mot · G4022111 · 1981-04-06 00:00:00 — 1980/81 2111-2114 av m. fl. med anledning av proposition 1980/81:126 om arbetsmarknadspolitikens framtida inriktning Arbetsmarknads- och sysselsättningspolitiken har vuxit fram under 1950-, Under olika perioder har olika medel utvecklats för att understödja arbetsmarknadens funktion och därmed direkt hjälpa enskilda människor till jobb och också tillse att svensk ekonomi och våra företag getts goda förutsättningar för utveckling och expansion. Den starka strukturomvandlingen ställde krav på en rörlig arbetsmarknad, där arbetskraften smidigt styrdes till de branscher och företag som befann sig i snabb tillväxt. Detta gagnade vår ekonomi och människorna i vårt land. och första delen av har statens roll som garant för en tryggad sysselsättning starkt ökat. Man kan faktiskt säga att den tidigare grundläggande förutsättningen för trygghet i anställningen, nämligen sambandet lönsamhet trygghet, mer och mer sköts i bakgrunden och att sysselsättningen som sådan gradvis frikopplades från sitt sammanhang och gavs ett isolerat egenvärde. Denna utveckling var möjlig i av ständig och stabil tillväxt och då resurserna för att leva upp till dessa ambitioner fanns tillgängliga. och vände, som alla vet, den ekonomiska utvecklingen upp och ner på många begrepp. Flera av de system vi byggt upp för medborgarnas trygghet och välfärd visade sig ha svårt att klara en radikalt annorlunda ekonomisk verklighet. Ett av de områden som kommer att utsättas för mycket hårda påfrestningar är utan tvivel sysselsättningspolitiken och dess höga ambitionsnivå. Därför måste vi gemensamt utveckla nya, alternativa vägar utöver dem som anges i proposition 1980/81:126. Som ett resultat av de senaste årens utveckling kan vi nu på många områden skönja en gradvis, men ändock konsekvent, omorientering. Detta gäller också det sysselsättningspolitiska området. En långtgående och djup strukturkris i kombination med en konjunkturutveckling som i sig hårt frestar på hela den industrialiserade världens produktionsresurser har i andra länder redan resulterat i en svår arbetslöshet. I vårt land har vi lyckats hålla den öppna arbetslösheten på en förhållandevis låg nivå. Vi satsar mycket stora resurser på detta, varom det också råder politisk enighet. Frågan är dock på vilket sätt det går att utveckla sysselsättnings- och arbetsmarknadspolitiken för bästa möjliga resursutnyttjande och högsta möjliga effektivitet till gagn för medborgarnas trygghet. 1 1980/81. våra totala resurser inte ökar tillräckligt för att klara alla önskemål och målsättningar är de flesta klara över. Detta leder fram till många frågor: Vilka alternativa åtgärder utanför ramen för statsmakternas ansvar och åligganden är möjliga att utveckla ? Finns det några möjligheter till förändringar av ansvarsfördelningen för åtgärder som gör våra arbetsplatser och företag mer motståndskraftiga? Kan vi klara den nödvändiga ekonomiska saneringsprocessen bättre om vi utvecklar alternativa fristående åtgärder, parterna emellan, ute i företagen? Utvecklingen såväl i som i flera andra länder pekar på en attitydförändring som skulle kunna möjliggöra detta. I finns olika exempel på hur de anställda och företagen förhandlat fram tidigare oprövade lösningar, som dämpar kostnadsutvecklingen och ger ökade förutsättningar för tryggare jobb. Exempel på detta är de överenskommelser som träffats på , och . I vårt land finns tecken som tyder på att man är beredd att åter se jobbet knutet till kravet på lönsamhet. LO-ordföranden säger i en intervju i : Det fanns (i årets avtalsrörelse) strängt taget inget att förhandla om. Diskussionerna handlade i stället om hur vi inom ramen för ekonomisk stagnation skulle kunna bromsa inflationen. Med lika besvärliga budgetproblem 1983 har ju inget förändrats i sak. SSAB-chefen har uttalat följande i nr 8 av : Vi () kommer