mot · G4022020 · 1981-03-18 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1980/81:130 om industripolitikens inriktning, m. m. Den svenska ekonomin befinner sig i svår obalans. Situationens allvar blir allt tydligare. Allt fler enskilda människor - och då främst de svaga i samhället - drabbas av svårigheterna i ekonomin och av den politik varmed regeringen försöker möta problemen. Men det blir alltmer uppenbart att regeringens politik inte bara är orättfärdig. Den kan inte heller åstadkomma den nödvändiga positiva vändningen i den ekonomiska utvecklingen. Tvärtom försvåras balansbristerna fortlöpande. Underskotten i statsbudgeten och bytesbalansen fortsätter att öka kraftigt. Från socialdemokratisk sida har vi utförligt redovisat vår syn på hur problemen i ekonomin skall angripas. Det finns inga patentlösningar. Det krävs målmedvetna och långtgående insatser på en rad områden och för att få till stånd en sanering av den svenska ekonomin. Ett av dessa områden är det industripolitiska. Industrin har en nyckelroll i arbetet för att långsiktigt restaurera ekonomin. Vi måste återskapa jämvikt i bytesbalansen, vilket ställer krav på en kraftig ökning av industriproduktionen. Och utan en förbättring av den svenska industrins konkurrenskraft finns inga förutsättningar för en sådan produktionsökning. Svensk industri måste bli starkare både på hemma- och exportmarknaden. Gapet i vår bytesbalans måste fyllas ut med en kombination av ökad svensk export och ökad avsättning för svensk industri på den inhemska marknaden. Mot kraven på industriell expansion står prognoser som tyder på en fortsatt mycket påtaglig försvagning av den svenska industrin. har räknat på utvecklingen av industrin under förutsättning att 1970-talets utvecklingstendenser får verka utan att åtgärder sätts in för att leda utvecklingen i andra banor. Kalkylen mynnar ut i vad man sammanfattar som en hotbild för svensk industri.. Industriproduktionen beräknas öka med en knapp procent i volym . Sysselsättningen minskar kraftigt. Man räknar med en nedgång på ungefär 100 000 personer . Industriinvesteringarna förutses gå tillbaka mycket kraftigt. Man konstaterar att en snabbt ökande upplåning utomlands blir nödvändig, om den beskrivna utvecklingen skulle realiseras. Den slutsats man måste dra av industriverkets analys blir att den pågående utvecklingen på industriområdet leder in i en situation som inte kan 1 1980/81. accepteras från sociala och ekonomiska utgångspunkter. Basen för vår välfärd hotar att raseras. Balansbristerna i ekonomin tenderar att ytterligare allvarligt förvärras. Om vi vill undvika att hamna i den situationen krävs radikala åtgärder för att vända utvecklingen i industrin i positiv riktning. Vad gäller saneringen av ekonomin är det för det första viktigt att göra klart att den kommer att ta . Den svenska ekonomin har tillfogats skador som det tar att reparera. Vi måste räkna med att saneringsarbetet kommer att prägla den ekonomiska politiken . Det bör för det andra understrykas att det är bråttom att sätta in åtgärder för att vända utvecklingen. Utlandsskulden ökar explosionsartat. Industriell produktionskapacitet går förlorad i snabb takt. För det tredje är det viktigt att slå fast att det ankommer på oss själva att vända utvecklingen. Vi kan inte räkna med draghjälp utifrån. I det korta perspektivet präglas den internationella ekonomin av nära nog stagnation. räknar med en BNP-tillväxt i storleksordningen för OECD-området . Inte heller i ett längre perspektiv skymtar någon nämnvärd förbättring i de faktorer som bestämmer våra avsättningsmöjligheter. Toleransen mot arbetslöshet är hög i industriländerna. Den ekonomiska politiken är hårt inriktad på att genom allmän återhållsamhet bekämpa inflationen och minska underskotten i bytesbalansen. Inga tecken tyder på att denna inriktning av politiken är på väg att ändras. Man måste därför räkna med att svensk industri kommer att få fortsätta att arbeta i ett klimat med dels svag efterfrågan på de tunga