mot · G4021462 · 1981-01-27 00:00:00 — Enligt vår mening är det av stor vikt att de fackliga organisationernas arbete i detta syfte kan utvecklas och att skatte- och kronofogdemyndigheterna informeras när misstanke om grå arbetskraft uppkommer. Ett sådant samarbete förekommer på sina håll. Sammanfattningsvis yrkar vi under denna punkt dels att upphandlings kungörelsen ändras så att det av kungörelsen klart framgår att anbudsgivarnas skatte- och avgiftsförhållanden skall beaktas vid anbudsprövningen, dels att frågan om ett effektivt kontrollsystem för uppdragsersättningar utreds efter de riktlinjer som angetts. 3 Skärpt prövning av framställningar om B-skattesedel m. m. I princip gäller att den som är anställd skall ha A-skattesedel och den som driver rörelse B-skattesedel. Verkligheten är emellertid en annan. Ett betydande antal anställda har B-skattesedel. Detta är i många fall ett led i ett systematiskt skatte- och avgiftsundandragande. Den som har B-skattesedel och vill fuska med skatter och avgifter har nämligen stora möjligheter att göra det. Han kan t. ex. genom det sätt på vilket preliminär B-skatt debiteras medge sig själv skattekredit. Vidare öppnas möjligheten att vid taxeringen kunna tillgodogöra sig de förmånligare avdragen under inkomstslaget rörelse. Eftersom kontrolluppgift inte behöver lämnas på utbetalningar till rörelseidkare finns dessutom möjligheten att tämligen riskfritt undandra inkomster från beskattning. Inbetalning och indrivning av debiterade skatter och avgifter kan vidare förhalas. Inom vissa branscher har det gått så långt att det är omöjligt att få anställning om man inte har B-skattesedel. Detta innebär nämligen fördelar även för företagen. De behöver då inte betala arbetsgivaravgifter eller semesterersättning, de får lägre kostnader för administration och arbetarskydd som de kan beteckna del av arbetsersättningen som ingående skatt i mervärdeskattedeklarationerna. och den anställde kommit överens om att kontrolluppgift inte skall lämnas och ersättningen inte heller tas upp till beskattning av den anställde får företaget vidare i regel en lägre lönekostnad. Erfarenheterna visar att det nu beskrivna kringgåendet av arbetstagarbegreppet och fusket i samband därmed är omfattande. Såväl fackliga organisationer som arbetsgivarorganisationer har i olika sammanhang krävt en skärpning hos skattemyndigheterna. Åtgärder måste nu vidtas för att rätta till missförhållandena. För det första bör prövningen av framställningar om B-skattesedel skärpas. Enligt uppgift förekommer det på sina håll ingen som helst prövning. Detta kan i viss mån förklaras av att det inte finns tillräckliga resurser för ändamålet hos lokal skattemyndighet. Vidare finns det inte någon enhetlig tolkning av arbetstagarbegreppet. Inom skatteområdet tolkas begreppet på ett sätt och inom avgiftsområdet på ett delvis annorlunda sätt. Fördelar står att vinna i en enhetlig tolkning. RSV och RFV bör därför få i uppdrag att i samråd komma in med förslag om hur arbetstagarbegreppet bör tolkas på ett för båda områdena gemensamt sätt. Resultatet av detta arbete kan emellertid inte avvaktas innan åtgärder vidtas. Länsstyrelserna bör uppmärksamma frågan och inom ramen för gällande regler verka för en skärpning av de lokala skattemyndigheternas prövning av framställningar om B-skattesedel. När det gäller resurser för ändamålet återkommer vi under punkt 5. För det andra bör en samordning ske mellan prövningen av frågan om Aeller B-skattesedel och deklarationsgranskningen. I många fall torde granskningen av en deklaration som avlämnats av en skattskyldig med Bskattesedel klart ge vid handen att han bör betraktas som anställd och alltså ha A-skattesedel. I de fall den skattskyldige inte använt rörelsebilagan utan endast huvudblanketten har taxeringsnämnden i regel ingen möjlighet att upptäcka några oegentligheter. Nämnden har nämligen vid granskningen i allmänhet inte tillgång till uppgift om huruvida den skattskyldige har betalat A- eller B-skatt. Får