mot · G4021870 · 1981-01-27 00:00:00 — av m. fl. Konsumtionens huvudinriktning måste vara att täcka grundläggande behov. All konsumtion måste ske inom ramen för tillgängliga resurser. Detta kräver hushållning med naturtillgångar och energi och en bättre anpassning av produktionen till miljö- och solidaritetskrav. Den starka ekonomiska tillväxt vi haft har inneburit en betydande höjning av levnadsstandarden i vårt land och i övriga industriländer. En viss del av det ekonomiska utrymmet har tagits i anspråk för bestämda sociala välfärdsanordningar inom ramen för den offentliga konsumtionen. Förbättrade inkomster har gett den enskilde möjligheter att öka sin privata konsumtion och att efterfråga nya varor. För de flesta människor har detta inneburit en reell standardhöjning. växte slit och släng-mentaliteten fram. Den byggde på filosofin att vi förfogade över oändliga tillgångar och tog inte hänsyn till miljön. I minskad utsträckning reparerade man kläder eller kapitalvaror. I stället kastade man och köpte nytt. tar allt fler avstånd från slit och släng-filosofin och betonar att vi måste bruka utan att förbruka. Produktion för återanvädning måste stimuleras. I konsumtionsvalet bör en resurssnål konsumtion prioriteras. Produktion av basvaror bör främjas. Vårt högt industrialiserade samhälle har kännetecknats av en stark ekonomisk tillväxt. Den kraftigt ökade produktionen har bl. a. åstadkommits genom ett högt utnyttjande av tillgängliga resurser, genom snabb teknisk utveckling och genom ett långt drivet utnyttjande av tekniska kunskaper. Alla dessa faktorer har på olika sätt bidragit till den snabba utvecklingen. Denna har dock även haft negativa effekter, som ökad stress i arbetslivet, kraftig geografisk omflyttning med utarmning av vissa bygder, centralisering av beslutsprocesser samt slöseri med och förstörelse av naturresurser. Den ökande importen av konsumtionsvaror har inte kunnat mötas med en motsvarande ökad export. Vår handelsbalans har påverkats i negativ riktning. En omfattande import av konsumtionsvaror är emellertid av betydelse också av andra skäl. En hög självförsörjningsgrad när det gäller tillverkning av konsumtionsvaror och kapitalvaror minskar vår sårbarhet i händelse av kriser och oro i världen. Det är därför angeläget att slå vakt om den inhemska produktionen på skilda områden. Det finns anledning att i detta sammanhang betona värdet av att konsumenterna får information om vilka varor sorn är svensktillverkade. Vi vill därför föreslå en brett upplagd kampanj på temat Köp svenskt. Små och medelstora företag - bra för konsumenten Inom näringslivet har mindre och medelstora företag slagits ut och storföretag bildats genom företagssammanslagningar. Utvecklingen mot allt större företagsbildningar har fortsatt i multinationella företag. Dessa behärskar nu stora delar av marknaden inom länderna och internationellt. Resultatet har blivit en mer och mer fjärrstyrd produktion och mindre närservice. Det ligger i konsumenternas intresse att utvecklingen mot allt större företag och koncernbildningar begränsas och att små och medelstora företag ges möjlighet att fortleva och konkurrera på sunda villkor. Härigenom kan man åstadkomma en decentraliserad produktion, vilket har flera fördelar. En decentraliserad produktion med företag över hela landet ökar möjligheterna för orter och kommuner att leva kvar och ge sina invånare god service. ökar insynen i och påverkar på deras produktion. Också från distributions- och transportekonomisk synpunkt är en decentralisering av tillverkningen fördelaktig för konsumenterna. I glesbygden spelar affären/lanthandeln en central roll för invånarnas servicebehov. är dess utbud rikt och omfattar inte bara varor utan också tjänster av olika slag. Lanthandeln fyller också en viktig social funktion för bygden. Den är en viktig hörnsten när det gäller människors möjligheter att bo kvar och leva i mer glesbefolkade delar av vårt land. Genom det statliga stödet till åtgärder i glesbygder har glesbygdshandeln fått möjligheter till ekonomiskt stöd. Detta stöd har byggts ut kraftigt . Kreditgarantier lämnas också till lån till företag i glesbygd. Vi vill understryka att stöd för åtgärder i glesbygder kan vara av avgörande betydelse