mot · G4021877 · 1981-01-27 00:00:00 — av m. fl. om en förbättrad arbetsmiljö Socialdemokratins övergripande miljöpolitik har som mål att trygga alla människors rätt till en god livsmiljö. Särskild vikt fäster vi vid att den oro som många känner för sjukdom och skada till följd av förhållandena i det dagliga arbetet undanröjs. Ohälsa och vantrivsel i arbetet är ett för högt pris för ekonomisk tillväxt. Under den socialdemokratiska regeringsperioden kunde steg för steg insatser genomföras för en bättre arbetsmiljö. Med motioner till har socialdemokraterna i opposition utvecklat riktlinjer för det fortsatta reformarbetet på miljöområdet. Ett drag i utvecklingen som vi måste ägna ett snabbt växande intresse är de faror och problem som möter i det framväxande kemisamhället. Ett stort och snabbt växande antal kemiska preparat används numera såväl på arbetsplatserna som i den yttre miljön. I en särskild motion till årets utvecklar vi vår samlade syn på dessa frågor. Vi lägger också fram konkreta förslag för att komma till rätta med de risker och olägenheter som kan bli följden av denna utveckling. I vår miljömotion visar vi skälen för att nu på bred front angripa de problem som användningen av kemikalier skapar. Vi föreslår bl. a. att en särskild gift- och kemikommission inrättas för att på ett övergripande plan samordna och initiera kampen mot kemisamhällets vådor. Kommissionen skall befrämja och vidareutveckla bl. a. den verksamhet som även fortsättningsvis skall hanteras inom myndigheter som arbetarskyddsstyrelsen och . Därmed skall kommissionen kunna bidra till att stärka dessa myndigheters ansvar och befogenheter. Den skall följaktligen inte ersätta eller överta nuvarande myndigheters ansvar och uppgifter. Kommissionen skall vidare bl. a. följa utvecklingen på det kemiska området i ett långsiktigt perspektiv för att förutse och förebygga kemiska risker. Därmed blir det också en viktig uppgift för kommissionen att göra samlade bedömningar av behoven av vetenskaplig forskning och expertresurser inom det kemiska området. När det gäller de kemiska riskerna i arbetslivet konstaterar vi att arbetarskyddsstyrelsens möjligheter att utfärda tvingande föreskrifter numera har väsentligt utvidgats genom arbetsmiljölagens tillkomst. Inom styrelsen måste nu arbetet för förebyggande av kemiska risker ges hög prioritet i fråga om bl. a. utarbetandet av hygieniska gränsvärden och föreskrifter beträffande förbud, godkännande, anmälningsskyldighet och övriga villkor för 1 1980/81. användning av kemiska ämnen och produkter. För effektivare insatser gentemot kemiska hälsorisker är det vidare angeläget att skyndsamt få till stånd ett väl fungerande produktregister. Här utgör den nuvarande sekretesslagstiftningen ett stort hinder. Vi vill i detta sammanhang framhålla att man måste finna sådana former för registrets användning att uppgifter om vilka beståndsdelar som ingår i till registret deklarerade produkter inte regelmässigt hemlighålls under hänvisning till konkurrensskäl. De myndigheter som för sin handläggning av hälso- och miljöfrågor har behov av uppgifter ur produktregistret måste ha tillgång till dessa uppgifter på ett praktiskt och ändamålsenligt sätt. Förutom de centrala myndigheterna gäller detta också myndigheter med regionalt och lokalt tillsynsansvar, såsom yrkesinspektionen och länsstyrelsernas naturvårdsenheter samt skyddsombuden. Skyddsombuden är för sitt förebyggande arbete starkt beroende av uppgifter ur produktregistret. För det förebyggande miljöarbetet är det i regel inte nödvändigt att ha tillgång till exakta koncentrationsuppgifter. De ingående beståndsdelarnas halter bör därför kunna anges tillräckligt preciserat för att utgöra underlag för detta arbete utan att