mot · G4021379 · 1981-01-26 00:00:00 — Men bristerna i produktinformationen beror också på att t. ex. de gällande märkningsbestämmelsema är föråldrade och dåligt avpassade för yrkesmässig hantering. Bestämmelser för annan form av produktinformation än märkning saknas ännu helt. Detta är djupt otillfredsställande. Det finns ett stort behov av förbättrade bestämmelser för produktinformation. Den översyn av gällande märkningsbestämmelser som genomförs i produktkontrollnämndens och arbetarskyddsstyrelsens regi i det s. k. produktinformationsprojektet bör leda till förbättrade förhållanden. Detta projekt syftar dels till att genom mer detaljerade föreskrifter för klassificering, märkning och annan produktinformation ge tillverkare och försäljare bättre möjligheter att leva upp till intentionerna i lagen om hälsooch miljöfarliga varor, dels till att ge arbetstagare och konsumenter bättre information om produkters egenskaper. En viktig roll för den framtida produktinformationen spelar också det arbete med regler för och produktion av skyddsblad som f. n. äger rum under arbetarskyddsstyrelsens överinseende. Det är angeläget att de olika projekt som pågår på produktinformationens område samordnas med varandra och med samhällets övriga åtgärder för att uppnå en bättre kontroll av den kemiska miljön. Den som kommer i kontakt med en kemisk produkt på vilken det saknas märkning kan inte veta om detta beror på att den produktansvarige underlåtit att märka produkten eller på att den inte omfattas av lagen om hälso- och mijöfarliga varor. Lagstiftningen bör därför kompletteras med bestämmelser om hur det skall framgå att en produkt inte omfattas av märkningsskyldighet enligt lagen om hälso- och miljöfarliga varor. En nödvändig förutsättning för en god produktinformation är att det i olika hanteringsled finns erforderlig kompetens för att bedöma kemiska hälsorisker. Importörer och tillverkare måste ha tillgång till sådan kompetens samt veta vilka hanterings- och skyddsföreskrifter som måste tillämpas. Återförsäljare måste vara kompetenta att ge användarna den information som de behöver för att kunna hantera produkter på ett riktigt sätt. Slutligen måste det på vaije enskild arbetsplats finnas kompetens att utvärdera den erhållna informationen och omsätta den till lokalt anpassade hanterings- och skyddsföreskrifter. Möjligheterna är begränsade att få den utbildning i toxikologi och riskutvärdering som behövs för att kunna uppfylla ansvaret i olika hanteringsled. Ökade möjligheter till sådan utbildning måste skapas i samhällets regi, t. ex. genom olika former av högskolekurser. Det bör vidare övervägas om inte särskild kompetens bör krävas av dem som ansvarar för tillverkning, försäljning, transport och användning av kemiska ämnen. förekommer formella kompetenskrav för tillverkning och försäljning endast i fråga om varor som klassificeras som gift eller som bekämpningsmedel i den högsta farlighetsklassen. förekommer kompetenskrav endast för bruket av de farligaste bekämpningsmedlen. Det finns anledning att utreda möjligheterna att utvidga kompetenskraven för de olika hanteringsleden. Genom arbetsmiljölagens tillkomst har arbetarskyddsstyrelsens möjligheter att utfärda tvingande föreskrifter väsentligt utvidgats. Förutom det redan nämnda behovet av föreskrifter om produktinformation finns det behov att hygieniska gränsvärden samt föreskrifter om utrustning och hanteringsregler för arbete med kemiska produkter. Genom arbetsmiljölagen kommer de hygieniska gränsvärdena att förankras i föreskrifter som meddelas av arbetarskyddsstyrelsen. Det är angeläget att arbetarskyddstyrelsens gränsvärdeslista utvidgas med betydligt fler ämnen. Vidare måste gränsvärdena fortlöpande revideras på grundval av vetenskapliga rön och praktiska erfarenheter. Gränsvärdena måste med betryggande marginal skydda mot ohälsa. De skall sättas på en sådan nivå att skador eller besvär ej kan förutses uppträda under ett helt arbetsliv. Gränsvärdena bör utformas så att också