taxeringsnämnderna denna information ökar deras möjligheter att komma fusket på spåren högst väsentligt. De upptäckta felregistreringarna kan meddelas den lokala skattemyndigheten som registrerar om den skattskyldige till A-skatt. Ett enkelt sätt att ge taxeringsnämnderna den erforderliga informationen är att låta förtrycka uppgiften på taxeringsavin. Regeringen bör ta initiativ till denna komplettering av taxeringsavin. Ingenting hindrar den som betalar A-skatt att redovisa sina inkomster i rörelsebilaga och därvid tillgodogöra sig avdrag som om han var rörelseidkare. Så länge taxeringsnämnderna inte har tillgång till uppgift om huruvida den skattskyldige betalat A- eller B-skatt är risken för upptäckt visserligen inte obetydlig men ändå inte avskräckande. Genomförs den ändring vi föreslår stävjas även detta missbruk. Sammanfattningsvis föreslår vi under denna punkt dels skärpt prövning av framställningar om B-skattesedel. dels att RSV och RFV får i uppdrag att lämna förslag till en för skatte- och avgiftsområdet enhetlig tolkning av arbetstagarbegreppet, dels att taxeringsavin kompletteras med uppgift om huruvida den skattskyldige för inkomståret betalat A- eller B-skatt. 4 Debitering och uppbörd av preliminära arbetsgivaravgifter Den preliminära arbetsgivaravgiften erläggs under löpande år vid sex betalningstillfällen. Avgiften grundas på förhållandena . Den preliminära avgift som betalas in är således i princip lika stor som den slutliga avgiften . Det säger sig självt att detta leder till att uttaget av preliminära avgifter högst väsentligt understiger de slutliga avgifterna. uppgick underuttaget till . Underuttaget torde enligt gjorda uppskattningar uppgå till ca . Det allmänna åsamkas härigenom bl. a. betydande ränteförluster. Skillnaden mellan slutlig avgift och preliminär avgift regleras i allmänhet i form av kvarstående avgifter som skall betalas med lika stora belopp i böljan av andra året efter utgiftsåret. Detta medför ofta stora likviditetssvårigheter för företagen och har inte sällan varit en bidragande orsak till konkurs. Anledningen till att vi i denna motion tar upp frågan om en ändrad ordning för debitering och uppbörd av arbetsgivaravgifterna är det tilltagande fusk som förekommer på detta område. Beloppen av restförda arbetsgivaravgifter har mellan årsskiftena 1977/78 och 1979/80 ökat från ca 600 milj. kr. En inte oväsentlig de! av denna ökning faller på oseriösa företagare som utnyttjar systemets svagheter. Nuvarande rutiner kan inte hindra en förslagen företagare från att förhala den slutliga avgiftsdebiteringen ända till fjärde året efter utgiftsåret och bygga upp stora avgiftsskulder till staten. Vid den konkurs som brukar inträffa - om den inte redan har skett - finns det i regel inget att hämta för staten. Den avgiftsskyldige har vidtagit sådana dispositioner att hans egendom är oåtkomlig för myndigheterna. revisorer har (förs. 1980/81:7) behandlat frågan om debitering och uppbörd av preliminära arbetsgivaravgifter. Vid sin genomgång av problematiken redovisar revisorerna vissa förslag som lagts fram för att förbättra förhållandena. Två av förslagen, bl. a. ett av pensionskommittén, kom , medan två andra lämnades . Enligt revisorernas mening är de växande beloppen av kvarstående avgifter och det ökande antalet fall av bristande betalningar motivering för att man snabbt vidtar åtgärder för en effektivisering av de administrativa formerna för debitering och uppbörd av arbetsgivaravgifterna. I avvaktan på en mera genomgripande reform bör enligt revisorerna en interimslösning tillgripas. Revisorerna hemställer att beslutar att hos regeringen begära att regeringen med förtur utarbetar och lägger fram förslag om en ny ordning för debitering och uppbörd av preliminära arbetsgivaravgifter som bygger på att avgifterna tas ut efter viss schablonmässigt fastställd procentsats av den lönesumma som redovisas i samband med källskatteredovisningen. Revisorernas hemställan överensstämmer i sak med vissa av de