tillverkningshemligheter röjs för konkurrenter. Genom arbetsmiljölagen kan de hygieniska gränsvärdena förankras i föreskrifter som meddelas av arbetarskyddsstyrelsen. I vår miljömotion konstaterar vi bl. a. att det nu är angeläget att arbetarskyddsstyrelsens gränsvärdeslista utvidgas med betydligt fler ämnen. Vidare måste gränsvärdena fortlöpande och utan dröjsmål revideras på grundval av vetenskapliga rön och praktiska erfarenheter. Gränsvärdena måste med betryggande marginal skydda mot ohälsa. De skall sättas på en sådan nivå att skador eller besvär ej uppträder under ett helt arbetsliv. Gränsvärdena bör utformas så att också människor med särskilt känslig hälsa så långt möjligt är skyddade. Vid sidan om de hygieniska gränsvärdena förekommer för några ämnen s. k. biologiska gränsvärden. Dessa bygger på att man med utgångspunkt i blod- eller urinundersökningar fastställer de nivåer den enskilde utsätts för. Det är angeläget att systemet med biologiska gränsvärden utvidgas till så många ämnen som möjligt. Det pågående arbetet i arbetarskyddsstyrelsen med att utarbeta föreskrifter har avsatt ett alltför begränsat resultat. Utan tillämpningsföreskrifter kan inte den nya arbetsmiljölagen få någon större verkan, då den har karaktären av en ramlag. Det är angeläget att föreskriftsarbetet effektiviseras. Genom revidering av arbetarskyddslagen och genom den arbetsmiljölag som trädde i kraft har skyddsombuden fått ökade befogenheter att utöva kontroll över den kemiska miljön. Sålunda godtog den av oss i motion 1976/77:1675 föreslagna tolkningen att rätten att stoppa arbetet också skall gälla i sådana fall där effekterna av misstänkt farliga ämnen kan visa sig först senare i form av allvarliga skador, t. ex. fördröjd effekt av kemiska ämnen. Det är angeläget att skyddsombuden får möjlighet att kontrollera att de på arbetsplatsen förekommande kemiska produkterna är deklarerade till produktregistret i vederbörlig ordning. Även i övrigt bör reformerna på detta område ges en sådan utformning att skyddsombudens kontroll av efterlevnaden underlättas. Företagshälsovård och mättekniska resurser Det är ytterst angeläget att företagshälsovården i landet snabbt byggs ut enligt målsättningen företagshälsovård åt alla. En av företagshälsovårdens viktigaste uppgifter är att kontrollera de kemiska hälsoriskerna på arbetsplatserna. För att kunna fullgöra denna uppgift måste den bl. a. ha tillgång till erforderliga mättekniska resurser. Systemet med gränsvärden kan således fungera endast om sådana resurser finns. I första hand måste behovet av mätresurser för arbetsmiljön säkras genom en upprustning av den mättekniska verksamheten inom den tekniska företagshälsovården. Därvid måste möjligheter skapas till regelbunden kontroll av mät- och analysinstrument. De nuvarande bristerna på mättekniska resurser har fått till följd att ett betydande antal företag etableras, som på kommersiell grund erbjuder mättjänster. Kvaliteten hos de tjänster som erbjuds är mycket skiftande, och det är därför angeläget att denna verksamhet kontrolleras. De nämnda bristerna kan motverkas dels genom att mät- och analysverksamhet främst bedrivs av statens provningsanstalt vid dess riksprovplatser, dels genom att företag som erbjuder mättjänster skall vara auktoriserade av statens provningsanstalt. Kostnaderna för dessa verksamheter skall belasta berörda företag. tillsyn enligt lagen om hälso- och miljöfarliga varor har inte fungerat tillfredsställande, och arbetarskyddsstyrelsens resurser på detta område är hårt ansträngda. Kontrollen av den kemiska miljön måste ges förtur i den långsiktiga uppbyggnaden av arbetarskyddsverket. måste få tillräckliga resurser för att utöva sin tillsyn av arbetsmiljöns produktkontrollfrågor. Härvid