exportmarknaderna, dels en måttlig lönekostnadsutveckling i konkurrentländernas industrier. Att i en sådan situation förbättra industrins konkurrensförmåga är självfallet en utomordentligt krävande uppgift men det är lika fullt nödvändigt. Om det inte lyckas kommer sönderfallet av den svenska ekonomin att fortsätta. Den borgerliga regeringen har och i årets budgetproposition mycket klart avslöjat med vilka medel man hoppas kunna hålla tillbaka löneökningarna. I botten ligger en ekonomisk politik som leder till en kraftigt ökad arbetslöshet. Med den utgångspunkten, och under hot om ytterligare försämrad sysselsättning om avtalsökningarna inte hålls nere, skall arbetstagarna och deras organisationer fås att dämpa sina lönekrav. Självfallet avvisar socialdemokraterna denna konfrontationspolitik. Vi förnekar inte nödvändigheten av en lugn avtalsrörelse med låga nominella avtalslönehöjningar. Motsatsen skulle otvivelaktigt ytterligare försämra industrins konkurrensförmåga. Men vi menar att den nödvändiga återhållsamheten bör åstadkommas i samarbete med de fackliga organisationerna och genom att man satsar på att hålla människorna i arbete. Socialdemokratin accepterar inte arbetslöshet som ett politiskt medel för att komma till rätta med krisen. En annan faktor som har ett avgörande inflytande på effektivitet och konkurrenskraft är investeringsnivån. Industriinvesteringarna i Sverige sjönk dramatiskt . Därefter låg de kvar på den låga nivån . skedde en viss återhämtning, men fortfarande var investeringsaktiviteten betydligt under den som de flesta bedömare betraktar som nödvändig. räknar regeringen, efter den senaste diskontoförändringen, med oförändrade industriinvesteringar jämfört med . Den bedömningen måste anses vara klart optimistisk. Vi har tidigare pekat på behovet av en kraftig tillväxt i industriproduktionen. En sådan är inte möjlig utan en påtaglig ökning av industrins investeringar. Genom investeringarna kan dels befintliga produktionsenheter hållas effektiva, dels nya enheter byggas upp för att ersätta bortfallande produktionskapacitet. Vi har här hävdat att det är nödvändigt - om svensk industri skall kunna expandera - med dels en återhållsamhet i lönekostnadsutvecklingen, dels ökade industriinvesteringar. Att en sådan politik inrymmer svåra fördelningspolitiska problem är uppenbart. Det är främst mot den bakgrunden man skall se diskussionen om löntagarfonder. Den diskussionen har pågått här i . En statlig utredning har producerat ett omfattande utredningsmaterial. Inom arbetarrörelsen har en särskild arbetsgrupp utarbetat ett förslag, som diskuteras inom organisationerna. Arbetet med vårt förslag är alltså inte avslutat. Det har emellertid enligt vår uppfattning visat att det är möjligt att skapa ett system som dels ger löntagarna del i och inflytande över kapitaltillväxten, dels stimulerar industrins investeringar och industriell expansion. Vi menar också att ett löntagarfondssystem på ett avgörande sätt kan förbättra förutsättningarna för att en framgångsrik sanering av den svenska industrin kan genomföras . Ett program för att återskapa balans och utvecklingskraft i ekonomin måste innehålla politiska insatser på bred front. Det krävs målmedvetna och långsiktiga åtgärder på en rad områden. De förslag till industripolitiska åtgärder som skall presenteras i denna motion måste alltså kombineras med insatser på skatteområdet inom utbildnings- och forskningspolitik, på det arbetsmarknadspolitiska fältet osv. Vi kommer i denna motion att endast mycket kortfattat redovisa våra förslag på några av dessa områden. Det gäller exempelvis de förslag för omedelbar stimulans av ekonomin, som vi i andra motioner presenterat inom områdena energi-, trafik- och bostadspolitik. Våra forskningspolitiska förslag redovisas kort i avsnittet om stimulans av teknisk utveckling. Vi har tidigare konstaterat att regeringen numera medger att situationen i den svenska ekonomin är djupt allvarlig. Problemen kan inte längre döljas och det är inte