tidigare lämnade förslagen i ämnet. Debiteringen och uppbörden av arbetsgivaravgifterna bör enligt vår mening ändras i enlighet med revisorernas hemställan. Det är anmärkningsvärt att regeringen ännu efter det att förslag av denna innebörd presenterades - inte på egen hand tagit initiativ till dessa ändringar. Detta kan inte bero på tekniska eller praktiska svårigheter att genomföra den nya ordningen. Dessa svårigheter är nämligen små. I årets budgetproposition uppger chefen för att hon räknar med att återkomma till regeringen med förslag på grundval av pensionskommitténs betänkande. Våra erfarenheter av regeringens agerande i andra sammanhang är inte särskilt goda. Vi behöver bara erinra om förhalningen av skatteflyktsklausulcn. 1 avvaktan på att det aviserade förslaget föreläggs yrkar vi därför att de av revisorer föreslagna ändringarna genomförs utan dröjsmål. Härigenom skulle myndigheternas förutsättningar att hindra eller begränsa skulduppbyggnaden förbättras högst väsentligt. Enligt vår mening bör alla ärenden om avgiftsunderlag och debitering föras över från till de lokala skattemyndigheterna. En sådan ändring skulle medföra betydande fördelar från kontrollsynpunkt. Förslag av denna innebörd har lagts fram i en rapport av den s. k. . Vi förutsätter att regeringen möjligt förelägger förslag på grundval av denna rapport. 5 Skärpt offensiv arbetsgivarkontroll Det hjälper inte hur snillrikt konstruerade skatte- och avgiftsreglerna är om inte efterlevnaden kontrolleras på ett effektivt sätt. En effektiv arbetsgivarkontroll är därför av fundamental betydelse för vårt källskatte- och avgiftssystem. En slagkraftig kontrollorganisation har också en betydande preventiv verkan. har den kontroll av självdeklarationerna som sker på taxeringsnämndsnivå förbättrats genom den satsning som gjorts inom ram. När det gäller uppbördsfunktionen återstår emellertid fortfarande en hel del att göra. fattade under /79 beslut om bemanning och inre organisation av lokal skattemyndighet och länsstyrelses uppbördsenhet (prop. 1978/79: 100 bil. 18, CU 24, rskr. Beslutet ingick som ett led i uppbyggnaden av den nya s. k. . Avsikten med beslutet var bl. a. att förstärka lokal skattemyndighets resurser för kontroll av källskatt och arbetsgivaravgifter samt uppbördsenheternas resurser för tillsyn och samordning av verksamheten inom länet. Utökningen av den handläggande personalen förutsattes emellertid ske i takt med den minskning av biträdespersonal som ingick som en annan beståndsdel i beslutet. Redan genom denna koppling omintetgjordes delvis den avsedda förbättringen. En ytterligare försvagning blev följden av det beslut om inrättande av tjänster hos länsstyrelsernas uppbördsenheter och de lokala skattemyndigheterna som regeringen fattade . De lokala skattemyndigheterna och uppbördsenheterna har således bl. a. inte tilldelats det erforderliga antalet tjänster, vilket bör åtgärdas. Vakanssituationen inom arbetsgivargrupperna vid de lokala skattemyndigheterna i belyser väl effekterna av de nu redovisade besluten. var 25 av de 35 tjänsterna inom arbetsgivargrupperna vakanta. Arbetsgivarenheten vid hade också en besvärande vakanssituation. I praktiken ligger alltså arbetsgivarkontrollen i detta län nere. Situationen i övriga delar av landet torde vara i stort sett densamma. En effektiv kontroll av källskatter och arbetsgivaravgifter förutsätter besök hos företag och egenföretagare för granskning av deras redovisningsunderlag och andra offensiva åtgärder. Till dessa arbetsuppgifter som åligger lokal skattemyndighet och till arbetsuppgifterna inom uppbördsenheterna bör rekryteras personal som antingen har en långvarig erfarenhet inom skatteområdet eller en utbildning, t.ex. i redovisning och företagsekonomi, som gör dem särskilt lämpade för arbetsuppgifterna. Vår uppfattning i denna fråga, som uppenbarligen avviker från regeringens, innebär att rekryteringen bör riktas mot delvis andra grupper än . I detta sammanhang finns det anledning att särskilt belysa uppbördsenheternas viktiga funktion inom uppbördsområdet. Uppbördsenheterna har - förutom ansvaret för arbetet med uppbörd av skatter - även ansvaret för arbetsgivarkontrollen, tillsyn, samordning och effektivisering av uppbördsverksamheten inom resp. län. Dessutom har enheterna att bevaka statens intresse i egenskap av borgenär. 