mot · G4022080 · 1981-03-25 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1980/81:132 med förslag till lag om vissa avgifter i allmän hamn m. m. Med förslagen i proposition 1980/81:132 om att 16 § lagen (1977:179) om införande av kommunallagen skall upphöra bortfaller inte enbart kommunernas skyldighet att underställa hamntaxor m. m. utan också regeringens möjlighet att föreskriva att intäkter i hamnverksamhet får användas bara för hamnrörelsens direkta behov, alltså den slutna redovisningen av de kommunala hamnarnas intäkter och kostnader. Vi hälsar med tillfredsställelse förslaget att skyldigheten för kommunerna att underställa hamnavgifter äntligen upphör. Skälen för den statliga taxeregleringen har överlevt sig själva. Prövningsförfarandet, som det föreskrivs hamntaxekungörelse, har dessutom varit synnerligen omständligt och därmed till hinder för kommunerna att anpassa hamnintäkterna till kostnaderna, vad gäller såväl drift som kapitaltjänst. Vad vi vill ta upp är den slutna redovisningen, en fråga som inte berörs av föredraganden. Hamnrörelse skiljer sig från annan verksamhet. Hamnarna betjänar normalt i huvudsak andra än kommunens egna innevånare, i vissa fall hela landet. Detta motiverar å ena sidan att kommuninnevånare inte skall belastas med kostnader för hamnverksamheten och å andra sidan att hamnkunderna och därmed kommuner utan egna hamnresurser skall ha garantier för att hamnintäkterna reserveras för hamnändamål. Föredraganden har i proposition 1979/80:167 om åtgärder mot vattenförorening från fartyg uttalat att ifråga om hamnverksamhet gäller helt allmänt att den bör vara ekonomiskt självbärande. Detta ger förutsättningar för en rationell och effektiv hamnverksamhet. Kostnaderna för verksamheten bör alltså täckas med avgifter. Självkostnadsprincipen, som föredraganden åberopar i annat resonemang i proposition 1980/81:132, tillgodoser inte fullt ut syftet med den gällande principen att hamnarnas intäkter och kostnader skall hållas skilda från hamninnehavarens övriga verksamhet. Samma gäller bestämmelsen kungörelse att avkastningen av hamnarnas överskottsmedel, medel som vanligen reserveras för framtida hamnutbyggnader, skall tillgodoföras hamnen. Vi anser att intäkterna för hamnrörelse i allmän hamn liksom enbart bör få användas för att tillgodose hamnens direkta behov om ej regeringen medger att medlen används för annat ändamål. hamn har exempelvis medgivits dispens från bestämmelsen att intäkter na enbart skall användas för hamnändamål. De senaste årens svaga utveckling av utrikeshandeln har inneburit stora påfrestningar på hamnarnas ekonomi. Med de prognoser som föreligger om framtida godsvolymer måste hamnarna fortsätta att pressa sina kostnader. Därutöver behövs emellertid intäktstillskott för att åtminstone de livskraftiga hamnarna skall få en godtagbar ekonomi. En justering måste ske av avgifterna utöver vad som följer med kostnadsökningarna. Möjligheterna till affärsmässig drift bör vara avgörande för lokaliseringen av de utbyggnader som krävs för att hamnarna skall kunna följa med i den transporttekniska utvecklingen och ta hand om nya godsslag. Den taxepolitik m. m. som detta kräver förutsätter fortlöpande kontakter med hamnarnas kunder. Dessa måste för att det från hamnarnas sida skall gå att bibehålla trovärdighet och ett gott samarbete kunna ges garantier för att hamnintäkterna också reserveras för hamnändamål. De kommuner som är beroende av andra kommuner för sina sjötransporter har rätt att ställa samma anspråk. Med hänvisning till vad vi här anfört hemställer vi att beslutar att till den i propositionen förslagna Lag om vissa avgifter i allmän hamn läggs en andra paragraf med följande lydelse: Intäkterna av hamnrörelse i allmän hamn får användas enbart för att tillgodose hamnens direkta behov. Regeringen får dock medge att medlen används för annat ändamål. () () () () () () () () () () () () ()