heller möjligt att förneka att problemen är på väg att snabbt förvärras. Behovet av kraftfulla insatser för att vända den negativa utvecklingen är uppenbart. Vi har också konstaterat att huvudlinjen i regeringens politik för att möta problemen är åtstramning. Genom åtstramning skall importen minskas. Genom åtstramning och via en kraftigt ökad arbetslöshet skall löneutvecklingen hållas tillbaka och därmed industrins konkurrenskraft förbättras. Genom åtstramning i privat och offentlig konsumtion skall det frigöras resurser för export och investeringar. har regeringen i den industripolitiska propositionen redovisat sin syn på industripolitikens inriktning och också presenterat vissa förslag till industripolitiska åtgärder. Inte bara problembeskrivningen överensstämmer i sina huvuddrag med den som vi från socialdemokratisk sida redovisat. Detsamma gäller synen på industripolitikens uppgifter. Man ställer upp ett antal övergripande industripolitiska mål som bl. a. innefattar uppgifterna att öka produktion och effektivitet i industrin och att medverka till att strukturomvandlingen sker i socialt acceptabla former. Men det räcker inte att beskriva problemen och formulera målen för politiken. Det krävs därtill konkreta åtgärder för att påverka utvecklingen så att den leder fram till de uppställda målen. I det avseendet svarar den nu framlagda industripolitiska propositionen inte ens mot ganska lågt ställda krav. De förslag till konkreta åtgärder som presenteras i propositionen kan endast mycket marginellt påverka situationen i den svenska industrin. Vad vi från socialdemokratisk sida alltså främst vill invända mot i den industripolitiska propositionen, som presenterats, är således inte de förslag propositionen innehåller utan det som saknas. En stor del av förslagen är tekniska förändringar i regler för olika former av industripolitiskt stöd - förändringar som i många fall är väl motiverade av praktiska skäl. Vad som emellertid från våra utgångspunkter är helt oacceptabelt är att propositionen saknar de förslag till kraftfulla åtgärder för att stimulera den industriella aktiviteten i , som är helt nödvändiga om den negativa utvecklingen i ekonomin skall kunna brytas. Man letar förgäves i den textmässigt mycket omfattande propositionen efter nya idéer för att stimulera industrin. Man finner inte heller några satsningar på beprövade idéer, som ger anledning till förhoppningar om att den industriella aktiviteten kommer att märkbart stimuleras. 3 Insatser för omedelbar stimulans av ekonomin Vi skall här kort sammanfatta vår syn på några områden, där åtgärder som sätts in snabbt kan få en positiv effekt på ekonomin. Det gäller för det första energiområdet, där regeringens handlingsförlamning leder till onödiga påfrestningar på bl. a. bytesbalansen. Det gäller bostadsbyggandet, där den orimligt låga aktiviteten medför att produktionsresurser står outnyttjade. På trafikområdet slutligen skulle man genom ökade samhällsbeställningar kunna utnyttja svensk industrikapacitet som inte tas till vara. Regeringens handläggning av energifrågorna har kännetecknats av obeslutsamhet och passivitet. En del av de riksdagsbeslut som fattats har inte genomförts av regeringen. I andra frågor har beredningsarbetet onödigtvis dragit ut . Hanteringen av energifrågorna har för det första inneburit att åtgärder med positiva effekter på bytesbalansen och ekonomin i stort fördröjts eller uteblivit. Det har för det andra lett till en allmän osäkerhet om framtiden som verkat återhållande på investeringsaktiviteten såväl inom kommunerna som inom näringslivet. I den energipolitiska proposition som presenterats tas naturligtvis en del av de förslag upp, som förts fram i socialdemokratiska motioner. På flera av de punkter där vi från socialdemokratisk sida pekat på behovet av åtgärder och klara ställningstaganden läggs emellertid inga förslag i den energipolitiska propositionen. Det gäller bl. a. flera frågor som är av stort intresse från industripolitisk synpunkt. Hit