1 detta ingår bl. a. att verka för en effektiv indrivning av allmänna mål och föra statens talan i fråga om företrädaransvar för källskatt, mervärdeskatt och arbetsgivaravgifter. Med hänvisning till redogörelsen ovan yrkar vi att ytterligare tjänster inrättas inom arbetsgivargrupperna och vid uppbördsenheterna. Först då dessa förstärkningar har genomförts kan arbetsgivarkontrollen och uppbördsenheternas offensiva roll förutsättas fungera på ett tillfredsställande sätt. Enligt vår bedömning bör de redovisade behoven kunna tillgodoses inom ramen för ett tillskott av ytterligare 10 milj. kr., fördelat med 3 milj. kr. på länsstyrelsernas uppbördsenheter och 7 milj. kr. på de lokala skattemyndigheternas arbetsgivargrupper. I detta senare belopp ingår de resurser för skärpt prövning av framställningar om B-skattesedel som föreslagits under punkt 3. Resurserna bör fördelas mellan berörda myndigheter efter förslag av . Anslagen till länsstyrelserna och de lokala skattemyndigheterna bör höjas i enlighet med vad som har anförts. 6 Användningen av vissa register Det finns ett flertal statliga register som i ökad utsträckning och på ett effektivare sätt skulle kunna användas i kampen mot skatte- och avgiftsfusket. Här finns emellertid två stötestenar. Dels är de olika registren inte uppbyggda i detta syfte och därför ofta illa anpassade till varandra, dels hävdas ofta att detta skulle leda till intrång i den personliga integriteten. Enligt vår mening bör en översyn och samordning av de register som kan användas som hjälpmedel för myndigheterna i deras arbete för en bättre efterlevnad av gällande skatte- och avgiftsregler komma till stånd. De ändringar och kompletteringar som behöver göras torde inte vara särskilt omfattande. Visar det sig under arbetets gång att ett nytt register behöver inrättas t. ex. ett länsregister över försumliga skatte- och avgiftsbetalare - bör ett detaljerat förslag härom lämnas. Dessa frågor bör tas upp i samband med den utvärdering av redovisningssystemet för exekutionsväsendet (REX-systemet) som f. n. pågår. Förslag i nu aktuellt hänseende bör lämnas i sådan tid att erforderliga ändringar kan genomföras . Regeringen bör ta erforderligt initiativ i frägan. 1980/81: 1462 När det gäller den personliga integriteten får självfallet hanteringen av de olika registren eller samkörningar av dem inte ske på ett sådant sätt att rimliga krav i detta hänseende åsidosätts. Däremot tar vi bestämt avstånd från de inlindade invändningar mot registeranvändning som inte har annat syfte än att värna skatte- och avgiftsfuskarnas möjligheter att fortsätta sin verksamhet. En användning av befintliga register på det sätt vi förordar utgör inget hot mot den personliga integriteten utan tvärtom en garanti för en rimlig avvägning mellan samhällsintresset och den enskildes intresse av integritet. Det s. k. föreslog 1977 att ett påminnelseförfarande skulle införas inom uppbördssysterne!. Detta innebar att om en skattskyldig inte hade betalt sin B- eller K-skatt skulle en påminnelse sändas ut till honom. Först om den skattskyldige inte betalade inom i påminnelsen föreskriven tid eller erinrat mot kravet skulle den skattskyldige bli restförd. Detta förslag har inte genomförts. Ett av de tyngsta argumenten för denna påminnelserutin var att motverka felaktig restföring som kan inträffa i dagens system. Det nya uppbördssystemet är nu inne på sitt andra år utan att påminnelserutinen införts. Rutinen är intressant även av andra skäl. Erfarenhetsmässigt betalar en stor del gäldenärer sina skulder på kronofogdemyndigheternas första krav. Den är lägst i de stora tätorterna. Ett påminnelseförfarande inom uppbördssystemet skulle frigöra vissa resurser hos kronofogdemyndigheterna utan att resurser behöver skjutas till på annat håll. De frigjorda resurserna skulle i stället kunna användas för intensifiering av indrivningen mot stora gäldenärer. Regeringen bör omgående ta initiativ till den ändring som föreslagits. 