särskilt känsliga grupper så långt möjligt är skyddade. Vid sidan om de hygieniska gränsvärdena förekommer för några ämnen s. k. biologiska gränsvärden. Dessa bygger på att man med utgångspunkt i blod- eller urinundersökningar fastställer de nivåer den enskilde utsätts för. Det är angeläget att systemet med biologiska gränsvärden utvidgas till så många ämnen som möjligt. Föreskrifter om utrustning och hantering På grundval av fackliga krav pågår vid arbetarskyddstyrelsens kemibyrå förberedelsearbetet för allmänna kemikalieföreskrifter, dvs övergripande föreskrifter för arbete med kemiska ämnen. Det är angeläget att detta arbete ges hög prioritet, så att föreskrifterna kan träda i kraft. De bör samordnas med de föreskrifter för produktinformation som också är under utarbetande vid arbetarskyddsstyrelsen. För vissa branscher och ämnen kommer även efter tillkomsten av allmänna kemikalieföreskrifter ett behov av särskilda föreskrifter att finnas. Urvalet av branscher och kemiska ämnen för vilka sådana skall utarbetas bör göras i samverkan med de fackliga organisationerna. Kontroll och tillsyn Genom revidering av arbetarskyddslagen och genom den arbetsmiljölag som trädde i kraft har skyddsombuden fått ökade befogenheter att utöva kontroll över den kemiska miljön. a. godtog den av oss i motionen 1976/77:1675 föreslagna tolkningen att rätten att stoppa arbetet också skall gälla i sådana fall där effekterna av misstänkt farliga ämnen kan visa sig först senare i form av allvarliga skador, t. ex. fördröjd effekt av kemiska ämnen. Som vi framhållit ovan är det angeläget att skyddsombuden får möjlighet att kontrollera att de på arbetsplatsen förekommande kemiska produkterna är deklarerade till produktregistret i vederbörlig ordning. Även i övrigt bör reformerna på detta område ges en sådan utformning att skyddsombudens kontroll av efterlevnaden underlättas. Företagshälsovård och mättekniska resurser Det är som vi i flera tidigare sammanhang påpekat ytterst angeläget att företagshälsovården i landet snabbt byggs ut efter målsättningen företagshälsovård åt alla. En av företagshälsovårdens viktigaste uppgifter är att kontrollera de kemiska hälsoriskerna på arbetsplatserna. För att kunna fullgöra denna uppgift måste den bl. a. ha tillgång till erforderliga mättekniska resurser. Systemet med gränsvärden kan således fungera endast om sådana resurser finns. I första hand måste behovet av mätresurser för arbetsmiljön säkras genom en upprustning av den mättekniska verksamheten inom den tekniska företagshälsovården. Därvid måste möjligheter skapas till regelbunden kontroll av mät- och analysinstrument. De nuvarande bristerna på mättekniska resurser har fått till följd att ett betydande antal företag etableras, som på kommersiell grund erbjuder mättjänster. Kvalitén hos de tjänster som erbjuds är mycket skiftande, och det är därför angeläget att denna verksamhet kontrolleras. tillsyn enligt lagen om hälso- och miljöfarliga varor har inte fungerat tillfredställande, och arbetarskyddsstyrelsens resurser på detta område är hårt ansträngda. Kontrollen av den kemiska miljön måste ges förtur i den långsiktiga uppbyggnaden av arbetarskyddsverket. måste få tillräckliga resurser för att utöva sin tillsyn av arbetsmiljöns produktkontrollfrågor. Härvid måste behovet av utbildning för yrkesinspektörerna om produktkontrollfrågor och om kemiska hälsorisker tillgodoses. Som framgått av det föregående finns det anledning att på bred front angripa de problem som användningen av kemikalier leder till. Allt talar för att en samordning av åtgärder på skilda områden erfordras om önskat resultat skall uppnås. Vi föreslår därför att en särskild gift- och kemikommission tillsätts för att ha till uppgift att kartlägga de problem som är en följd av kemikalieanvändningen, att samordna och initiera det forsknings- och undersökningsarbete som krävs för att i denna motion angivna syften skall kunna uppnås bl. a. i fråga om bekämpningsmedel, toxikologi och epidemiologi samt för