mot · G4022189 · 1981-05-14 00:00:00 — med anledning av proposition 1980/81:150 med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /82, m.m. (kompletteringsproposition) Regeringen anmäler i det reviderade budgetförslaget åtgärder för den statliga administrationens effektivisering. Motionen föreslår ytterligare åtgärder för att bringa expansionen under kontroll. Ett förslag är att förändra själva budgeten så att varje myndighet inte längre får en automatisk resursökning då anger oförändrat anslag. Det föreslås ske genom att i varje anslagsframställan räkna bort den årliga vardagsrationaliseringen om och införa s. k. nollalternativ som verkligen motsvarar oförändrad verksamhet. Motionen föreslår vidare att ett nytt departement, administrationsdepartementet, inrättas för besparingsverksamhet, antibyråkrati, decentralisering, datapolitik och personaladministration. Den statliga administrationen har mycket långsamt börjat anpassa sig till ett kärvare ekonomiskt läge, och det reviderade budgetförslaget tar på s. 3336 kortfattat upp några av de problem som uppkommit eller kan En expansiv utveckling kräver vissa hjälpmedel för styrning och uppföljning medan en stillastående eller långsamt minskande resurstilldelning förutsätter andra hjälpmedel. Omställningen kan i vissa fall liknas vid en kulturchock. Ovanstående ses mot bakgrund av att vi ännu inte kommit längre än till en real minskning av . En sådan minskning är inte tillräcklig för att stoppa expansionen, den minskar endast takten hos ökningen. Först vid real minskning av anslagen kan man förvänta en faktisk minskning av verksamheten med kanske . Skälet till detta är den interna vardagsrationalisering om som så gott som alla statliga administrationer kan visa upp. Därutöver förekommer andra effektiviseringar. De riktlinjer för besparingsarbetet som budgetminister nu anmäler i kompletteringspropositionen får därför ses som ett av de begynnande stegen, som endast dämpar ökningen. Det är först bortom denna nivå svårigheterna börjar, och det är då staten måste vara beredd att ställa experter och tekniska rationaliseringshjälpmedel till förfogande. 80/81. Det var som tvingade fram anslagstekniken med olika ambitionsnivåer. Socialdemokraterna var skäligen ointresserade och lät det hela bli ett slags besparingskuliss. Myndigheterna angav länge helt ogenomförbara besparingsalternativ, vilket inte betyder att de var ogenomtänkta. Det exempel som gått till historien inkom från () och innebar att man i händelse av minskning av anslagen skulle slopa jordbruksstatistiken. SCB förutsatte att finansministern - som också var medlem av - inte skulle ha en tanke på att röra just den verksamhetsgrenen. Men plockade myndigheten poäng på en sådan politisk klackspark mot gnidiga besparingspolitiker. Ett dumt besparingsalternativ kunde under dessa år få ett gott omdöme i kanslihuset. har väl de större myndigheterna levererat något mer verklighetsnära alternativ, men vatje ny årsserie av myndigheternas anslagsframställningar har kunnat visa upp åtminstone ett antal orimligheter. Ett exempel får räcka: vissa museer föreslog att man i händelse av minskat anslag skulle säga upp samtliga vaktmästare och stänga museerna för alla besökare. ger myndigheterna inga alternativ alls. i menade exempelvis att det var så självklart att någon minskning inte borde ske att man inte utarbetade något förslag i den riktningen. Eller , som lade petita som inte kunde användas som underlag för seriös prövning inom departementet. (Årets framställan håller däremot acceptabel kvalitet.) Ovanan eller främlingskapet inför spartanken behöver inte ligga på petitanivån. Den kan komma fram också i mindre sammanhang. Tingsrätten i sålde exempelvis gamla lagböcker utan att inleverera försäljningen till statskassan. 1 stället användes pengarna för diverse ändamål, bl. a. för bokinköp till . Detta uppdagades vid en revision av , som påpekade att överskottet måste inlevereras enligt föreskrift i författningarna. I så fall, svarade tingsrättens chef, tänker vi inte sälja några lagböcker. Sparsamhet för tingsrätten är tänkbar men inte för staten. Många utgår felaktigt ifrån att produktiviteten endast kan ökas med hjälp av särskilda investeringar i nya organisationer, lokaler, utbildningsinsatser, datorer osv. Man glömmer vardagsrationaliseringen, den fortlöpande förbättringen år , som gått till den ekonomiska historien under benämningen Horndalseffekten. Den betyder i reala termer. När använt begreppet oförändrat anslag har det vaije gång inneburit en expansion. Myndigheten i fråga har fått en ökning för pris- och löneomräkning men dessutom fått tillgodoräkna sig hela Horndalseffekten. Den har utgjort en bas för den offentliga sektorns expansion. Landstingen och kommunerna har använt samma medel att definiera