för dessa bygders fortlevande och förutsätter därför att regeringen i sitt fortsatta arbete slår vakt om insatser i glesbygder. Vi vill också betona att kommuner och andra lokala organ bör slå vakt om glesbygdshandeln i sina centrala inköp. Vi föreslår därför att regeringen i sina överläggningar med understryker det angelägna i att kommuner och landsting i sin upphandling beaktar glesbygdens servicebehov. Möjligheten att förändra det statliga upphandlingsreglementet så att lokal upphandling stimuleras bör också prövas. När det gäller olika stödformer och utvecklingsmöjligheter för glesbygden bedriver Glesbygdsdelegationen en aktiv verksamhet. Vi vill i detta sammanhang understryka det angelägna i att skilda statliga organ i sitt samarbete med Glesbygdsdelegationen understödjer delegationens arbete. Utveckingen mot stormarknader och andra större försäljningsställen har för många konsumenter inneburit en sämre närservice och en försämrad inköpssituation. Stormarknadens varupriser har kommit att uppfattas som fördelaktigare än vad som verkligen är fallet med tanke på ökade transportkostnader och minskad service. Enligt vår mening bör en vidare utbyggnad av stormarknader förhindras. Konsumenten måste inom rimligt avstånd ha möjlighet att köpa de varor och tjänster han/hon behöver. I planeringen av nya bostadsområden bör en tillfredsställande närservice tillgodoses. Behovet av närservice måste tillgodoses och varudistributionen vara tillfredsställande i alla delar av landet. Pensionärer, handikappade och andra med speciella servicebehov måste ägnas särskild uppmärksamhet. Utvecklingen inom handeln från betjäning till självbetjäning har ställt ökade krav på konsumenten men också på varans utformning. Det stora utbudet av varor ställer stora krav på lättillgänglig information direkt på varan. En god varudeklaration bör kunna ge svar på frågor om varans pris, innehåll, bruksegenskaper, skötsel och eventuella risker. Helst bör den också innehålla jämförelsepris. På importerade varor bör innehållsdeklaration anges på svenska. Det merarbete och de ökade kostnader som kan uppstå härvidlag bör belasta importören och den importerade varan. För kapitalvaror som exempelvis bilar bör energiåtgång deklareras. Förändringen inom handeln mot självbetjäning har drivit fram utvecklingen av förpackningsindustrin. Engångsförpackningar har i många fall underlättat för konsumenten vid inköp och hantering i hushållet. De är också i många fall nödvändiga ur hygienisk synvinkel. Mängden och utformningen av emballaget har dock i många fall tagit sådana former att detta inte står i rimlig proportion till kostnader och ianspråktagande av naturresurser. Det är nödvändigt att nå en begränsning i användningen av förpackningar och engångsemballage. Förpackningarna måste vara lättillgängliga. Dubbla förpackningar måste undvikas. Ökad uppmärksamhet måste ägnas frågor om miljöeffekter och återanvändning. Den kommunala konsumentverksamheten är av största betydelse. Det är därför angeläget att skapa en aktiv lokal verksamhet där den enskilde kan engagera sig. De flesta problemen skall kunna lösas lokalt och . Andra får föras vidare för undersökningar och åtgärder på regional eller central nivå. De insatser som kan vara aktuella för en konsumentverksamhet är väl förenliga med den nuvarande kommunala verksamheten. Det är angeläget att konsumentpolitiska hänsyn tas i den kommunala planeringen. Till den kommunala konsumentpolitiska verksamheten hör i första hand att på olika sätt sprida information till konsumenterna. Den kan bestå i en organiserad rådgivning av konsulterande slag med råd i hushållsekonomiska och andra frågor till enskilda konsumenter. Den kan också rikta sig till öppna målgrupper och föras ut genom konferenser och föredrag eller genom massmedia. Annan information kan ha till syfte att skapa intresse för och debatt kring konsumentpolitik och allmänna konsumentfrågor. Det är viktigt att en uppsökande verksamhet etableras. För att nå en vidare krets av konsumenter med konsumentpolitisk information och rådgivning bör man vända sig till arbetsplatser, skolor, fritidsgårdar osv. Aktiviteter som syftar till att sprida information om den lokala konsumentrådgivningen måste ingå som en del i den