att ta fram nya, miljövänliga produktionsmetoder, att framlägga förslag om utbyggnad av laboratorier för att tillgodose i motionen redovisade behov, att föreslå utformning och inriktning av erforderlig utbildning, att se över och anpassa gällande lagstiftning till här framställda krav bl. a. i fråga om förhandskontroll, märkning och skyddsblad, att föreslå de förändringar av nuvarande administration, som kan erfordras för att de i motionen framförda kraven skall tillgodoses. bör hos regeringen begära att den här föreslagna gift- och kemikommissionen med ovan redovisade arbetsuppgifter tillsätts. Som tidigare framhållits i denna motion bör man sträva efter att möjligt avbryta användningen av kemiska bekämpningsmedel inom jordoch skogsbruket. Inom jordbruket är det inte möjligt att på kort sikt realisera detta mål. Ett tidsbestämt forsknings- och undersökningsprogram bör dock som ett led i denna strävan upprättas. När det gäller användningen av bekämpningsmedel inom skogsbruket krävdes i vår motion om riktlinjer för skogspolitiken till 1978/(mot. 1978/79:2278) att kommunerna skulle ges möjlighet att säga nej till skogsbesprutning och i stället kräva att mekanisk röjning tillämpas. Kravet upprepades i miljömotionen till 1979/(mot. 1979/ 80:1760). Den borgerliga riksdagsmajoriteten avvisade våra förslag. Våra förslag till åtgärder Regeringen tillsatte en utredning om användning av kemiska medel i jord- och skogsbruket. fick i uppdrag att pröva möjligheterna att ge kommunerna ett ökat inflytande över besprutningen av skogsmark. har redovisat sitt arbete, som utmynnar i förslag om att kommun skall kunna kräva från fall till fall att besprutning av skogsmark inom kommunens område ej får genomföras. Utredningen om användningen av kemiska medel i jord- och skogsbruket föreslog att kommunerna inom ramen för sin fysiska planering skall fastställa vilka områden som är känsliga från miljövårdsoch friluftssynpunkt. Inom sådana områden skall kommunen kunna förbjuda besprutning. I avvaktan på utredningens förslag beslöt förbjuda spridning över skogsmark av bekämpningsmedel, som är avsedda för lövslybekämpning. Förbudet gäller t. o. m. juni månad 1981. Regeringen har meddelat att förslag till mera permanenta bestämmelser kommer att föreläggas så att beslut kan fattas . Vi kommer i detta sammanhang att ta ställning till regeringens förslag. Vi vill dock redan nu framhålla att den principiella uppfattning vi tidigare deklarerat kvarstår, nämligen att kommunerna skall ges möjlighet att stoppa besprutningen av skogsmark inom sitt område. Den principen bör vara utgångspunkten för de kommande förslagen. Den växande mängden avfall från den kemiska industrin vållar stora problem från miljösynpunkt. Olika utredningar har uppskattat avfallsmängden till ca oljeavfall och annat avfall. Merparten av avfallet uppkommer som processavfall inom industrin. Inom många industrier kan det miljöfarliga avfallet oskadliggöras eller på nytt användas i processen. Stora mängder av det miljöfarliga avfallet kan emellertid inte omhändertas inom den industri där det uppkommer utan måste transporteras bort för att oskadliggöras på annat håll. Bestämmelser om miljöfarligt avfall Finns i en rad lagar och förordningar, bl. a. i lagen om hälso och miljöfarliga varor (1973:329), miljöskyddslagen (1969:387), miljöskyddskungörelsen (1969:388) samt lagen om förbud mot dumpning av avfall i vatten (1971:1154). Den dåvarande socialdemokratiska regeringen ansåg emellertid att dessa bestämmelser inte gav samhället tillräckliga möjligheter att utöva tillsyn och kontroll i fråga om hanteringen av det miljöfarliga kemiska avfallet. Den socialdemokratiska regeringen föreslog därför (prop. 1975:32) en rad åtgärder för att förbättra förhållandena i fråga om kemiskt avfall. Förslagen innebar att kommunalt insamlingsmonopol skulle införas över hela landet också för miljöfarligt avfall. Denna utvidgning av renhållningsmonopolet skulle genomföras . För att ge samhället bättre möjligheter att