ett oförändrat anslag. Budgetministerns skrivning på s. 35 i kompletteringspropositionen ger därför det oriktiga intrycket att sätta stopp för den offentliga sektorns ökning genom en minskad resurstilldelning. Så är inte fallet. En tvåprocentig minskning hämtar visserligen in Horndalseffekten men inte övriga produktivitetsökningar. Exempel på en sådan produktivitetsökning, som nästan varje myndighet kan räkna med, är de s. k. skrivautomaterna. Det finns inga förberedelser för att bevaka att dessa automater införs så att de gjorda rationaliseringsvinsterna återlämnas till statsbudgeten. Slutsatsen är då att de tjänster som skrivautomaterna frigör fram kommer att omvandlas till handläggartjänster e. d. och alltså svara för en avsevärd expansion. Att det inte gäller små siffror framgår av en prognos som visar att mellan var tionde och var tjugonde tjänst kommer att kunna friställas och förvandlas till ett något färre antal nyinrättade andra tjänster. (Färre på grund av högre genomsnittslön.) Enbart i denna administrativa rationalisering ligger lågt räknat en femprocentig expansion, som varken budgetdepartementet eller statskontoret har grepp om. En konsekvens av dagens restriktiva budgetläge bör vara att inte längre beslutar om oförändrade anslag, som i praktiken innebär kontinuerligt expanderad myndighetsverksamhet. Budgetpropositionerna bör i fortsättningen ställas upp så att för en myndighet föreslaget anslag jämförs med förra årets anslag minskat och därefter ökat med pris- och löneomräkning. Detta belopp bör kallas nollalternativ enligt den etablerade kalkylnomenklaturen. Det kan givetvis diskuteras om det förekommer en Horndalseffekt i alla verksamheter och för alla utgiftstyper. Därför bör den skisserade tvåprocentsomräkningen endast avse administrations- och förvaltningskostnader i egentlig mening. I övrigt får budgetdepartementet avgöra från fall till fall. Produktivitetsökningen inom forskning och undervisning är t. ex. omstridd. nya forskningsprojekt med kort livslängd förefaller sakna Horndalseffekten, som bygger på ett regelbudet upprepande; å andra sidan har exempelvis genomfört den skickligaste och effektivaste introduktionen av skrivautomater som någon myndighet hittintills gjort. Nollalternativet gäller inte försvarets anslag, då dess budgetsystem redan täcker in rationaliseringsmöjligheterna på annat sätt. Omsvängningen mot en annorlunda och mer omsorgsfullt förvaltad offentlig sektor kommer att skärpa kraven på kanslihuset och de fackansvariga myndigheterna. Men varken budgetdepartementet eller statskontoret förefaller beredda. Departementet orkar inte med de administrationstekniska frågeställningarna, och statskontoret verkar endast vilja medverka på det villkoret att den statliga sektorn får expandera som den gjort . Ett exempel på att det går trögt är den handläggningsordning som skulle ge oss politiker insyn i statens dataverksamhet men som har tagit hela att få fram och ej är något märkvärdigt aktstycke. Statskontoret har närmast ställt sig vid sidan om utvecklingen. Visst pågår olika aktiviteter, t. ex. ett flertal om skrivautomater och kontorsrationalisering, men det handlar nästan uteslutande om till litet förpliktande undersökningar. Visst är det också bra att få reda på de tekniska effekterna av denna typ av maskiner, och det är ju lovvärt att dataeffektutredningen får hjälp, men i den hårda politiska huvudfrågan är statskontoret tyst. Kan skrivautomaterna medföra minskat antal statligt anställda? Och om det är möjligt, tillåter nuvarande regler att motsvarande tjänster dras in? Vad blir i så fall de sociala konsekvenserna? Hur stora blir investeringskraven i själva maskinerna? Detta är endast ett exempel. Situationen är inte klarare på andra administrationstekniska områden som datapolitik, antibyråkrati, decentralisering. Även här har regeringen fått improvisera löst organiserade ersättningar inom kanslihuset därför att statskontoret undviker laddade problemområden. Detta problem, denna brist på goda, väl underbyggda politiska förslag, bör lösas på så sätt att regeringsnivån stärks. bör i likhet med och få ett administrationsdepartement. Att det fungerat så bra i våra grannländer är ett mycket starkt argument. Förutom de angivna områdena bör personaladministrativa frågor och statens interna byggnadsfrågor handläggas. På har regeringen allt oftare hänvisat utredningar till de centrala ämbetsverken när de behöver hjälp med experter. Särskilt alla organisationsutredningar en del av dem räknas upp på s. 33 - måste få använda organisationsutredare, men statskontoret har svårt att fylla behovet. Här skulle ett administrationsdepartement göra en viktig insats som erfaren rådgivare till de pågående utredningarna. Inte så få experter finns ju i kanslihuset, fastän miljön är så