löpande verksamheten. Enligt vår mening bör konsumentverksamhet bedrivas i alla kommuner. Den lokala konsumentverksamheten skall vara en angelägenhet och ligga nära de enskilda människorna. Kommunen skall ha det politiska och ekonomiska ansvaret för konsumentverksamheten, dess inriktning och utveckling. Kommunerna skall själva kunna besluta om organisation och uppbyggnad av konsumentverksamheten. Hänsyn bör tas till lokala behov och förhållanden. Viktigt är att verksamheten förankras hos förtroendemän med uttalat ansvar för de konsumentpolitiska frågorna. Väljer en kommun att införa särskild konsumentnämnd bör den vara parlamentariskt sammansatt och arbeta i nära kontakt med övriga kommunala nämnder. Vägledning till enskilda konsumenter skall vara en huvuduppgift för den konsumentpolitiska verksamheten. I tider av ekonomisk åtstramning är behovet av konsumentpolitiska åtgärder av särskild betydelse. Som framhålls i budgetpropositionen bör konsumentpolitikens uppgift vara att stödja och förbättra konsumenternas ställning. Det gäller åtgärder för att trygga människors liv, hälsa och säkerhet, svaga konsumentgruppers problem samt också hur man inom en familjebudget kan göra besparingar och på bästa sätt omfördela sina resurser. Mot denna bakgrund är det angeläget att varje kommun avdelar resurser för konsumentvägledning, för kontakt med konsumenterna, allmän information och rapportering. Konsumentvägledare är en lämplig och 1* 1980181. Särskilda konsumentvägledare skall ha en god praktisk och teoretisk utbildning i frågor rörande privat konsumtion, konsumenträtt och informationsteknik. Ett gott samarbete måste etableras med kommunens affärsidkare, serviceföretag och handelns organisationer för att konsumentverksamheten skall bli en naturlig kanal mellan handel och konsument. Konsumentverksamheten måste planeras så att alla kommuninvånares behov av lätt tillgänglig konsumentinformation och rådgivning tillgodoses var de än bor. I till ytan stora kommuner har den uppsökande verksamheten speciell betydelse. Konsumentverksamheten behöver en regional plattform för medverkan i länsplanering på konsumentområdet. skall utgöra ett stöd för konsumentverksamheten. Som ett led i utbyggnaden av länsdemokrati i enlighet med principiella uppfattning bör det vara naturligt att även de konsumentpolitiska frågorna förs över till . Därigenom får man förtroendemannainflytande också på regional nivå. Vid en utbyggd konsumentverksamhet med rådgivning till den enskilde konsumenten kan den regionala verksamheten inriktas på mer övergripande konsumentproblem inom länet och som stöd till den lokala konsumentverksamheten. Den regionala konsumentverksamheten skall tillgodose de kommunala konsumentvägledarnas behov av sakkunskap i deras dagliga verksamhet. Hemkonsulenterna har på det regionala planet under en lång följd av år arbetat med frågor om hushållens ekonomi, kostval, bostadsplanering och boendemiljö. Detta arbete har haft stor betydelse såväl för enskilda hushåll som för konsumentpolitiken i stort. Vi ser det som naturligt att denna verksamhet förs över till kommunerna. Dessa har större möjligheter att nå skilda grupper. Information och undervisning i hushållsekonomi och budget, inköpsplanering och varuval behövs också nu med tanke på det varuutbud som möter konsumenterna, som många har begränsade ekonomiska resurser. Hemkonsulenterna kommer att ha en avgörande betydelse också i den framtida konsumentpolitiken. För att bedriva en aktiv konsumentpolitik krävs också insatser på central nivå. De flesta konsumentproblem som fångas upp lokalt och regionalt kan och bör lösas på dessa nivåer. Det finns dock konsumentproblem med en sådan allmängiltighet att de måste föras vidare till ett centralt organ med resurser och uppgifter att bearbeta och lösa dem. Som central förvaltningsmyndighet i konsumentfrågor inrättades statens konsumentverk. Detta omorganiserades 1976 och sammanslogs med konsumentombudsmannainstitutionen. redovisade då invändningar mot denna konstruktion. har vi den principiella uppfattningen att KO-funktionen bör vara självständig. huvuduppgift är att stödja konsumenterna och förbättra deras ställning på marknaden. Särskild uppmärksamhet bör ägnas åt att stödja på olika sätt