bedöma det miljöfarliga avfall som uppkommer inom industrin föreslogs att alla industrier med sådant avfall skulle lämna uppgifter om arten, sammansättningen, mängden och hanteringen av avfallet. För att förbättra omhändertagandet av avfallet föreslogs vidare att ett samhällsdominerat behandlingsföretag skulle byggas upp med ensamrätt till omhändertagande och behandling av miljöfarligt avfall. Transport av miljöfarligt avfall skulle endast få utföras av den som fått särskilt tillstånd för detta av . Utförsel av miljöfarligt avfall till annat land skulle endast få ske efter särskilt tillstånd anslöt sig till dessa förslag. Därför regleras hantering av miljöfarligt avfall m. m. numera enligt förordningen (1975:346) om miljöfarligt avfall. De skandalartade förhållanden som kommit vid BT-Kemi i understryker ytterligare nödvändigheten av att samhället får ett ordentligt grepp över hanteringen av miljöfarligt avfall. Det är därför viktigt att beslut genomförs. Tyvärr har de borgerliga regeringarna åsidosatt riksdagsbeslutet. Det gäller i fråga om företagens uppgiftsskyldighet om avfallet. Reglerna om företagens uppgiftsskyldighet finns i § 8 i förordningen om miljöfarligt avfall. Paragrafen har följande lydelse: Den som yrkesmässigt utövar verksamhet där miljöfarligt avfall uppkommer är skyldig att lämna uppgift om avfallets art, sammansättning, mängd och hantering. Sådan uppgiftsskyldighet gäller även när slutligt omhändertagande av miljöfarligt avfall sker i anslutning till den anläggning där avfallet uppkommer. Uppgift enligt första stycket lämnas till hälsovårdsnämnden på blankett enligt formulär som fastställes av efter samråd med miljödatanämnden. skall sända kopia av inkommen uppgift till . får meddela föreskrifter som avviker från första stycket, om särskilda skäl föreligger. Den första deklarationen av miljöfarligt avfall från företagen genomfördes i enlighet med beslut . Varken 1977 eller 1979 genomfördes någon sådan deklaration. genomfördes en begränsad deklarationsomgång. 1980 har en deklarationsomgång som beräknas vara avslutad genomförts. Någon ny omgång beräknas inte bli genomförd 1981/82. beslut har således vid upprepade tillfällen åsidosatts av de borgerliga regeringarna. 1975:32 framhölls att uppgifter om företagens miljöfarliga avfall har betydelse inte bara som underlag för beslut om insamlingsorganisation utan också för tillsynsverksamheten enligt både miljöskyddslagen och lagen om hälso- och miljöfarliga varor. Det är ytterst allvarligt att de borgerliga regeringarna genom sitt handlande försvårat samhällets möjligheter att kontrollera och ta hand om det miljöfarliga avfallet. Det samhällsdominerade behandlingsföretaget - () har planerat uppförandet av en ny stor behandlingsanläggning. Anläggningen är helt nödvändig om kommunerna skall kunna åta sig uppgiften att samla in miljöfarligt avfall. Endast genom tillkomsten av en sådan anläggning kan det insamlade avfallet behandlas har projekterat en sådan behandlingsanläggning. Leveranskontrakt har skrivits. Enligt planerna skulle anläggningen kunnat tas i drift . gav tillstånd till anläggningen. besvärade sig till regeringen. har regeringen haft avgörandet i sin hand. Först 1981 har regeringen kunnat samla sig till ett beslut i lokaliseringsfrågan. Den centrala behandlingsanläggningen kommer i enlighet med ursprungliga ansökan att förläggas till Norrtorp. Genom regeringens oförmåga har anläggningens färdigställande försenats kraftigt och kostnaderna ökat betydligt. beräknar att kostnaderna för anläggningen fram till byggstart skall ha stigit från i kontrakt angivna 117 milj. kr. (i nov. 1977) till 214 milj. kr. Anläggningen beräknas stå klar . har tidigare kunnat sända en del avfall till för destruktion. Denna möjlighet står inte längre öppen. Det danska företagets behandlingskapacitet räcker inte längre för mottagande av avfall från . 