hör frågan om investering i en s. k. katalytisk kracker. Från socialdemokratisk sida har vi krävt att regeringen allvarligt prövar förutsättningarna för en förstärkning av den svenska oljeberedskapen genom att samhället i delägarskap med OK bygger en sådan kracker. I en sådan anläggning kan tunga eldningsoljor vidareförädlas till lättare oljeprodukter. OK:segna beräkningar avser en kracker med storleken 1,5 milj. ton olja. En sådan kracker skulle väsentligt kunna förbättra den svenska bytesbalansen genom att billigare råvaror kan köpas in och förädlas. Snabba beslut om investeringar som syftar till ökad förädling i de svenska raffinaderierna är nödvändiga. Detta ökar försörjningstryggheten med lättare oljeprodukter och kan väsentligt minska påfrestningarna på bytesbalansen. Ett statligt engagemang tillsammans med OK i en katalytisk kracker är därvid ett första steg. Regeringen anser emellertid inte, som det förefaller av främst principiella skäl, att staten skall gå in i ett engagemang av denna typ. Man säger i propositionen att statens egen verksamhet bör inriktas främst på att skapa sådana allmänna villkor för oljeindustrin att denna kan uppfylla rimliga krav på trygghet i försörjningen. Från socialdemokratisk sida finner vi denna hållning orimlig. Regeringen avstår från att ens pröva om det är möjligt att genom ett statligt engagemang få till stånd en investering som förenar intresset av förstärkt oljeberedskap med kravet på stimulanser av ekonomin genom produktiva investeringar. Ett annat av de industripolitiskt intressanta förslag som vi tidigare fört fram och som regeringen inte har tagit fasta på gäller en plan för utveckling av den svenska raffinaderiverksamheten och den petrokemiska industrin. Ett av planens syften bör vara att minska vårt importberoende av förädlade produkter och även i övrigt öka vår energipolitiska handlingsfrihet. Om inte en kraftfull planering och investering kommer till stånd kommer vårt land också att bli starkt beroende av import av förädlade energiråvaror. Därmed ersätts ett importbehov av olja med ett nytt och osäkert beroende av utländska intressen. Detta är olyckligt både för försörjningstryggheten och bytesbalansen. Planen bör omfatta hur vårt land ytterligare skall kunna ta till vara möjligheterna till förädling av oljeprodukterna. Den svenska petrokemiska industrin måste under samhällets ledning göras skickad att kunna förädla bl. a. kol genom förgasning och förvätskning. Också förädling och rening av t. ex. torv och energiskog måste planeras. Speciellt torvutvinning för förbränning och kemisk förädling kan bli mycket betydelsefull. Det bör av utvecklingsplanen för raffinaderier och petrokemisk industri också framgå vilka möjligheter som finns att framställa bl. a. metanol och etanol av både inhemska och utländska råvaror. En sådan satsning skulle kunna innebära många produktiva arbetstillfällen, inte minst i Norrlandslänen och i andra orter och regioner, där behovet av sysselsättning är stort. F. n. finns en kunskap om flera av dessa processer, bl. a. i , som skulle kunna få stor betydelse och som måste tas till vara i planeringen. som kraven på svavelrening skärps i vårt land ökar utbudet av svavelhaltiga oljor med sämre kvalitet på världsmarknaden. Detta faktum aktualiserar kraven på en s. k. avsvavlingsanläggning i vårt land. I en sådan anläggning avlägsnas svavel, så att oljorna kan användas utan att förbränning kommer i strid mot de svenska miljökraven. En sådan anläggning skulle göra det möjligt att importera sämre oljekvaliteter till lägre pris. En väsentlig förbättring av handelsbalansen skulle uppnås. Vi utgår ifrån att behovet av en sådan anläggning övervägs i en plan för utvecklingen av den svenska raffinaderiverksamheten och den petrokemiska industrin. Fortsatta energipolitiska överläggningar med bl. a. skulle också underlättas väsentligt, om vårt land hade ett klart utformat program för utvecklingen av den svenska petrokemiska industrin. En annan punkt där regeringen inte