mot · G4021300 · 1981-01-27 00:00:00 — om utmönstring av kvasipsykologiska inslag i vårdyrkesutbildningen Den långt ifrån oförargliga företeelse som kallas sensitivitetsträning har tidigare uppmärksammats i . Det är ett slags gruppträning, där deltagarna inte sällan utsätts för psykisk press, lätt känner sin integritet trädd förnär och gärna råkar i konflikt med varandra och - ensidigt - med ledaren för träningen. Sensitivitetsträning har sin givna plats inom den seriösa psykiatriska sjukvårdens gruppterapi. Den står då under sakkunnig ledning, vilket är en mycket viktig förutsättning. Emellertid har sensitivitetsträning kommit att användas vid personalutbildningskurser. riksdag tog upp sensitivitetsträningen mot bakgrund av att så svåra psykiska problem drabbat några deltagare i sensitivitetskurser att det ledde till ett dödsfall, ett tiotal sjukhusintagningar och åtskilliga öppenvårdsbehandlingar. Myndigheternas uppmärksamhet kom att skärpas väsentligt mot det gruppterapeutiska missbruk som ledde till att deltagare i sensitivitetsövningar bröt samman och blev sjuka. Terapin karakteriserades av amatörmässig ledning. Problemet har sedermera uppenbarligen minskat. Vi vill emellertid peka på en omständighet som ger anledning till allvarlig eftertanke. Gruppträning av sensikaraktär som för den som utsätts för den ter sig som något som pendlar mellan löje och kränkning, och i varje fall representerar slöseri med skattebetalarnas pengar och deltagarnas tid, utnyttjas inom vårdyrkesutbildningen i alla led. Om det sker överallt må vara osagt, men många uppgifter tyder på att det är vanligt förekommande. Ändamålet med sådan undervisning är bl. a., sägs det, att man skall upptäcka sig själv, upptäcka och använda sina sinnen, få bättre förståelse för andra, bättre kunna arbeta i grupp osv. Undervisningen förekommer regelbundet. Det kan ju förefalla bestickande, men exempel på denna verksamhet stämmer till eftertanke. Vid kursstart kan kursdeltagarna uppmanas att hålla i varandras axlar, som man gör när man leker tåg, för att visa eller vänja sig vid sammanhållning. Olika märkliga sätt att förmå deltagarna att presentera sig för varandra förekommer. Ett är att var och en skall rita av t. ex. sitt eget ansikte, som vederbörande tror eller känner att det ser ut, och sedan sätta upp teckningen på väggen med åtföljande text, t. ex. Lite rädd för vatten. En annan märklig övning som stämmer till eftertanke är följande: Deltagarna ställer sig parvis mot varandra, den ene i varje par grimaserar mot den andre och/eller gör figurer med armar och ben, och går kanske några steg hit eller dit. Den andre skall då göra efter. På det här viset skall man visa sin följsamhet. Allihop håller i samma penna och ritar ett hus. Detta är uppenbarligen ett sätt att öva samarbete. Ytterligare en övning är att alla ställer sig i en ring, blundande, och erhåller var sin tygtrasa som man skall känna på, lukta på, lägga till kinden, lägga på axeln och således på olika sätt uppleva. De deltagande - fortfarande blundande - får sedan skicka runt trasorna till dess de anser att de fått tillbaka var och en sin egen trasa. Därefter får de deltagande öppna ögonen och berätta om sina intryck av trasan, hur de upplevde den när de blundade och om sina synintryck. Märkliga, klart sensitivitetsbetonade metoder för undervisning förekommer: Läraren kommer in, sätter sig tigande på sin stol. blir stämningen tryckt, och någon frågar: Skall vi inte börja snart? Vad håller vi på med? Läraren kan då svara: Det bryr jag mig inte om. Det får ni bestämma. Om man ser till konstiga metoder för undervisning kan följande vara ett beklämmande exempel: Virus kan t. ex. beskrivas som små fientliga varelser som kommer i fallskärmar! Närmare försök till förklaring ges ingalunda alltid! Kursdeltagarna kan få uppgiften att föreställa olika beståndsdelar och skeenden i kroppen. T. ex. kan de röda blodkropparna gestaltas av elever i röda mössor och de vita har följaktligen vita mössor, allt medan mössbärarna bokstavligen rusar omkring i blodomloppet. Också i detta fall uteblir gärna några allvarligare försök till en seriös beskrivning. En annan övning består i att deltagarna får var sitt papper, krita och sax och uppgiften att rita t. ex. olika organ, som man upplever ha betydelse just för tillfället. Därefter skall organen klippas ut och deltagarna samlas i grupper för att på ett stort pappersark - under tystnad - klistra ihop organen på ett sätt som man tycker passar. Gruppen skall därefter redovisa varför man ritat, vad man ritat och vad det föreställer, varför organen placerats så som skett, och beskriva de eventuella konflikter som förekommit i gruppen. Att deltagarna i sådan här märklig utbildning skall känna på varandra emellanåt under, vad det förefaller, seansliknande former, är tydligen vanligt. Så t. ex. kan övningsledaren släcka ljuset, beordra deltagarna att blunda och sedan gå runt och känna på några för att t. ex. överföra formen till någon annan. Att sådant upplevs med jämnmod av alla dem som utsätts för det är självfallet uteslutet. Närbesläktat är övningen skulptur, skulptör och lera - åter ett bestickande inslag i de påfrestningar de arma eleverna i modern vårdyrkes utbildning kan drabbas av. Leran och skulptören skall blunda - det är alltså övningsdeltagare det är fråga om - och leran lägger sig i en hög på golvet. Skulptören känner då på skulpturen, den tredje inblandade, och försöker sedan, blundande, forma leran efter skulpturen. Det här är några prov på inslag i vårdyrkesutbildningen som ersatte de tidigare förekommande gruppsamtalen av sensityp. De senare har måst utmönstras på grund av sammanbrott hos åtskilliga av deltagarna. Utöver den här redovisade typen av övningar förekommer också plockande med cirklar och trianglar i tysta grupper. Vi ifrågasätter att sådan verksamhet som här beskrivits ens i oskyldiga former försvarar en plats på barndaghemsnivå. Definitivt bör det i varje fall inte lämnas utrymme för sådant i en utbildning som nominellt syftar till att seriöst lära ut hälso- och sjukvård i teori och praktik. Det är slöseri med offentliga medel att stat och kommun bidrar till detta, som det är kränkande för dem som utsätts för verksamheten. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen begär skyndsam översyn av innehållet i vårdyrkesutbildningen, syftande till utmönstring av kvasipsykologiska och för kursdeltagarna förargelseväckande och delvis kränkande inslag av den typ som exemplifierats i föreliggande motion.