mot · G402397 · 1981-01-20 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1980/81:77 om godkännande av europeisk ramkonvention om samarbete över riksgränser mellan lokala och regionala samhällsorgan Det nordiska samarbetet på nationell nivå har successivt både breddats och fördjupats. Samarbetet bedrivs numera i etablerade och i det stora hela väl fungerande former. I detta samarbete, framför allt inom samarbetet på det regionalpolitiska området, har det uttalats att gränsregionerna och det gränsregionala/gränskommunala samarbetet skall ägnas särskild uppmärksamhet. Det är därför mycket positivt att den europeiska ramkonventionen om samarbete över riksgränser mellan lokala och regionala samhällsorgan nu kommer till stånd. Det är positivt att man på nationell nivå på det här sättet uttrycker en välvillig inställning till ett ökat gränsregionalt och gränskommunalt samarbete. Med anledning härav skulle vi dock vilja fästa uppmärksamhet på och få uttalande i vissa frågor som vi tycker är väsentliga för att utveckla och förstärka det gränsregionala/gränskommunala samarbetet i olika former. Kontakterna är intensiva, och samhörigheten är stor över riksgränserna i våra gränsregioner. Olika former av gränskommunalt och gränsregionalt samarbete har därför prövats. Inriktningen och formerna har varierat, liksom ambitionerna och intensiteten. Det är glädjande att intresset för dessa frågor tycks öka bland kommuner, länsstyrelser, landsting och andra organ längs våra riksgränser. De medel för gränsregionala projekt som nordiska ämbetsmannakommittén (NÄRP) förfogar över har haft en avgörande betydelse för att det dokumenterade intresset har kunnat övergå i praktisk handling. Det är väsentligt att dessa medel inte urholkas, trots en totalt sett besvärlig ekonomisk situation, utan i stället prioriteras i det fortsatta nordiska regionalpolitiska samarbetet. Villkoren för människorna i våra gränsregioner beror i hög grad av bl. a. den offentliga sektorns utbyggnad och av de centraliserings- och specialiseringstendenser som i väsentlig utsträckning bestäms av den nationella politiken och utifrån utarbetade förordningar och regler av olika slag. Ett fortsatt harmoniseringsarbete inom det nationella samarbetets ram kan mildra de negativa effekter som olikheter i sådana regler kan ha för möjligheterna till gränsregionalt och gränskommunalt samarbete. Det är därför viktigt att gränssamarbetet fördjupas på alla plan där förutsättningar för ett fruktbart gränssamarbete kan skönjas. I många fall kan dock väntan på praktiska resultat av pågående gränssamarbete upplevas som alltför lång. Det är därför viktigt att man från centralt håll i verk och departement är beredd att med tillfälliga lösningar och flexibla tolkningar av olika regler underlätta samarbetet över riksgränserna. Problematiken har berörts utifrån ett principiellt synsätt. Den kan dock bli verklig, t. ex. i de fall då den kommunala och regionala organisationen är olika i skilda länder. Som exempel kan nämnas organisationen av den regionalpolitiska och den övergripande länsplaneringen eller fylkesplaneringen i övrigt som skiljer sig åt i de nordiska länderna. I propositionen föreslås att enbart kommuner, landsting och kommunförbund skall omfattas av konventionen. Detta skulle olyckligt begränsa arbetsmöjligheterna när det gäller gränssamarbete kring närings-, sysselsättnings- och regionalpolitiken. Svenska samhällsorgan, som exempelvis utvecklingsfonderna, skulle således inte inlemmas i konventionens syften om ökat gränssamarbete, eftersom dessa organ inte direkt är underställda kommuner och landsting. Inom det nationella samarbetets ram har man försökt att uppmuntra till ökad information över riksgränserna . Trots dessa vällovliga uppmaningar och rekommendationer visar dock erfarenheterna från bl. a. att de tidigare unika och välutvecklade former som fanns för samarbete och informationsutbyte mellan och angränsande fylken i allt väsentligt har upphört och ersatts av utbyte av vissa publikationer. Anledningen till detta är till stor del en resursfråga. Det räcker inte enbart med vällovliga uttalanden. Frågan om resurser måste också beröras om man skall uppnå ett effektivt informationsutbyte över riksgränserna. Troligen skulle relativt små summor avsatta för dessa ändamål, t. ex. till länsstyrelserna och utvecklingsfonderna, ha en stor uppgift att fylla. Sådana resurser bör övervägas inom ramen för det nationella regionalpolitiska samarbetet. Ett effektivare informationsutbyte skulle säkerligen leda till ett gränsregionalt samarbete i konkreta former. En viktig del av samverkan och samarbetet över riksgränserna sker utan de kommunala och regionala myndigheternas medverkan. Det gäller det samarbete som finns mellan idrottsföreningar, studieförbund, fackliga organisationer och inom åtskilliga kulturområden. Denna samverkan spelar självfallet en viktig roll när det gäller att skapa förståelse för olikheterna mellan skilda länder. Det är därför viktigt att dessa kontakter kan fortsätta och vidareutvecklas. Inom det nationella samarbetet på det kulturella området har vi erfarit att det finns möjlighet att ge visst stöd till speciella aktiviteter när det gäller samarbete som ligger utanför samhällsorganens verksamhetsområden. Det är väsentligt att denna typ av medel kan utvecklas mot en så fri form som möjligt för att uppmuntra och stödja samverkan och samarbete över våra riksgränser. Med fria medel menas att inriktning och former i så liten utsträckning som möjligt skall låsas enligt speciella regler. Frågan om denna typ av medel, som kan vara ganska begränsade till sin omfattning, bör tas upp och diskuteras inom ramen för det nationella samarbetet. En stor del av detta samarbete sker direkt mellan olika företag. I vissa fall kan statens inställning till och medverkan i olika samarbetsprojekt spela en viktig roll för deras förverkligande. Ett vidgat nordiskt samarbete på industriområdet är en viktig förutsättning för en konkurrenskraftig industri i de nordiska länderna. Det är dock ofta så att det som kan vara positivt, på koncernnivå och på annat sätt, kan vara negativt för enskilda produktionsenheter. I gränstrakterna finns ganska många produktionsenheter tillhörande skilda koncerner. Om ett utvidgat nordiskt industrisamarbete - som ofta sker - leder till strukturella förändringar av olika slag, kan det säkerligen negativt påverka perifert belägna enheter, dvs. de som finns i våra gränsregioner. Med detta vill vi inte ifrågasätta ett utvecklat nordiskt samarbete mellan industriföretag och andra utan framför allt peka på vikten av att de eventuella konsekvenser detta kan få för våra gränsregioner beaktas och tas med i bedömningarna. Avtal om skogsleveranser enligt t. ex. det s. k. vill gränsregionerna således inte veta av. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att beslutar att i anslutning till proposition 1980/81:77 om godkännande av europeisk ramkonvention om samarbete över riksgränser som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av överenskommelse även när det gäller regionala statliga organ. () () () () ()