8 Utökat ansvar för skatter och avgifter Vid indrivning av skatte- och avgiftsskulder och i samband med konkurser som initierats av kronofogdemyndigheten på grund av sådana skulder visar det sig ofta att gäldenären genom olika dispositioner gjort sin egendom oåtkomlig för myndigheternas åtgärder. All egendom och denna är inte sällan betydande är skriven på hustru, barn eller annan närstående. Har de transaktioner som ligger till grund för ägareförhållandena vidtagits finns vissa möjligheter att komma åt egendomen, t. ex. genom återvinning vid konkurs. I regel står emellertid inga som helst möjligheter till buds. Myndigheterna kan alltså inte göra någonting trots att det för alla är helt uppenbart att dispositionerna i fråga vidtagits uteslutande i syfte att undandra staten skatter och avgifter. Detta är enligt vår mening djupt otillfredsställande. I sådana fall som beskrivits ovan borde självfallet även den egendom som i skatte- och avgiftsundandragande syfte skrivits på annan kunna tas i anspråk för betalning av gäldenärens skatte- och avgiftsskulder oavsett när de tvivelaktiga transaktionerna vidtagits. Frågan är om man t.o.m. inte bör gå ett steg längre och i vissa fall föreskriva solidariskt ansvar mellan makar alternativt inom familjen för skatter och avgifter. Med makar bör i detta sammanhang, liksom inom skatteområdet i övrigt, självfallet jämställas dem som utan att vara gifta lever tillsammans om de tidigare varit gifta eller gemensamt har eller har haft barn. Starka skäl talar enligt vår uppfattning för att regler av denna innebörd införs i lagstiftningen. Sådana bestämmelser finns i andra länder, bl. a. i och . De antydda ändringarna berör förutom lagstiftningen om skatter, avgifter och exekution även centrala delar av civilrätten. En reform i denna riktning kan därför inte genomföras utan ett visst utredningsarbete. Skälen för en reform är enligt vår mening så starka att beslutsunderlag bör tas fram skyndsamt. Utredningen (1973:01) om säkerhetsåtgärder m.m. inom skatteprocessen (USS) har bland andra uppgifter i uppdrag att utreda frågan. Ännu har inget förslag lämnats i detta avseende. Något sådant torde inte heller vara att vänta . Med hänsyn till behovet av att snabbt fa fram ett beslutsunderlag bör regeringen därför utan dröjsmål genom tilläggsdirektiv uppdra åt USS att redovisa denna del av sitt uppdrag med förtur. Frågan huruvida ändringarna som skulle vara av synnerligen stort värde i kampen mot skatte- och avgiftsundandragande bör genomföras eller om skälen för bibehållande av nuvarande ordning väger tyngre kan besvaras först då utredningen redovisat resultatet av sitt arbete. En arbetsgivare som inte betalar in A-skatt som innehållits för de anställda skall enligt 81 § uppbördslagen dömas för uppbördsbrott till böter eller fängelse i högst . Som har redovisats förekommer det en betydande eftersläpning inom uppbördsområdet. I allmänhet hinner det därför gå från det att ett uppbördsbrott begicks till dess att åklagaren har erforderligt underlag för att väcka åtal. Eftersom preskriptionstiden för uppbördsbrott är undgår härigenom ett inte obetydligt antal arbetsgivare åtal eller väcks åtal endast för de senaste brotten i en lång kedja. Detta kan inte accepteras. Enligt vår mening bör därför preskriptionstiden för uppbördsbrott förlängas. USS har i betänkande (1980:4) Preskriptionshinder vid skattebrott föreslagit en sådan förlängning. Detta förslag bör genomföras. Ändringen kan ske utan att ställningstagande till övriga förslag i betänkandet behöver avvaktas. En arbetsgivare som redovisar men inte betalar in arbetsgivaravgifter för de anställda begår enligt gällande regler inte något brott. Enligt vår mening finns det