mot · G4022078 · 1981-03-25 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1980/81:130 om industripolitikens inriktning, m. m. Regeringen har avgivit en proposition rörande industripolitikens inriktning, m.m. De frågor som där behandlas har under den allmänna motionstiden berörts i motioner kommunisterna vad gäller industripolitiken och dess allmänna framtidsmål i motion 806, samt i fråga om skogsindustrins utveckling bl. a. i motion 1800. Då vi förutsätter som naturligt att dessa motioner kommer att behandlas i anslutning till proposition 130, begränsar vi våra synpunkter i härvarande motion till vad som inte uttryckligt tagits upp i motionerna 806 och 1800. Proposition 130 är ett beklämmande aktstycke. Den är en sammanställning av svävande och delvis motsägande resonemang, vilka inte innefattar vare sig perspektiv, vilja eller program. Med en lätt tillspetsning kan man säga att den har ersatt analys med schabloner, verklighet med illusioner och industripolitik med - subventioner. Detta är knappast vad man har skäl att vänta sig i en för industrin och industrisamhället så problematisk period. Analysen av de industriella problemens verklighet omintetgörs i propositionen redan genom dess terminologiska och metodiska brister. I en ekonomisk analys måste man någorlunda veta vad man menar när man använder vissa begrepp. Använder man dem i en alltför allmän och abstrakt mening, tappar de sin innebörd och sitt värde för analysen. Propositionen talar sålunda om marknad och marknadshushållning utan minsta försök till definition. Marknadshushållning förekommer i alla industriella system (och dessutom i agrara ekonomier med en viss grad av specialisering). Verkan och funktion av marknadshushållningen växlar däremot starkt med varje utvecklingsskede och varje typ av industriell ekonomi. Marknadshushållning är inget självständigt begrepp utan en spegling av de övriga produktionsförhållandena. Också begreppet konkurrens är meningslöst i en analys av det här aktuella ämnet. Utan en definition av konkurrensens grad och art kan man aldrig fastställa dess betydelse för det läge man vill beskriva eller påverka. Intill meningslöshet gränsande plattityder och banaliteter som god resurshushållning och normal lönsamhet ger heller ingen grund för några förnuftiga tankar, när de inte relateras till någonting. Man måste väl ändå klargöra om normal lönsamhet i industrin gäller i förhållande till vinsterna av spekulation och svarta affärer eller i förhållande till något annat. tangerar terminologin i propositionen höjden av det groteska. Det sägs t. ex. att i-ländernas industriexpansion, sett i ett makroperspektiv, följt ett relativt lugnt mönster. Vad är innebörden av detta konstaterande? Är det meningen att beskriva ekonomiska krafter och motsättningar, vilka frambringat två världskrig, en i världshistorien unik förstörelse, fascistiska lösningar på ekonomiska kriser osv. Och vad menas när man i nästa andetag fortsätter: i mikronivå är bilden inte alls lika lugn och harmonisk. Kampen om marknadsandelar kan vara hård. Är det enda som stört harmonin kampen om marknadsandelar? Blev harmonin inte störd av sådana obetydligheter som den tyska storfinansens försök att öka sina marknadsandelar? Vore det inte något hederligare att söka analysera betydelsen av just bristen på harmoni i det system man vill beskriva? Därnäst måste man reagera mot det helt verklighetsfrämmande i själva beskrivningen av den industriella ekonomins nutida verklighet. Man talar om marknad, konkurrens osv. som om detta var identiskt med framställningarna i gamla klassiska teoretiska läroböcker. Det har ju dock varit bekant att marknaden och kampen mellan företag och finansgrupper i stort sett upphört att fungera på det sättet. Villkoren är i praktiken helt annorlunda. Ett oerhört flöde av fackmässiga verk inom modern ekonomisk vetenskap har sysselsatt sig med just sådana frågor. Och dessa verk har kommit i lika mån från ekonomer vilka är anhängare till det kapitalistiska systemet som från kritiker därav. Vi kan i förbigående hänvisa till och dess studier över den djupgående förvridningen av konkurrens och marknader, Galbraiths studie angående priselasticiteten och Wendell Berges rapport om det internationella kartellväsendet. Världen ser helt enkelt inte ut på det sätt som propositionens författare utgår från. I propositionens verklighetsförfalskning ingår också en idealistisk fraseologi. Varför beskriva ett system som decentralism, när man vet att det är ett av de mest centraliserade i världen? Varför göra gällande att småföretagen