mot · G402619 · 1981-01-21 00:00:00 — om ett tvärvetenskapligt forskningscentrum i , och inte minst den del av länet som kallas , fokuserar det s. k. Norrlandsproblemet. har en ständig utflyttning skett till sydligare delar av landet. Det finns många möjligheter att illustrera detta. Kanske kan utvecklingen i kommun, där befolkningen minskat från 43 309 till 26 746 , utgöra ett typexempel. Till denna bild bör då läggas tendenserna i dagens utveckling som innebär ytterligare kriser och strukturproblem i bl. a. skogsindustrin. Med den framväxande frihandeln skapades ekonomiska förutsättningar för exploatering av skogar. Bergshanteringen hade kommit först, och betraktades sågverksindustrin som en opassande konkurrent till denna näring, när det gällde virkesfångsten. Men i och med frihandeln slopades restriktionerna för sågverksrörelsen. Det blev intressant för främmande kapital att strömma in i den norrländska sågverksindustrin. Arbetskraft strömmade till från andra landsdelar, och i de berörda delarna av ökade befolkningen. Sågverksindustrin dominerade helt den industriella expansionen i , och fyrdubblades trävaruexporten från regionen. Då sågverksindustrin stagnerade kom det nya användningsområdet för trä massaframställningen - att i stället expandera. Någon större industriell diversifiering var det dock inte fråga om. I liksom i hela medförde expansionen ett fördjupat beroende av omgivningen i överensstämmelse med 1800-talets mönster. För de norrländska malmresurserna kan i stora drag samma mönster iakttas. Utländskt kapital spelade från början en stor roll. för Narvikbanans färdigställande hade ett mellansvenskt gruvföretag förvärvat fyndigheterna i och . Den expanderande gruvbrytningen i betydde mycket för den industriella utvecklingen i detta län . Men även här var mönstret det vanliga: var en del i Kreugerkoncernen, och närstående intressen hade startat malmletningen. Vid tiden för den stora utbyggnadsoffensiven av den norrländska vattenkraften knöts ofta lokalt stora förhoppningar till industriell förnyelse. Sålunda anfördes, i samband med projekteringen av den Forsmo-Hoting-banan utmed övre dalgång, att vattenkraftsresurserna i området skulle kunna utnyttjas vid kemiska industrier och metallurgiska anläggningar. Visst tillkom med hjälp av kapital söderifrån en viss nylokalisering av elektrokemiska industrier på basis av energitillgången, men det stannade vid tämligen isolerade företeelser. Så snart nya metoder för kraftöverföring uppfunnits förlorade även kraftresurserna sin lokaliseringsfördel. Till ett lågt pris kunde även denna resurs, med hjälp av tekniska innovationer från andra regioner, förändra förutsättningarna för en elektrokemisk industriexpansion i . Mönstret kunde inte brytas: råvaror var ett attraktivt byte för kapitalstarka personer från andra regioner. Arbetskraften - en ny resurs Vi kan alltså notera att råvaruresurserna ända fram till det spelade en huvudroll för industrins expansion i . Därefter ledde rationalisering, strukturomvandling, koncentration och sammanslagningar till utflyttning, som efter hand växte i omfattning. Arbetsmarknadspolitiken blev ett instrument för folkomflyttning från . En växande folkopinion krävde dock stopp för den s. k. flyttlasspolitiken. Därmed kom de regionala problemen alltmer i fokus för debatten. Regionalpolitiken blev politiskt intressant. Norrlandsproblemet växte till ett besvärande politiskt prolem, och många partier, som tidigare avfärdat frågan med en axelryckning eller kanske sett utvecklingen som ett led i en önskvärd ökning av den svenska industrins effektivitet, såg sig nödsakade att ägna frågan större intresse. Den s. k. regionalpolitiken tog formen av mer eller mindre aktiv lokaliseringspolitik. Denna politik kom att i stora drag svara mot de överhettningsfenomen som kännetecknade efterkrigstidens industriella expansion i stora centra i landets södra delar. blev intressant genom landsändans