aldrig någonsin att visa fram jättevinster men vi kommer inte heller att bli en belastning för svenska folket. Det är därför jag har sagt till de anställda att de bör kunna satsa hälften av lönehöjningarna under och stoppa in pengarna i . Här ställer svenska folket upp med . per anställd, då är det inte mer än rimligt att även de anställda satsar lite kosing och visar att man tror på . fortsätter: Jag tycker också att det är en naturlig och riktig lojalitetsförklaring att de anställda kliver in. Även om det svider i plånboken så är det en viktig bekännelse från de anställda. På vissa svenska företag har man också fört direkta diskussioner om konkreta åtgärder som ligger i linje med önskemålet att genom lägre kostnader trygga jobben. Som konkret exempel kan nämnas företaget i , där företaget och de anställda träffat överenskommelse om att de kollektivanställda avsätter per arbetad timme och låter dessa pengar stå kvar i företaget. Det sker därefter en omvandling av personalens avsatta medel till aktier i företaget. Dessa förvaltas av en aktiesparklubb. Som restriktion gäller att de anställdas totala ägarandel inte får överstiga . Ett annat exempel är de åtgärder som berörs i förslag till omstrukturering av . I utredningen nämns att de anställda för att möjliggöra fortsatt drift måste göra uppoffringar i form av ökade driftstider, övertid, lönestopp m. m. Lönesänkningar förekommer vid flera företag som övertagits av de anställda. Förslag om utökade arbetstider utan ersättning temporärt men även långsiktigt har också presenterats i debatten. Det är också motiverat att peka på den debatt kring lönespridning, ledigheter, MBL, konjunkturanpassad arbetstid och produktionsutveckling som snabbt sprider sig såväl inom fack, organisationer och näringsliv som bland politiker. har att med anledning av den sysselsättningspolitiska propositionen 1980/81:126 ta ställning till inriktning och utformning av arbetsmarknads- och sysselsättningspolitiken . I detta sammanhang konstaterar vi att den utveckling och de attitydförändringar som vi ovan redovisat i mycket liten utsträckning berörs i propositionen. Enligt vår mening vore det olyckligt om debatten och beslut angående sysselsättningspolitiken inför 1980-talet passerar utan att denna utvecklingstrend uppmärksammas. I detta ligger enligt vår uppfattning en positiv utvecklingspotential som, om den hanteras seriöst och på rätt sätt, kan ge väsentliga bidrag till tryggad sysselsättning för fler människor ute i våra företag och till en snabbare kostnadsanpassning i industrin. Det kan också vara en utgångspunkt för ett fördjupat samarbete mellan företagsledning och anställda på andra sätt, t. ex. i fråga om personalpolitik och arbetsmiljö. Enligt vår mening borde därför regeringen noga studera och följa upp den redovisade utvecklingen, så att vi i vårt land får möjlighet att via arbetsmarknads- och näringspolitiken stimulera de delar av denna utveckling som kan leda till framväxten av en fristående informell åtgärdsarsenal som gagnar de höga sysselsättningspolitiska ambitioner vi har i vårt land. Vi föreslår därför att regeringen i framtida lagstiftningsarbete och i kontakter med arbetsmarknadens parter beaktar vad här anförts och tar initiativ som främjar en utveckling innebärande att företagsledningar och anställda i samverkan genomför åtgärder som leder till att sysselsättningen hålls uppe och jobben tryggas. Ett led i en framtida sysselsättningspolitik bör alltså vara ett ökat gemensamt ansvar och beredskap för förändringar inom företagen. Vid behov får man sedan tänka sig kompletterande åtgärder från det allmännas sida inom ramen för mera traditionell arbetsmarknadspolitik. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om åtgärder i samverkan mellan företagsledningar och anställda i syfte att trygga den framtida sysselsättningen i företagen. () ()