kan öka, när hela den sekulära trenden visar hur de trängs ut? Varför inte beskriva verkligheten som den är, och sedan föreslå åtgärder för att korrigera den i önskvärd riktning? Som särskilt allvarligt framstår att propositionen beskriver ekonomisk utveckling som helt anonyma, självreglerande processer. Verkligheten är ju i stället den, att marknaden icke reglerar sig själv. visat, har den en benägenhet att leda till kumulativa balansrubbningar. Varför påstå att marknadshushållningen är den bästa även för att reglera framtida utveckling, när det ändå måste stå klart att marknadsmekanismernas nutida reaktioner omöjligt kan reglera framtidsföreteelser som ännu inte finns. Det farliga med propositionens metodik är att den betraktar varje utveckling som självklar - det som sker måste ske, marknaden ser till att det som måste komma fram kommer fram. är tvärtom varje process, liksom utvecklingen som helhet, i högsta grad en följd av maktpolitiska ställningstaganden. Teknologin blir en annan om forskningspengar går till kärnkraft än om de går till elektronik. Marknaden är inte en anonym självreglering, utan ett resultat av företagens handlande. Vad som produceras bestäms inte av marknaden utan av vad stora producenter vill att marknaden skall ha. Export sker inte på en marknad där fri tävlan råder. Den sker i en komplicerad maktkamp där sambandet kostnad-pris i hög grad upplösts och där konkurrens i klassisk mening ersatts med olika påtryckningssystem. Frukten av propositionens synsätt är att man inte föreslår någon industripolitik alls. Man tror att det bara gäller att anpassa sig till utvecklingen. Särskilt tydligt framgår detta i propositionens kommentar till . Denna har på ett ganska åskådligt sätt klarlagt skillnaderna mellan passiv och aktiv industripolitik. Det är förbluffande att regeringen inte tar detta till utgångspunkt för att formulera en genomtänkt strategi. Som särskilt groteskt framstår att propositionen över huvud taget inte innehåller några linjer för den framtida datoriseringen i industrin. Här presenterar sig ju oerhörda problem i forskning, internationalisering, beroende, kostnadsaspekter, industrisociologiska verkningar. Hur allt detta gestaltar sig beror på datapolitiken - i sig själv innehåller utvecklingen möjligheter av helt motsatta slag. Företrädare för regeringen har i massmediadebatter erkänt att saknar en datapolitik. Man hade väntat att en industripolitisk proposition skulle ha sysslat med denna fråga. Betydande delar av propositionen ägnas de olika formerna av industripolitiskt stöd i vid mening. Detta stöd innehåller värdefulla och riktiga moment. Men det utgör i stora delar också en verksamhet som försiggår alltför okontrollerat. Den stora omfattning som dessa stödverksamheter fått rent budgetmässigt, gör en grundlig översyn nödvändig. En väsentlig del av det faktiska budgetunderskottet kan förklaras genom just dessa utgiftsposters ovanligt starka tillväxt . Vad svensk industripolitik för framtiden behöver är inte i någon arbetsmässigt användbar eller begreppsmässigt hållbar form framställt i propositionen. Vi menar att läget borde ha manat regeringen till en medveten och mer programmatisk hållning i dessa viktiga framtidsfrågor. borde fastslå linjer för industripolitikens inriktning enligt följande: En medveten och styrd strävan till förändringar i själva industrins sammansättning, på sätt som utvecklas i motion 806 till årets . Ett erkännande att exportökning och exportberoende är överbetonade och den nationella marknadens utbyggnad en mer primär och praktiskt mer uppnåelig väg. Ett industriellt utbyggnadsprogram i offentlig regi är nödvändigt som ett ledande inslag i utvecklingen. Den privata storfinansen saknar vilja att utveckla landet industriellt och representerar en syn som står i motsättning till folkflertalets och nationens intresse. En samhällelig styrning av kapitalmarknad och kapitalinsatser vad avser dess stora linjer måste ske. En förutsättning härför är överförandet i samhällets ägo av de privata affärsbankerna. En grundlig översyn bör ske av det offentliga stödet till de privata företagen med syfte att skapa bättre kontroll över vad som sker och att undanröja stödformer som saknar egentlig verkan i förhållande till industripolitikens definierade mål. Mot bakgrund av det anförda föreslås att med avslag på regeringens hemställan under punkt 1 i proposition 1980/81:130 beslutar förorda riktlinjer för industripolitiken i enlighet med vad som anförs i denna motion och i motion 1980/81:806. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)