måste behovet av 1* 1980181. utbildning för yrkesinspektörerna i frågor om produktkontroll och om kemiska hälsorisker tillgodoses. Regeringen tillsatte 1978 en kommitté för översyn av produktkontrollens organisation. Man hade att mot bakgrund av en utvärdering av produktkontrollverksamheten överväga vilka åtgärder som behöver vidtas för att effektivisera produktkontrollen. Kommittén redovisar sina överväganden. Bland flera möjliga alternativ förordade man ett som skulle innebära att produktkontrollnämnden och dess kansli - produktkontrollbyrå - ersätts med ett fristående produktkontrollverk. Förslagen har remissbehandlats. Vi anser det vara angeläget att regeringen nu skyndsamt utarbetar förslag till produktkontrollens organisation. bör ge regeringen till känna vad som här anförts om produktkontrollens organisation. trädde en helt ny lagstiftning om arbetsmiljön i kraft. Enligt arbetsmiljölagen kan vite dömas ut mot arbetsgivare som inte rättar sig efter yrkesinspektionens föreläggande. Arbetsgivaren kan i detta läge även åtalas och dömas till böter eller fängelse. I arbetsmiljölagen finns också bestämmelser med direkt straffpåföljd i en rad fall utan föregående föreläggande eller förbud från inspektionen. Förutsättning för straff är att överträdelsen skett medvetet eller av vårdslöshet. I vissa lägen kan maskin eller produkt, alternativt dess värde, förklaras förverkad. I finns bestämmelser som kan tillämpas vid olycka eller yrkessjukdom som inträffar på grund av missförhållanden i arbetsmiljön. Betydande osäkerhet synes fortfarande prägla synen på tillämpningen av arbetsmiljölagens ansvarsbestämmelser. Från arbetstagarhåll har kritik framförts mot hittillsvarande rättstillämpning som den kommit till uttryck i arbetarskyddsmyndighetens, polisens, åklagarmyndigheternas och domstolarnas hantering av frågor rörande utredning, åtal och påföljd. Tillämpningen av arbetsmiljölagens ansvarsbestämmelser är av väsentlig betydelse för lagstiftningens genomslagskraft i form av effektiva insatser för bättre arbetsmiljö. Nuvarande oklarheter i fråga om rättstillämpningen bör därför omgående undanröjas. I detta syfte föreslog vi i motion 1978/79:514 att omgående skulle begära en utredning med uppgift att dels klarlägga aktuell tillämpning av arbetsmiljölagens ansvarsregler, dels föreslå de åtgärder som kunde anses påkallade för att säkerställa lagstiftarens intentioner härvidlag. Utredningen, i vilken bl. a. de politiska partierna samt parterna på arbetsmarknaden borde vara representerade, skulle arbeta skyndsamt. majoritet avvisade vårt förslag. Då skälen för en utredning kvarstod återkom vi med samma förslag i motion 1979/80:845. I motion om åtgärder mot ekonomisk brottslighet (1979/80:1120) anförde vi socialdemokrater vidare att det kan behövas straffskärpningar vid brott mot arbetarskydds- och miljöskyddslagstiftningen. Exempelvis bör vid brott av denna art företaget som sådant kunna åläggas ekonomiska sanktioner i form av företagsböter, beräknade med hänsyn tagen bl. a. till den vinst företaget berett sig genom det brottsliga förfarandet. Vid socialutskottets behandling av motion 1979/80:845 (SoU 1979/80:34) konstaterade utskottet att det pågick en ökad aktivitet inom rättsväsendet, bl. a. i form av utbildningsinsatser hos polisen och åklagarväsendet, i det syftet att arbetsmiljöbrott skall utredas och beivras. Inom pågick överväganden om hur ett ändamålsenligt sanktionssystem för juridiska personer bör vara utformat. Med hänvisning till detta ansåg utskottet att resultat av dessa olika aktiviteter bör avvaktas innan man tar ställning till frågan om en övergripande utvärdering av ansvarsreglerna. biföll utskottets hemställan. har i sitt yttrande (SoU 1980/81:1 y) till justitieutskottet