ingen anledning att bedöma denna underlåtenhet annorlunda än den som bestraffas enligt 81 § uppbördslagen. Ytterst handlar det ju även i detta fall om löntagarnas pengar, låt vara att de inte är individualiserade till vaije arbetstagare. Vi föreslår alltså att underlåtenhet att betala in arbetsgivaravgifter skall kriminaliseras efter förebild av 81 § uppbördslagen. Den erforderliga lagändringen torde lämpligen ske i lagen (1959:552) om uppbörd av vissa avgifter enligt lagen om allmän försäkring, m. m. Ett liknande betraktelsesätt anser vi bör läggas på mervärdeskatten. Inte heller underlåtenhet att betala in denna skatt är straffbelagd. Mervärdeskatten är en den skattskyldiges skuld till staten som klart kan urskiljas så snart en mervärdeskattepliktig affär har gjorts. Statens fordran på mervärdeskatt förvaltas helt enkelt av den skattskyldige från det respektive affär har gjorts till dess betalningsdagen inträder. Vi föreslår alltså att även den som i strid med gällande regler inte betalar in mervärdeskatt skal! Bestämmelsen härom, som bör utformas i enlighet med 81 § uppbördslagen, torde lämpligen införas i mervärdeskattelagen. Vid tillkomsten av skattebrottslagen hänfördes oegentligheter i samband med redovisning av källskattemedel till ett särskilt brott, oredlig uppbördsredovisning, med en mild straffskala. Anledningen till detta var att det då inte förelåg direkt deklarationsplikt för innehållen skatt. finns emellertid en sådan skyldighet. Skälen för den gällande särbehandlingen av denna form av skattebedrägeri har därmed bortfallit. Underlåtenhet att avge redovisning av skatt eller lämna oriktig uppgift i sådan redovisning bör därför - om övriga rekvisit i nuvarande 7-9 §§ skattebrottslagen är uppfyllda inte längre bedömas enligt dessa paragrafer utan enligt 2 5 §§ i samma lag. Härigenom kommer redovisningsbrotten att bedömas som vanliga skattebedrägerier. Grovt skattebedrägeri har ett straffmaximum av fängelse, vilket bör bidra till att öka respekten för redovisningsansvaret hos de mindre nogräknade arbetsgivarna. Skall önskvärd preventiv effekt uppnås krävs emellertid dessutom att bestämmelserna verkligen tillämpas. Åtal för redovisningsbrott förekommer inte i någon större omfattning. Detta beror ingalunda på att sådana brott är sällsynta. Tvärtom är det ofta så att det förfarande som lett till åtal för uppbördsbrott också innebär ett redovisningsbrott. Anledningen till att åtal i dessa fall inte väcks också för redovisningsbrott är svårförklarlig. Möjligen kan det bero på att det saknas personal för utredning av de mer kvalificerade brott som bestraffas enligt skattebrottslagen. Ett betydande antal skattebedragare slipper härigenom påföljd eller får en omotiverat mild sådan. Detta är otillfredsställande. Åtalsfrekvensen för redovisningsbrott måste höjas. Vi vill emellertid inte nu föra fram krav på några särskilda åtgärder i detta hänseende. Effekten av de senaste årens satsningar på utbildning av åklagare och poliser i skatterätt m. m. bör först avvaktas. Det kan emellertid finnas anledning att återkomma till frågan. Enligt 14 kap. 4§ 2 st. skall den som gjort sig skyldig till undertryckande av urkund, grovt brott, dömas till fängelse, lägst och högst . De gärningar som beskrivs i paragrafen har på skattebrottslighetens område sin motsvarighet i gärningsbeskrivningen för brottet försvårande av skattekontroll enligt 10 § skattebrottslagen. För detta brott saknas emellertid straffskärpningsregel vid grovt brott. En sådan bör införas i ett nytt stycke i paragrafen och straffskalan utformas i enlighet med vad som gäller för undertryckande av urkund, grovt brott. Det torde få ankomma på vederbörande utskott att utarbeta erforderliga författningsändringar. Med hänvisning till det anförda hemställer vi1 att 1. hos regeringen begär att får i uppdrag att i samråd med framlägga förslag a) om ökad och förbättrad information till företag och egenföretagare om redovisning och inbetalning av skatter och arbetsgivaravgifter (p.