resurssvaga konsumenter. Vikten av att fånga upp de enskilda konsumenternas problem underströks såväl i konsumentutredningens lägesrapport som i den proposition om konsumentpolitiken som antog 1970. I budgetpropositionen erinras om beslut att skall koncentrera sina insatser till områden av särskild betydelse för konsumenterna. Vi biträder detta och anser att i kärva ekonomiska tider är det av särskild vikt att insatserna koncentreras till angelägna problemområden. En översyn av arbetsområde har inletts för att utarbeta underlag för beslut om framtida verksamhet. Enligt vår mening bör denna översyn också innefatta en översyn av KO-funktionens ställning. Grunden för att bli en god konsument måste läggas redan i förskolan och i låg- och mellanstadium. Barn är också konsumenter, och det är nödvändigt att de får den kunskapsbas som behövs för kritiskt tänkande i konsumentfrågor. Undervisning i konsumentfrågor måste därför ingå som en naturlig del i förskolans och skolans arbete. På detta stadium behöver det inte finnas något läroämne på schemat som heter konsumentkunskap. Däremot skall konsumentkunskap ingå i kursplanen för det eller de ämnen där de anses mest lämpligt. Den undervisning i konsumentfrågor som ges på högstadium i ämnet hemkunskap i årskurs 8 och 9 är f. n. det enda ämne , inkl. gymnasieskolan, där samtliga elever får obligatorisk undervisning i grundläggande konsumentfrågor. Enligt vår mening bör undervisning i konsumentfrågor ingå i lärplanen även för årskurs 7 som del av något eller några ämnen. I gymnasieskolan bör konsumentkunskap ingå som obligatoriskt ämne på samtliga linjer. finns konsumentkunskap som obligatoriskt endast på den nuvarande konsumtionslinjen och som tillvalsämne på vissa andra linjer. Konsumtionslinjen bör byta namn till konsumentlinjen och få en mer allmänt konsumentpolitisk inriktning. Konsumtionslinjen är starkt inriktad på det privata hushållets konsumtion. En mer allmän konsumentpolitisk inriktning vore önskvärd för att bättre förbereda eleverna för kommande studier i konsumentinriktade yrkesutbildningar. , skolor, universitet och högskolor måste uppmuntras att samordna kurser med konsumentpolitiskt innehåll. Också folkrörelser, som har en bred kontaktyta, bör uppmuntras att i ökad utsträckning engagera sig i och informera om konsumentpolitiska frågor. Lagstiftningen inom konsumentområdet skall utgöra skydd och stöd för konsumenterna. Tillsättandet av konsumentombudsmannen (KO) 1971, som tillkom 1968 och är fristående nämnd samt flera nya och/eller utvidgade lagar har stärkt konsumenternas ställning. Konsumenten har fått instanser att vända sig till vid otillbörlig marknadsföring och vid tvister mellan köpare och säljare. Lagstiftningen bör noga följas, utvärderas och anpassas efter ändrade behov för att kunna ge konsumenterna ett effektivt skydd. Lagstiftningsåtgärder bör tillgripas med försiktighet och endast i de fall då för konsumenterna besvärande och direkt negativa förhållanden inte går att komma till rätta med på annat sätt. De möjligheter konsumenten fått till rättslig prövning fyller en viktig uppgift inte endast därför att konsumenten kan hållas ekonomiskt skadeslös utan också genom den förebyggande inverkan sådan prövningsrätt har. Det är viktigt att alla konsumenter har en god kunskapsbas, intresse för konsumentpolitik och tillgång till fortlöpande information. Detta därför att lagstiftningen varken kan eller skall utformas så att den ger konsumenten ett heltäckande och detaljerat skydd. För att vårt ekonomiska system skall fungera krävs en ständig ström av information. Det gäller produktsinformation, priser, inköpsställen m. m. Reklam är produktsinformation från säljarna, dvs. producenter och distributörer. Genom reklamen vill säljarna göra konsumenten uppmärksam på att de har en produkt att sälja, få oss att känna behov att äga den, tala om var den finns att köpa, få oss att köpa produkten. Reklamen är avsedd för masspåverkan. Någon anpassning av reklamen till konsumenternas önskemål om saklig information sker knappast av sig själv. Det är angeläget att bl. a. genom lagstiftning stärka konsumenternas ställning gentemot osund reklam. Genom marknadsföringslagen skyddas konsumenten mot vilseledande reklam och