över den socialdemokratiska motionen om åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten (1979/80:1120) bl. a. erinrat om brottsförebyggande rådets remissyttrande till justitieutskottet i frågan. framhåller där att det bör göras en mera omfattande översyn av 13 kap. om allmänfarliga brott för att i lagen åstadkomma ett tillfredsställande skydd för miljön och att det i utredningsarbetet lämpligen även bör ingå att behandla sanktionssystemet beträffande den inre miljön. I sitt yttrande förutsatte utskottet att den nu arbetande fängelsestraffkommittén vid sina överväganden prövar även straffvärdet hos arbetsmiljöbrotten. har i sitt remissyttrande till justitieutskottet bl. a. uttalat att det aldrig får framstå som lönsamt för en arbetsgivare att bryta mot arbetsmiljöbestämmelserna. ville för sin del starkt understryka angelägenheten av att frågan bringas till en snar lösning. Vi socialdemokrater finner det angeläget att regeringen redovisar vilka åtgärder som vidtagits inom polis- och åklagarmyndigheterna för att utreda och beivra arbetsmiljöbrott och vilka resultat dessa åtgärder har åstadkommit i rättstillämpningen. Vi anser också att regeringen skyndsamt bör lägga fram förslag om ett sanktionssystem mot juridiska personer vid arbetsmiljöbrott. Vad som här anförts bör av ges regeringen till känna. I motion 1978/79:514 tog vi också upp frågan om tillsyn. Vi konstaterade att på arbetsplatser utan maskinella hjälpmedel eller med endast enklare sådana och med mindre än tio arbetstagare biträds yrkesinspektionen av de kommunala tillsynsmännen. För att framhäva den kommunala tillsynens betydelse och kommunernas ansvar för resurstilldelningen överfördes vid revidering av arbetarskyddslagen ansvaret för att utse kommunala tillsynsmän från hälsovårdsnämnden till kommunstyrelsen. Från fackligt håll påpekades före arbetsmiljölagens reformering att tilldelningen av resurser för tillsyn i många kommuner var helt otillräcklig. Uppdraget som tillsynsman är ofta en bisyssla till en redan krävande tjänst som hälsovårdsinspektör. Man påpekade även det principiellt oriktiga i att en statlig uppgift förts till enskilda kommuners ansvarsområde och därmed gjorts avhängig av deras förmåga och vilja att avsätta resurser för ändamålet. LO begärde mot denna bakgrund att den kommunala tillsynen skulle överföras till yrkesinspektionen. I vår motion 1976/77:1675 om ny arbetsmiljölag gav vi uttryck åt samma uppfattning som LO. Vi föreslog att yrkesinspektionen skulle överta det direkta ansvaret för tillsynen även på de små arbetsplatserna. Vid utskottsbehandlingen av regeringens proposition (prop. 1976/77:149, SoU 1977/78:1) om arbetsmiljölag m. m. konstaterade utskottet att den kommunala tillsynen i stor utsträckning fungerade mindre tillfredsställande, låt vara att den i enstaka kommuner syntes skötas väl. I den dåvarande situationen ansåg sig utskottet emellertid inte kunna tillstyrka socialdemokraternas förslag om överförande av den kommunala tillsynen till yrkesinspektionen. När frågan återkom med anledning av vår motion 1979/80:845 beslutade som sin mening ge regeringen till känna att kontrollen av arbetsmiljön på de mindre arbetsplatserna är så viktig att frågan om vem som skall ha ansvaret för tillsynen av dessa borde bli föremål för en skyndsam och förutsättningslös utredning. Trots beslut har regeringen ännu inte vidtagit någon åtgärd. I årets budgetproposition (1980/81:100, bil. 15 s. 135) säger föredraganden sig vara medveten om bristerna i den nuvarande ordningen, men han anser det naturligt att innan en eventuell utredning tillsätts skall t. ex. de ekonomiska konsekvenserna av olika alternativ till huvudmannaskap först belysas vid överläggningar mellan regeringen och . För vår