lyckats komma fram til ett ställningstagande i den energipolitiska propositionen avser storstädernas värmeförsörjning. Här finns det ett riksdagsbeslut om att regeringen skyndsamt skall fatta de övergripande beslut som krävs för att , och skall kunna utforma sin framtida värmeförsörjning. Regeringens passivitet leder till en fortsatt osäkerhet om vilka lösningar som kommer att väljas, vilket i sin tur hämmar olika investeringsbeslut som är kopplade till frågan om storstädernas värmeförsörjning. Flera exempel på hur regeringens obeslutsamhet lett till en inte minst olycklig dämpning av investeringsaktiviteten skulle kunna nämnas. Vi skall endast avslutningsvis peka på betydelsen av att vissa lagstiftningsfrågor löses för att en onödig uppbromsning av investeringsverksamheten skall kunna undvikas. Det gäller exempelvis vattenlagen, naturvårdslagen och lagen om energiplanering, som behöver ses över. har bostadsbyggandet tillåtits sjunka till i medeltal ca 55 000 lägenheter . Detta motsvarar ett byggande som vi hade . Ser man enbart på antalet lägenheter i flerfamiljshus - ca 15 000 - kan man endast finna jämförbara siffror från de värsta depressions- och krigsåren . med denna låga igångsättning har produktionskostnaderna stigit kraftigt. De faktiska genomsnittliga byggnadskostnaderna för statligt belånade flerfamiljshus och gruppbyggda småhus har ökat med . Motsvarande ökning vad beträffar tomt- och grundberedningskostnader uppgår till . Dessa snabbt ökande produktionskostnader har i hög grad bidragit till den alltmer minskade benägenheten hos olika byggherrar att ta på sig ansvaret för att bygga lägenheter i flerfamiljshus. Det låga bostadsbyggandet i kombination med den kraftiga kostnadsutvecklingen har skett i en situation där bostadslösheten brett ut sig i allt större delar av landet. I allt fler kommuner växer köerna till hyres- och bostadsrättslägenheter. Parallellt med denna från bostadssocial synpunkt helt oacceptabla utveckling har det låga bostadsbyggandet successivt medfört en nedrustning av produktionsapparaten med allvarliga näringspolitiska konsekvenser. Bostadsbyggandet utgör nämligen en viktig avsättningsmarknad för den svenska industrin. Närmare hälften av bostadsinvesteringarnas värde gäller varor från industrin, och mindre än en femtedel härav avser importerade varor. gick av den svenska industrins produkter till bostadsbyggandet. Genom nedgången i bostadsbyggandet har naturligtvis också deras betydelse för industrin avtagit, men fortfarande gick av industrins varor till bostadsbyggandet. De branscher som i första hand är beroende av bostadsbyggandet är trävaruindustrin samt jord- och stenvaruindustrierna. För dessa branscher har det minskade bostadsbyggandet medfört ett betydande bortfall av arbetstillfällen. Men också i många andra branscher - exempelvis stål-, verkstads- och möbelindustrin - har sysselsättningseffekterna varit påtagliga Den successiva nedrustningen av produktionsapparaten har dessutom påskyndats av att bostadsbyggandet tillåtits fluktuera med hänsyn till årstiderna. Bristen på övergripande planering från regeringens sida i form av ett näringspolitiskt program för byggsektorn har medfört allvarliga störningar såväl på arbetskraftssidan som inom byggnads- och materialindustrin som helhet. Igångsättningen av nya lägenheter sjönk på ett mycket oroande sätt. redovisas nämligen en nedgång i påbörjandet med jämfört med året innan. Det totala påbörjandet var ca 49 000 lägenheter. För att bryta denna utveckling måste omedelbara åtgärder sättas in. I annat fall kommer bostadsbristen att öka som produktionsapparatens nedrustning kommer att fortsätta. Det senare är inte enbart ett hot mot vissa industrigrenar och sysselsättningen där utan innebär också i växande grad risk för en nedrustning av utvecklingskapaciteten på byggmaterialområdet i landet som helhet. Dessutom kommer nedgången i bostadsbyggandet att försvåra den rekrytering av byggnadsarbetare som måste till för att kompensera den kraftiga