annan otillbörlig kommersiell marknadsföring. Säljarna står för de direkta reklamkostnaderna, men indirekt är det dock konsumenterna som får betala genom dyrare varor. Genom att man minskar reklamens volym och utgifter skulle produktens pris kunna sänkas. Av skilda skäl krävs åtgärder för att få säljarna att minska reklamutbudet. Reklamen skapar inte bara konsumtionsbehov utan också värderingar. Reklam får människan att värdera sig själv med hjälp av de ägodelar hon har och använder. Denna tendens i reklamen måste motarbetas. Skolans konsumentundervisning kan i detta sammanhang bli av grundläggande Reklamen har blivit påträngande genom sin utformning och mångfald. Detta gäller inte minst all den reklam som genom postbefordran tvingas på konsumenten. Som underlag för distribution av reklam genom postbefordran används i hög grad namnregister via data. Den enskilde har möjlighet att till m. fl. anmäla att vederbörande ej önskar erhålla direktreklam. Ytterligare information om denna möjlighet bör ges genom försorg. En möjlighet som också bör prövas är att överläggningar tas upp mellan datainspektionen, och direktreklamföretagen för att träffa överenskommelser om etiska regler. Dessa etiska regler för direktreklamen bör förhindra långt gående selektering av olika mottagargrupper, motverka påträngande eller i vissa situationer stötande reklam. Prisutvecklingen och konkurrenssituationen inom olika branscher måste noggrant följas för att åtgärder skall kunna sättas in på ett tidigt stadium. Konkurrensbegränsningslagen syftar till att främja en från allmän synpunktönskvärd konkurrens inom näringslivet och undanröja konkurrensbegränsningar med skadlig inverkan. Det är viktigt att SPK och priskontoren på länsstyrelserna kan fullgöra pris- och konkurrensövervakning. övervakar tillämpningen av lagstiftningen om hälso- och miljöfarliga varor. är den övervakande myndigheten för livsmedelslagstiftningen som bl. innehåller bestämmelser om livsmedels beskaffenhet, hantering, märkning och försäljning. Det är av största vikt att centrala och regionala myndigheter som övervakar lagstiftningen om hälso- och miljöfarliga varor samt livsmedelslagstiftningen har tillräckliga resurser. Samhället bör i första hand satsa på förebyggande åtgärder. Barnen är en mycket utsatt grupp. Okade insatser bör göras för att åstadkomma barnsäkra produkter. Enligt vår mening bör löpande kontroll från hälso- och säkerhetssynpunkt av alla i landet producerade och importerade varor kunna införas. Konsumentforskningen gäller utvecklandet av metoder och tekniker för att studera konsumentens och hushållens situation och agerande, studier av anpassningen mellan företagens produkter och marknadsföring och konsu menternas situation och behov, utvärdering av konsumentupplysning och andra konsumentpolitiska åtgärder. Forskningsuppgifter bör så långt möjligt läggas ut på befintliga forskningsinstitutioner. Den kärva ekonomiska situationen har gjort det svårt att nu lägga fram förslag till utbyggnad av konsumentforskningen. Den långsiktiga målsättningen måste dock vara att åstadkomma en utvidgad konsumentforskning och över huvud taget ett ökat engagemang för konsumentfrågor inom universitets- och högskoleområdet för att stimulera konsumentverksamheten i stort. Resurser behöver också satsas på en konsumentinriktad teknisk utveckling för att få fram en ny mjuk teknik anpassad till de ekologiska förutsättningarna. Med hänvisning till det anförda hemställs* 1. att hos regeringen anhåller om förslag till en brett upplagd kampanj för att öka köptroheten på svenska varor, 2. att hos regeringen anhåller om förslag till regler för innehållsdeklaration på svenska för importerade konsumtionsvaror, 3. att ger regeringen till känna vad som anförts i motionen beträffande konsumentverksamhet på , regional och central nivå, 4. att^riksdagen hos regeringen anhåller att även frågan om en självständig konsumentombudsmannafunktion prövas i den översyn av som pågår, 5. att hos regeringen anhåller att informationen om möjligheten att bli befriad från direktreklam förbättras samt att etiska regler för direktreklamen utformas i enlighet med vad som angetts i motionen. () () () () () MAJ () () () * Se även motionerna 1980/81:1871-1873.