del anser vi detta vara en anmärkningsvärd handläggning av denna fråga. Från arbetstagarhåll återkommer alltfort kritiken mot bristerna i den kommunala tillsynen. Detta ger oss anledning att åter föra fram kravet på effektivare insatser för en bättre arbetsmiljö i de små företagen. Vi kan inte acceptera en utveckling där bristfällig tillsyn blockerar ansträngningarna för bättre arbetsförhållanden för de arbetande i dessa företag. Arbetet för god arbetsmiljö i den nya arbetsmiljölagens anda skall omfatta alla. För att säkerställa en tillfredsställande tillsyn av de små arbetsplatserna anser vi det nödvändigt att nu fattar ett principbeslut om att överföra den kommunala tillsynen till yrkesinspektionen och begär att regeringen efter en utredning om hur överförandet skall ske förelägger förslag om formerna härför. I vår motion 1979/80:845 tog vi också upp frågan om reglerna för ersättning till företagshälsovården. Vi framhöll där att f. n. ej utgår bidrag från det allmänna för att anordna företagshälsovård. Allmän försäkringskassa ersätter dock arbetsgivares kostnader för läkarvård och annan sjukvård, om denna kan antas minska kassans utgifter för sjukförsäkringen. Företagshälsovården ingår som en viktig del av arbetarskyddet. Inom företagshälsovården utförs inte sällan allmänt sjukvårdande insatser. Denna verksamhet har i viss mån kommit att stå i vägen för den önskade omorienteringen av företagshälsovården i riktning mot en i första hand tekniskt och medicinskt förebyggande verksamhet, som integreras i de samlade strävandena att anpassa arbetsmiljön till den enskilde och där de egentliga sjukvårdande insatserna motiveras främst av olycksfall och hälsorisker i produktionen. En framgångsrik förebyggande verksamhet kan förhindra mänskligt lidande i form av sjukdom, invaliditet och utslagning. Därmed blir det förebyggande arbete som utförs inom företagshälsovårdens ram av betydelse även för att begränsa samhällets direkta kostnader för sjukvård. Med denna utgångspunkt bör därför övervägas om nuvarande ersättningssystem kan omformas så att en orientering mot de förebyggande elementen i företagshälsovården stimuleras. anförde i sitt betänkande (SoU 1979/80:36) bl. a. att företagshälsovårdens viktigaste uppgift måste anses vara att upptäcka och eliminera eller i vart fall begränsa alla förekommande hälsorisker i arbetsmiljön. Det är därför angeläget att ersättningsreglerna utformas så att företagshälsovårdens förebyggande inriktning förstärks. Utskottet ansåg också att det är angeläget att frågan om ersättning från den allmänna försäkringen till företagshälsovården snabbt kommer till en lösning. Regeringen bör därför skyndsamt överväga möjligheterna att låta ta ställning till ersättningsfrågan utan att man avvaktar den fortsatta beredningen av hälso- och sjukvårdsutredningens betänkande eller förslag av företagshälsovårdsutredningen. beslöt ställa sig bakom socialutskottets ståndpunkt. Vi socialdemokrater finner det angeläget att erinra om beslut, och vi emotser åtgärder från regeringen i denna fråga. Utbyggnad av yrkesmedicinska kliniker företagshälsovårdsutredning har i ett delbetänkande, Utbyggnad av yrkesmedicinen (SOU 1980:22), gjort en bedömning av de krav som ställs på den sjukhusanknutna yrkesmedicinen och de krav som kan förväntas komma . Den befintliga yrkesmedicinska verksamheten har också värderats. Utredningen redovisar hur behovet av insatser från yrkesmedicinen ökar inom en rad områden. Effekterna av företagshälsovården och dess fortsatta utbyggnad är mycket beroende av de resurser den sjukhusanknutna yrkesmedicinen kan ställa upp med. Utredningar av yrkesskade- och arbetsskadefall i anslutning till lagstiftningen om ersättning vid sådana skador kräver medverkan av