mot · G5024 · 1981-10-15 00:00:00 — 1981/82 4-7 med anledning av proposition 1981/82:8 om lag om vård av missbrukare i vissa fall, m. m. Inledningsvis bör med tillfredsställelse noteras att förslaget genomgående innebär förbättringar i jämförelse med tidigare framlagda förslag. Men enligt min mening vore det från vårdsynpunkt av värde att nedan lämnade förslag beaktades vid utskotts- och riksdagsbehandlingen. I 28 § stadgas: "Rätten får förordna att beslut som rätten har meddelat skall gälla . I nuvarande lagstiftning, 33 § nykterhetsvårdslagen, stadgas: "Där länsrätten ej annorlunda förordnar, må beslut om tvångsintagning gå i verkställighet utan hinder därav, att det ej äger laga kraft. Man torde i likhet med vad som är fallet kunna räkna med att vårdbehovet är trängande i de fall där ansökningar jämlikt den nya lagen görs. Ett stadgande som motsvarar nuvarande lagstiftning synes därför vara mest ändamålsenligt. 16 § stadgas: Om vården inte har påbörjats från den dag då rättens beslut vann laga kraft, upphör beslutet att gälla. I nuvarande lagstiftning, nykterhetsvårdslagen, äger tvångsintagningsbeslut giltighet från det avkunnades. I en del fall har beslutet kommit att tjänstgöra som ett - oftast verksamt - påtryckningsmedel gentemot missbrukaren, vilket förmått honom att ändra sin livsföring. I motiven till nu föreslagen lag har uttalats att vårdbeslut ej bör användas som påtryckningsmedel. Oavsett om man delar denna inställning eller ej kommer det även i fortsättningen att finnas åtskilliga fall där vederbörande till följd av vårdbeslutet rycker upp sig, låt vara att det kanske endast är för . Om missbrukaren är inne i en nykter period den korta tid har till sitt förfogande för verkställighet, blir det svårt att inställa vederbörande på vårdinrättningen. därefter, när giltighetstiden således gått ut, återfaller kanske missbrukaren till ett lika gravt missbruk som tidigare, vilket således kan innebära att tvingas till återkommande framställningar om vård, som i realiteten inte leder till så mycket. Detta förefaller inte vara till någons fördel, ej heller till missbrukarens. Observeras bör också att det varit stor platsbrist på vårdanstalterna . Även detta förhållande, i förening med den korta verkställighetstiden, kan medföra att beslutet inte kan verkställas inom föreskriven tid. Med hänvisning till det anförda synes giltighetstiden för rättens beslut böra förlängas avsevärt, förslagsvis . I propositionen föreslås att 3 kap. 18 § i lagen om allmän försäkring skall 1 1981/82. upphävas, eftersom den endast undantagsvis tillämpats. Många remissinstanser vill dock ha kvar nuvarande möjligheter att uppbära även sjukpenning för missbrukare. Bestämmelsen har underlättat - för att inte säga möjliggjort - frivilliga överenskommelser beträffande omhändertagande av sjukpenningen. Därigenom har garanti skapats för att hyror och andra periodiska utgifter verkligen blivit betalda som tillgängliga medel för drogmissbruk i motsvarande mån reducerats. Observeras bör också att en intagen för vård jämlikt LVM (Lagom vård av missbrukare i vissa fall), såvida ingen motsvarande bestämmelse till nu gällande lag tillskapas, alltid kommer att kunna lämna vårdinrättningen med ett betydande belopp i hopsparad sjukpenning. kan kanske tolerera att han första gången får pröva på att förvalta sin sjukpenning själv, men om detta misslyckas saknas enligt propositionsförslaget varje möjlighet att stävja detta vid nästkommande vårdtillfällen. Detta förefaller inte vara till fördel för någon, ej heller för missbrukaren. Även andra situationer, t. ex. det förhållandet att missbrukaren vårdas på en frivillig-institution men erfarenhetsmässigt förbrukar hopsparad sjukpenning i anslutning till utskrivningen, bör kunna föranleda att socialnämnden ges möjlighet att uppbära sjukpenningen. Därtill kommer fall där vederbörande har försörjningsplikt mot familjen men i stället använder sjukpenningen till inköp av rusmedel med den följden att socialnämnden får sörja för hans familj. Med hänvisning till det anförda anser jag att 3 kap. 18 § i lagen om allmän försäkring bör få en motsvarighet även i nu föreslagen lag. kan jag inte underlåta att ge några synpunkter till känna beträffande de föreslagna vårdtidernas längd. I nuvarande nykterhetsvårdslagstiftningär missbrukaren inskriven på vårdanstalten , varunder han regelmässigt beviljas försökspermissioner men vid behov kan återintas. Återintagningar, ibland efter en endast . förekommer också ofta. Även om man anser nuvarande inskrivningstider på , förefaller den nu föreslagna vårdtiden vara orimligt kort. Därtill kommer att man i propositionen förutsätter att missbrukaren eventuellt endast skall behöva vistas på vårdanstalten; det understryks sålunda att han bör kunna vistas i annan vårdform under frivilliga former eller i det egna hemmet men vid behov kunna återintas på vårdinstitutionen. Tiden han tillbringat i annan vårdinstitution eller i det egna hemmet räknas då in i vårdtiden enligt ovan. Det omnämns också att ifall missbrukaren avviker, dvs. undandrar sig vården, skall även detta inräknas i vårdtiden; frånvaro mer än en månad från bl. a. den vårdanstalt han inskrivits på jämlikt 11 § i föreslagen lag bör dock regelmässigt - på grund av den korta vårdtid som kommer att återstå - föranleda utskrivning! Mot bakgrunden av det ovan anförda synes en bättre ordning till gagn även för missbrukaren kunna stå att vinna, om vårdtiden från början fastställdes , varunder missbrukaren vid behov, om han återfallit eller undandragit sig nödvändig vård, skulle kunna återintas på vårdinstitutionen. Någon prövning av förlängning av vården behöver då inte ske; bör givetvis missbrukaren, om syfte med vården anses vara uppnått än , kunna utskrivas från institutionen . Jag förutsätter att socialutskottet utarbetar erforderlig lagtext. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att antar de i motionen föreslagna ändrade lydelserna av 6, 7 och 28 SS förslaget till lag om vård av missbrukare i vissa fall, 2. att avslår förslaget om att 3 kap. 18 S lagen om allmän försäkring skall upphöra att gälla.