1 vår miljömotion till 1979/(mot. 1979/80:1760) framförde vi en rad krav för att påskynda genomförandet av :s centrala och regionala anläggningar. Eftersom våra krav avvisades av den borgerliga riksdagsmajoriteten upprepar vi dessa . Kraven från landets kommuner och företag att skall ta hand om avfallet ökar. har sökt bygga upp lagringsanläggningar runt om i landet för tillfällig förvaring av miljöfarligt avfall i avvaktan på behandling. Svårigheterna att få de erforderliga kommunala tillstånden är dock ofta stora. Om inte situationen när det gäller det miljöfarliga kemiska avfallet skall bli ohållbar måste regeringen ingripa. Erforderliga medel måste ställas till förfogande för uppbyggnaden av den centrala behandlingsanläggningen. Regeringen måste ta upp överläggningar med kommunerna för att möjliggöra tillkomsten av erforderliga mottagnings- och lagringsanläggningar. Regeringen måste vidare diskutera med om genomförandet av riksdagsbeslut, där det förutsattes att samtliga landets kommuner senast skulle ha vidtagit erforderliga åtgärder för att ta hand om också det miljöfarliga avfallet. I propositionen 1975:32 slog den socialdemokratiska regeringen fast: Kraven på en rättvisare fördelning internationellt och nationellt av jordens tillgångar skärper behovet av att hushålla med begränsade resurser. I det perspektivet är det nödvändigt att på olika områden hejda slöseri med råvaror och på nytt ta tillvara det som en gång använts. All produktion ger upphov till avfall. har avfall i alltför stor utsträckning betraktats sorn en oanvändbar restprodukt. Detsamma har gällt för det avfall som uppkommer i hushållen. Använda varor har betraktats som slutgiltigt förbrukade. Avfallet har i stor omfattning fått belasta miljön. Det synsättet måste förändras. Avfall är en resurs som i största möjliga utsträckning skall användas på nytt. Återanvändning måste vara en ledande princip vid omhändertagande och behandling av avfall. Sparsamhet, hushållning och återanvändning bör alltså vara grundläggande för vårt utnyttjande av naturresurser och för inriktningen av vår varuproduktion. har en stor del av industrins avfall en komplicerad sammansättning. I vissa fall är metoder för behandling och oskadliggörande av avfallet inte kända. Detta är ett oacceptabelt förhållande med hänsyn till att hanteringen av avfallet i många fall medför risker från hälso- och miljösynpunkt. Ansvaret för att det avfall som uppkommer vid produktionen kan tas om hand på ett ur miljö- och resurssynpunkt riktigt sätt måste i första hand åvila producenten. Innan produktionen av en vara påbörjas bör det vara känt hur det avfall som är en följd av själva produktionsprocessen skall behandlas liksom hur den färdiga varan skall omhändertas sedan den använts. Vi vill understryka vikten av att det principiella synsätt som angavs av den socialdemokratiska regeringen i denna proposition omsätts i praktisk verklighet. Vid den översyn av lagstiftningen rörande kemiska ämnen som vi tidigare förordat i denna motion bör övervägas om det krävs särskilda lagregler, och i så fall vilka, för att nämnda princip skall genomföras. Vi utgår vidare ifrån att regeringen inte fortsätter att åsidosätta beslut om att den årliga deklarationen av industrins miljöfarliga avfall skall genomföras. Detta är nödvändigt för att samhället skall få den insyn i mängden och hanteringen av miljöfarligt avfall som erfordras. Händelserna vid BT-Kemi har starkt visat på nödvändigheten av en förbättrad och stärkt samhällskontroll över företagens miljöstörande verksamhet. Inte minst gäller detta företag som i sin produktion arbetar med kemiska produkter. I miljömotionen 1979/80:1760 krävde vi bl. a. att en av den kemiska industrin finansierad skadeståndsfond skulle byggas upp, att preskriptionstiden för miljöbrott skulle förlängas samt att ett organ benämnt AB Svensk Miljökontroll skulle inrättas för att förbättra tillsynen. Den socialdemokratiska regeringen tillsatte en utredning för att se över miljöskyddslagen. Utredningen har lämnat vissa förslag, som remissbehandlats. Regeringen lämnar propositionen till . Vi återkommer vid behandlingen av propositionen med våra förslag. Redan nu vill vi dock framhålla i likhet med vad vi framförde i miljömotionen till 1979/att det krävs mer långtgående förändringar av lagen än vad utredningen förordat. D. Miljöpåverkan vid förbränning av olja och kol Olja och kol svarar för merparten av energitillförsel. 