yrkesmedicinen. För arbetarskyddsstyrelsens och yrkesinspektionens tillsynsarbete spelar yrkesmedicinens kunnande och utvecklingsarbete stor roll. Inom högre utbildning och forskning finns ett annat stort arbetsfält för yrkesmedicin. Yrkesmedicinens huvuduppgift är att förebygga. Den skall upptäcka och förebygga ohälsa orsakad av kemiska, fysikaliska eller andra risker eller belastningar i arbetsmiljön. Yrkesmedicinen skall inte ersätta företagshälsovården eller andra delar av arbetarskyddet utan komplettera dessa med specialiserat kunnande på hälsooch sjukvårdsområdet. Fr. o. m. 1975 kan läkare under vidareutbildning välja att specialisera sig på yrkesmedicin. Denna möjlighet har något underlättat rekryteringen till de yrkesmedicinska klinikerna. har också medverkat till att vidareutbildning fastställt regler för förkortad vidareutbildning i yrkesmedicin för läkare med erfarenhet från t. ex. företagshälsovård. När det gäller yrkeshygieniker finns ingen reguljär utbildning i . Enligt utredningens uppfattning är en av de mera angelägna åtgärderna för att klara yrkesmedicinens utbyggnad att få till stånd en reguljär utbildning för yrkeshygieniker. Utredningen har därför vänt sig till arbetarskyddsstyrelsen och UHÄ och bett dessa båda verk påbörja utredning i syfte att få fram en sådan utbildning. I avvaktan på resultaten av detta arbete och med hänsyn till det akuta behovet av sådan arbetskraft anordnar arbetarskyddsstyrelsen med början en försöksvis utbildning för yrkeshygieniker. Behovet av klinikerna är således stort. underströk också i sitt betänkande SoU 1979/80:2 att utbyggnaden på det yrkesmedicinska området är angeläget. Utskottet utgick från att det material som de utredningar som behandlar hithörande frågor kommer att presentera skall leda till kraftfulla åtgärder för utbyggnad av yrkesmedicinen. Vi anser det därför vara angeläget att tillgodose behovet av läkare inom yrkesmedicin och företagshälsovård, genom såväl vidareutbildningstjänster som permanenta tjänster. Det är också angeläget att företagshälsovården får ett större tillskott av de färdigutbildade läkarna. Bristen på läkare riskerar att bli ett stort hinder vad gäller utbyggnaden såväl av yrkesmedicinska kliniker som av företagshälsovården. Vi delar därför inte regeringens uppfattning, som 'kommer till uttryck i årets budgetproposition (1980/81:100, bil. 8, s. 132), att det finns anledning att överväga i vilken utsträckning utbildningskapaciteten kan reduceras för att undvika utbildning av för många läkare. Vi föreslår att regeringen får uppdrag att i förhandlingar med landstingen () söka träffa överenskommelse om att yrkesmedicinen skall prioriteras vid fördelning av landstingens läkarutbildningsresurser. Vad som här anförts om behovet av läkare inom yrkesmedicin och företagshälsovård bör av ges regeringen till känna. Med hänvisning till det anförda hemställer vi* 1. som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om riktlinjer för arbetet med att eliminera de kemiska riskerna i arbetsmiljön, 2. som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en redovisning från regeringen av vilka åtgärder som vidtagits inom polis- och åklagarmyndigheterna för att utreda och beivra arbetsmiljöbrott och vilka resultat dessa åtgärder har åstadkommit i rättstillämpningen, 3. som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ett förslag från regeringen om ett sanktionssystem mot juridiska personer vid arbetsmiljöbrott, 4. nu fattar ett principbeslut om att överföra den kommunala tillsynen av mindre arbetsplatser till yrkesinspektionen, 5. som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av läkare inom yrkesmedicin och företagshälsovård. () () () () () () () () () () () *Se även motion 1980/81:1878.