svåröverskådlig att utredningssekreterarna inte själva hittar de rätta personerna. Ett administrationsdepartement skulle ge en ny huvudtitel, som vore ett bra första steg på vägen mot en överblick av byråkratins kostnader. Det skulle medföra den stora fördelen att budgetdepartementet inte längre förhandlade med sig självt om exempelvis datasystemens investeringar i maskiner. Ett administrationsdepartement kräver inga nya tjänster. Den nuvarande lönedelen av budgetdepartementet har full departementell uppsättning som expeditionschef, rättschef osv. Ett nytt administrationsdepartement vore dessutom en god politisk markering av att de här uppräknade problemen behöver större uppmärksamhet också på det ideologiska planet. Det berömda närmar sig snabbt i bildlig bemärkelse. Besparingsjakt, datapolitik, antibyråkrati och decentralisering kan organiseras i olika former: en stor parlamentarisk utredning kan tillsättas, departementens expeditionschefer kan, var och en, sammanställa en lista med många små åtgärder, budgetdepartementet kan meddela generella anvisningar, centrala myndigheter kan få uppdrag och enmansutredare tillsättas, för att nämna några exempel. Variationsmöjligheterna är dock inte så stora. Man kan inte upprepa sådana här insatser alltför ofta. Folkpartiregeringens antibyråkratiproposition byggde på att många små fristående förslag sammanställdes inom resp. departement. Det vore för nära i tiden att upprepa detta . Samma förslag - de som avslog skulle endast komma tillbaka ytterligare ett varv. Antibyråkratin får alltså bedrivas enligt någon av de andra metoderna . På samma sätt har besparingsarbetet snart uttömt kanslihusets möjligheter till förnuftiga förändringar, och aktiviteterna måste flyttas utanför. Den planerade tvåprocentiga nedskärningen är av skäl som redan angivits - ett riktigt steg, men ingalunda särskilt långtgående. Det är vidare svårt att se att kommittéväsendet skulle klara snabba, djupgående besparingsutredningar. eller senare måste de två fackmyndigheterna RRV och statskontoret kopplas in, och av dessa har det senare inget eget intresse av att så sker enligt den åsikt som finns dokumenterad i ett remissvar över förvaltningsutredningen. har själv bidragit till problemen genom att godkänna en omorganisation av verket som betonar en slags grundforskningsroll. Nyckelordet är metodanpassning. Denna del av verksamheten får nästan halva anslaget och bör verkligen uppmärksammas i nästa besparingsprogram. Medan våra utredningars sekretariat lider stor brist på data- och organisationsexperter - så stor att det påverkar och försenar översynsut redningarna - disponeras nästan halva statskontoret för grundforskning. Är detta verkligen rimligt? Förslaget till omorganisation av statskontoret blev sannolikt utarbetat innan den ekonomiska krisen blev så akut som den är , så däri finns således en förklaring, men riksdagsbehandlingen av programindelning m. m. skedde så sent som i vår. Som den rätta lösningen framstår en uppdelning på de politiska målen besparingar, antibyråkrati och decentralisering. Man bör vidare ifrågasätta om staten har råd att införa tre chefstjänster i form av experter som står till verksledningens förfogande, s.k. japansk pensionering. Det gäller ju miljonbelopp i extra utgifter räknat fram till pensioneringsåret, och ett antal andra verksledningar skulle med lika stort fog kunna hävda att också deras verksledningar har motsvarande interna samarbetssvårigheter. Det är över huvud förvånande att budgetdepartementet valt denna slingriga omväg över två utredningar och två riksdagsbehandlingar, när allt lika gärna kunnat lösas med några samtal mellan budgetministern och resp. chefer. Det finns ju inga chefer i statsförvaltningen som sysslat så mycket med förnyelse genom s. k. jobbrotation. Det ingår i deras uppgifter visavi andra verk. Få skulle bli mindre förvånade över sådana förslag. Omorganisationen av statskontoret har dess värre varit ineffektiv. Budgetdepartementet bär ansvaret för detta, som inneburit en onödig försening och fördyring av den förnyelse verket väntat på. Ingen part är i större behov av ett fungerande rationaliseringsorgan än budgetdepartementet. Det är ännu ett argument för att inrätta ett administrationsdepartement. Med hänvisning till det anförda hemställs att vid behandlingen av proposition 1980/81:150 som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts 1. angående behovet av ett administrationsdepartement, 2. om önskvärdheten av att budgetpropositionen anger nollalternativ som beaktar den automatiska produktivitetsökningen (Homdalseffekten), 3. om det olämpliga i en överdimensionerad metodanpassningsverksamhet i dagens budgetläge, 4. om det tvivelaktiga i att vid myndighetsöversyner inrätta nya chefslöneposter i stället för s. k. jobbrotation.