minskning av byggnadsarbetarkåren som blivit resultatet av underlåtenhet att föra en aktiv och medveten politik på byggområdet. För att stimulera till en ökad igångsättning av hyres- och bostadsrättslägenhetsbyggandet har vi från socialdemokratisk sida krävt att produktionskostnaderna temporärt tas ner genom att momsen slopas för de lägenheter som påbörjas fr. o. m. och till utgången av . För att ytterligare stimulera till produktion av lägenheter i flerfamiljshus föreslår vi vidare att en tvåårig uthyrningsgaranti i enlighet med regler som gällde för hyresförlustlån införs. Denna temporära garanti skall gälla för lägenheter påbörjade som momsbefrielsen. För att motverka eventuella kostnadsökningar förorsakade av de ovan föreslagna stimulansåtgärderna kräver socialdemokraterna slutligen att kostnadskontrollen, inte minst i samband med produktionsanpassad belåning, skärps. 3.3 Investeringar inom kollektivtrafiken Statliga insatser för att främja den kollektiva trafiken kan sättas in med syfte att dels minska underskottet i bytesbalansen genom att minska energiförbrukningen för resor och transporter, dels öka den inhemska industriproduktionen och dels stimulera investeringar i infrastruktur. Vi har krävt att kollektivtrafikberednigen ges sammanlagt 20 milj. kr. för att dels driva en meningsfull försöksverksamhet, dels medverka till att påskynda den tekniska utvecklingen, dels ge direkta bidrag till kommuner för att pröva nya former av trafiklösningar. Den ökade efterfrågan på järnvägsresor till följd av bl. a. lågprissatsningen leder till en kraftig förslitning av SJ:s rullande materiel. Det är av största vikt att den ökade efterfrågan som det trafikpolitiska beslutet och energisituationen förväntas innebära möts med tillräckliga investeringar. SJ bör ha goda möjligheter att utveckla både sin person- och godstrafik. Investeringar hos SJ innebär dels en förbättrad infrastruktur, som i sig är en förutsättning för en strark industrisektor, dels direkt expansion för den tillverkande industrin. I dagens konjunkturpolitiska läge innebär ökade investeringar i rullande materiel m. m. ett välkommet produktionstillskott för de företag som tillverkar lok, vagnar och säkerhetsanordningar, såsom fjärrblockering och automatiskt tågstopp. Mot den bakgrunden har vi föreslagit att lokparken förnyas vad gäller både dieselelektriska lok och ellok, att person- och godsvagnsparken förnyas och att den fortsatta utvecklingen av lastbärare påskyndas för att åstadkomma en bättre samordning av transportarbetet och kombinationstransporter. Vi har också krävt att införandet av ATC (automatiskt tågstopp) och installation av kommunikationsradio påskyndas. Förnyelsen av person- och godsvagnsparken bör i stor utsträckning kunna ske genom beställningar hos svenska industrier. Därvid bör också en del av den överkapacitet som finns inom varvsindustrin kunna utnyttjas. har t. ex. tidigare varit en av SJ:s vagnleverantörer. Sammantaget har vi föreslagit en investering på 100 milj. kr. i vagnar, varav huvuddelen bör avse godsvagnar. Totalt innebär våra förslag att 200 milj. kr. utöver regeringens förslag bör anvisas för rullande materiel och säkerhetsinvesteringar hos SJ. har i sitt besparingsalternativ beräknat 30 milj. kr. för byggande av tunnelbanor. I budgetpropositionen har detta belopp helt strukits bort. Konsekvensen av detta blir att utbyggnaden av den spårbundna trafiken i nordostsektor senareläggs eller inte alls kommer till stånd. Den spårbundna trafiken har stora fördelar från miljöoch energisynpunkt. förslag bör därför genomföras. I budgetpropositionen förordas att den av beslutade investeringen i dubbelspår mellan och skall senareläggas. I stället förordas åtgärder inom ramen för befintlig linjekapacitet. Den stabila ökningen av fjärrtrafiken på SJ till och från liksom trafiksituationen inom lokaltrafikområde gör att en förstärkning av kapaciteten måste uppnås. Vi föreslår därför att dubbelspåret påbörjas, i första hand på sträckan , och att 20 milj. kr.