arbetskraftsresurser. Statsmakternas politik med stöd och stimulans till företag, för att dessa skulle flytta ut och omlokalisera, passade bra i då man upplevde brist på arbetskraft i etablerade industricentra. Företagen skulle nu stimuleras att utnyttja den resurs i som ledig arbetskraft i det s. k. fullsysselsättningssamhället ansågs utgöra. Utifrån denna utgångspunkt har regionalpolitiken inte varit helt utan framgång. En viss ökning av industrisysselsättningen kunde noteras första år. Arbetskraftsöverskottet representerade en ny resurs, men mönstret var det gamla vanliga. Kapital och företagskunnande från södra och har övertagit den roll som handelshusen spelade . Teknologisk kunskap och kapital tillförs , medan vinsten förs ut och främst investeras på andra håll. Ett närmare studium av den industriproduktion som omlokaliserats bekräftar att det gäller industrier och branscher som är svaga och vikande och som av olika skäl haft svårt att klara sin verksamhet i överhettade centra. Med regionalpolitikens hjälp har de gårdagens dynamiska industrier, som inte uppfyller dagens krav, omvandlats till hopp för framtidens ! Hela denna utveckling har förstärkts då multiproduktföretagen kommit att dominera näringslivet. I princip rör det sig om att via en ofta geografiskt sammanhållen styrenhet dirigera ett antal geografiskt spridda arbetsställen/ driftsenheter, medan företagslednings-, utrednings- och planeringsfunktioner koncentreras till storstäderna. Den programmerbara verksamheten kan mycket väl med regionalpolitikens hjälp föras till . Sammantaget innebär detta att fortsatt att spela den roll regionen haft . Landsändan har förblivit en resurspool, som för sin utveckling varit utlämnad till initiativ utifrån. Allt detta återspeglas synnerligen klart i utveckling. Skall det få förbli så? Med lågkonjunktur, strukturkris i en rad basbranscher och utan en offensiv i industripolitik rasar också grundförutsättningarna för den typ av regionalpolitik som vi här sökt beskriva. Allt tyder nu på att vi går mot en svensk ekonomisk utveckling där ytterligare nedläggningar i drivs fram från avlägsna finansiella centra, som ser sådana åtgärder nödvändiga utifrån sina vinst- och lönsamhetsaspekter. krävs en ny och annorlunda regionalpolitik för att möta de hårda slag som kommer att drabba inte minst . Det går inte att bara hänvisa till resurser: skogen, malmen, vattenkraften och arbetskraftsöverskottet och sedan söka bygga en långsiktig progressiv utveckling på externa initiativ och krafter. Även om man på historiskt sett kort sikt kan uppnå en viss industriell expansion genom ökad förädling på basis av skog och malm, måste framtidens möjligheter för ligga i nya typer av industriella aktiviteter. Som ett led i strävandena till ökat samhälleligt bestämmande över och styrning av näringspolitiken kommer kravet på ökat regionalt inflytande över regionalpolitiken och statliga medel in i bilden. Decentraliseringen av de regionala utvecklingsfonderna antyder en viss tendens i riktning mot att bryta roll som den passiva mottagaren av utifrån betingade utvecklingsimpulser. Om t. ex. skall kunna lämna rollen som dominerad resursenhet krävs regionalt förankrade satsningar för att få fram nya framtidsinriktade produkter. Det gäller att identifiera, initiera och stimulera verksamheter som har framtiden för sig. behöver produktion i morgondagens expansiva sektorer initieras. För att få fram sådana nya produkter och ny teknik krävs en regionalt förankrad forskning med ett avgörande inflytande för de arbetande. att skapa ett tvärvetenskapligt forskningsinstitut för och garantera detta institut rejäla resurser skulle möjligheter skapas att bygga en strategi för en regionalpolitik i ett längre tidsperspektiv. Med hänvisning till vad i motionen anförts föreslås att föreslår regeringen vidta åtgärder för skapandet av ett tvärvetenskapligt forskningscentrum i och som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts.