mot · G402412 · 1981-01-21 00:00:00 — En ökning av den svenska exporten är en av flera nödvändiga förutsättningar för att åter bringa svensk ekonomi i balans. Självfallet är det därför angeläget att skapa så goda förutsättningar som möjligt för en ökad svensk export. En viktig del av företagens verksamhet i utlandet fullgörs av svenskar tillhöriga den svenska s. k. utlandskåren. 1974 var antalet svenskar med kontrakt i utlandet 3 210. 1980 hade den siffran stigit till 5 720. Härutöver finns 1 450 utlandsanställda tredjenationsmedborgare samt UD-, SIDA- och FN-personal. Till det skall läggas de utlandsverksammas familjer. Sammantaget torde det vara fråga om mer än 20 000 personer som är bosatta i utlandet för att möjliggöra svenska företags verksamhet där. Till den siffran skall ytterligare läggas åtskilliga tusentals personer som åker utomlands på uppdrag som understiger . Det är alltså ett mycket stort antal svenskar som genom denna sin beredvillighet att flytta utomlands medverkar till att skapa stora svenska exportinkomster. Det borde vara självklart att dessa svenskar, och de företag som anställer dem, så långt möjligt stimuleras genom en fördelaktig beskattning och genom andra regler som kan underlätta utlandsvistelse. I varje fall borde det vara uppenbart att reglerna inte får utformas så att de försvårar eller diskriminerar utlandsanställd personal. I viss utsträckning är icke desto mindre så fallet. En av de viktigaste skattereglerna för de utlandssvenskar som har kontrakt är den s. k. ettårsregeln. Den innebär att inkomst av anställning i utlandet inte blir skattepliktig i om anställningen och vistelsen utomlands varat eller kan antas komma att vara . Korta, tillfälliga besök i hemlandet får den anställde göra utan att han anses bryta mot ettårsregeln. Den skattskyldige får således åka hem på semester och på annan ledighet samt för att besöka sin arbetsgivare under, enligt praxis, totalt . Vid sådan hemmavistelse som den skattskyldige inte kunnat förutse, t. ex. sammanhängande med politiska oroligheter i det land där han är verksam eller en sjukdom han ådragit sig. har han rätt att överskrida 52-dagarsgränsen utan att därför ettårsregeln faller bort. Detta är en viktig princip som gör det möjligt för den skattskyldige att förutse sin skattesituation vid en utlandsvistelse. Han behöver inte riskera att ett plötsligt utbrytande krig leder till att han får en väsentligt högre skatt än vad han hade anledning att räkna med när han planerade utlandsvistelsen. Den tillämpning av regeln som gjorts är sålunda väl avvägd och svarar mot intentionen att skapa en rimlig och förutsebar skattesituation för de utlandsverksamma. För att åstadkomma större klarhet bör dock i lagtexten, kommunalskattelagen 54 § h, uttryckligen skrivas in vadsom skall gälla. Dels bör därför en begränsning av den tillåtna frivilliga vistelsen i anges. Denna gräns kan lämpligen sättas . Dels bör också av lagtexten framgå att det är möjligt att överskrida denna gräns, om avbrottet i utlandsvistelsen beror på sjukdom, politiska oroligheter eller andra omständigheter över vilka den anställde inte själv kunnat råda. För korttidsuppdrag i utlandet gäller inte samma förmånliga beskattning som då uppdraget varar . Det är i och för sig naturligt att någon fullständig skattebefrielse inte kan eller bör erhållas för korttidsuppdrag. Detta innebär emellertid inte att det skulle vara uteslutet att genom en skatteändring åstadkomma en viss stimulans till förmån för sådan verksamhet. Ett skäl att göra det är att korttidsuppdragen ofta spelar en nyckelroll för exportinsatserna. Det kan gälla försäljning, konsulttjänster eller leveransmontage. Det är därför allvarligt när det kan konstateras att svenska företag har fått det allt svårare att rekrytera svenskar för tjänstgöring utomlands . I flera av våra konkurrentländer, t. ex. och , har man infört stimulansregler för sådana anställda. Exempelvis innebär de danska reglerna att man vid arbete i utlandet - oavsett om arbetsgivaren är dansk eller utländsk - i deklarationen får göra ett procentuellt avdrag från den kontantlön som uppburits för utlandstjänstgöringen. Avdragets storlek uppgår till om arbetet utförs i och om det sker utanför . i borde införas en regel av detta slag. Huruvida olika procentsatser, som i , skall gälla beroende på var tjänstgöringen ägt rum kan dock ifrågasättas. En enhetlig procentsats torde vara att föredra. För den som arbetat utomlands under och därför kunnat utnyttja ettårsregeln gäller att ersättningen måste både ha intjänats och uppburits utomlands för att skattebefrielse skall medges. Ersättning som utgår först när han kommer hem blir alltså inte skattebefriad. Detta medför problem framför allt när det gäller semesterersättning. Lagstiftningen bör ändras så att även sådan semesterersättning som enligt anställningsavtalet är direkt hänförbar till utlandsverksamheten skall omfattas av skattebefrielse. Ett annat stort problem utgörs av reglerna om skyldighet att betala sociala avgifter. De nuvarande reglerna anses medföra att en sådan skyldighet föreligger fullt ut under den anställdes första utlandsår. erläggs i allmänhet oreducerade sociala avgifter i tjänstgöringslandet. Detta medför , emellertid inte något dubbelt skydd för den anställde. I stället står han, trots dubbla avgifter, i väsentliga delar utan något skydd. Av de svenska förmånerna är det utöver ATP endast sjuk- och föräldrapenning som utgår till den utlandsanställde. Övriga förmåner åtnjuts huvudsakligen i . I tjänstgöringslandet leder ofta olika kvalifikationsregler till att det sociala skyddet inte är tillgängligt för den utländske arbetstagaren. Trots dubbla sociala avgifter måste därför företagen i allmänhet teckna privata försäkringar för att åstadkomma ett rimligt socialt skydd åt den anställde. Detta skapar självfallet orimligt höga lönekostnader för företagen och leder till att vissa företag etablerar anställningsbolag i utlandet för att undvika de svenska sociala avgifterna. a. inom konsult- och byggbranschen kan en sådan utveckling skönjas, vilket kommer att leda till väsentligt lägre kostnader för företagen. Det kan knappast sägas ligga i någons intresse att företagen skall behöva gå en sådan omväg för att slippa betala tredubbla sociala avgifter. Lagen om allmän försäkring bör därför ändras så att, bortsett från ATP-avgiften, svenska företag verksamma i utlandet inte är skyldiga att erlägga sociala avgifter. Motsvarande förmåner bör då falla bort. I denna motion har framhållits vikten av att inte olika regler onödigtvis försvårar den angelägna svenska exportverksamheten. Exempel har lämnats på fall där nu gällande regler ger olämpliga eller helt orimliga effekter för svenskar verksamma i utlandet och för deras företag. I motionen föreslås o uttrycklig bestämmelse rörande kommunalskattelagens s. k. ettårsregel beträffande tillåten frivillig vistelse i under utlandsåret och beträffande rätt att överskrida på grund av vissa oförutsedda händelser, o rätt för anställd att göra avdrag på bruttolönen med viss procentsats vid korttidsuppdrag i utlandet som varar , o rätt för skattskyldig att få skattefrihet enligt ettårsregeln också för semesterersättning som har direkt anknytning till utlandstjänstgöringen. o avskaffandet av skyldigheten för svenska företag att erlägga sociala avgifter, bortsett från ATP-avgifter, för sina utlandsanställda. Med stöd av vad som ovan anförts hemställs att beslutar att hos regeringen begära att förslag skyndsamt framläggs i syfte att uppnå de i motionen angivna exportstimulerande regeländringarna.