 100 000 daghemsplatser och 50 000 fritidshemsplatser . Den ekonomiska situationen och de starkt ökade kostnaderna har försvårat för kommunerna att genomföra programmet och målet har inte kunnat uppnås. Det råder ovisshet om vilket utrymme som finns för expansion efter 1982. I en efterfrågeundersökning redovisas ett stort behov av barnomsorgsplatser. Merparten önskar plats i daghem. Av dem som tillfrågats önskar ett stort antal deltidsomsorg. Det finns således många barn som inte får en tillfredsställande omsorg. Många föräldrar som önskar gå ut i förvärvsarbete saknar barnomsorg.