1978 var den totala energitillförseln . Olja och kol svarade för av denna. Oljan är den helt dominerande källan för svensk energiförsörjning. Såväl olja som kol innehåller en rad ämnen som vid förbränning frigörs och förorenar luften. Svavel är ett sådant ämne. Vi förbränningen av olja och kol bildas svaveldioxid som när den släpps ut i luften delvis omvandlas till andra svavelföreningar. uppgick de totala svaveldioxidutsläppen i till . Av dessa kom omkring från förbränning av olja och från industriutsläpp. Genom de åtgärder som den socialdemokratiska regeringen vidtog hade utsläppen minskat till ca . De totala svaveldioxidutsläppen i beräknades och i till . Enligt gjorda beräkningar kommer, om inga ytterligare motåtgärder sätts in, utsläppen av svaveldioxid att för som helhet uppgå till . Merparten av utsläppen är resultat av förbränning av framför allt kol och olja. Svaveldioxidutsläppen leder till omfattande miljöförstörelse. och vatten försuras mer än 10 000 svenska sjöar är döda och lika många håller på att dö på grund av försurningen byggnader och kulturföremål skadas, metaller rostar, risken för förstörelse av åkerjord och minskad återväxt i skogen är påtaglig, liksom de effekter på folkhälsan som utsläppen har. Många människor som bor i tätorter kan få hälsoproblem på grund av luftföroreningarna. I första hand påverkas personer som redan lider av sjukdomar i hjärta eller lungor eller som är allergiker. Det är en betydande del av befolkningen som av sådana orsaker är särskilt känslig. Luftföroreningarna kan också framkalla irritationer i andningsvägarna av inflammationstyp. För människor som redan har luftvägssjukdomar kan dessa förvärras. Vid de tillfällen då svåra luftföroreningar inträffat har detta lett till flera dödsfall än normalt. Det finns också skäl anta att irritationer och besvär som normalt är tillfälliga och övergående kan leda till långvariga (kroniska) sjukdomstillstånd om människor utsätts för luftföroreningar . Det är dock framför allt samverkanseffekter mellan olika typer av luftföroreningar som har påverkan på hälsan. Men det är inte bara svavelutsläppen från förbränningen av fossila bränslen som påverkar hälsa och miljö. Från ett koleldat kraftverk på 1 000 MW släpps enorma föroreningsmängder ut. uppskattas utsläppen till mellan 10 000 och svaveldioxid, stoft, kväveoxider, 6 koldioxid samt metaller (arsenik, kadmium, krom, kvicksilver, bly, koppar, nickel, zink och vanadin). Metallutsläppen innebär problem för både hälsa och miljö. som lagrats i jordens ytskikt blir kvar , tas upp av växter och djur och når sedan via livsmedlen människan. Kadmium lagras upp i njurarna, som skadas när kadmiumhalten blir för hög. Kadmium liksom övriga tungmetaller har också cancerogena effekter. kan man bli tvungen att reglera jordbrukets inriktning och omfattning kring kolkraftverk med höga kadmiumutsläpp. Kvicksilver som släpps ut från kolkraftverk anrikas i fisk som fångas och äts av människor. Även fiskätande djur, som sjöfågel, riskerar att förgiftas. Vanadin förekommer i både kol och olja. Det finns data som visar att vanadin från bl. a. värmeanläggningar hämmar vissa omvandlingsprocesser i jorden som är viktiga för växternas näringstillgång. Vid all förbränning av fossila bränslen, bl. a. kol och oija, bildas koldioxid. Ett kraftverk om 1 000 MW släpper ut 6 koldioxid . Riskerna för långsiktiga klimatförändringar på grund av koldioxidutsläppen har påtalats av olika forskare. Vi vet att omsättningen av koldioxid i atmosfären sker mycket långsamt. Varje utsläpp av koldioxid höjer därför koldioxidhalten . Fortsätter dagens ökning av förbrukningen av kol och olja fördubblas halten av koldioxid i atmosfären .