mot · G402934 · 1981-01-26 00:00:00 — av Per m. fl. om ökade resurser för rehabilitering av alkohol- och narkotikaskadade Alkoholkonsumtionen ingår som en socialt accepterad del av umgängesformerna inom vår kultur. Det har lett till en glorifiering av alkoholbruket. Alkoholbruket är djupt förankrat i vår kultur i form av en alkoholtradition. All kultur kan utvecklas och förändras. Vår kultur måste utvecklas i en riktning bort från ett glorifierat alkoholbruk. Man är oförmögen att förstå med vilken kraft alkoholtraditionen verkar om man inte inser att alkoholdryckers verkan upplevs som starkt positiva av flertalet människor. Men problemet är att alkoholkonsumtionen i många fall leder till beroende av alkoholdrycker. Beroendet leder till tvångsmässig och regelbunden konsumtion. Den ökade konsumtionen skadar människan och leder till vårdbehov. Efter en fysisk rehabilitering inom sjukvårdsapparaten måste följa en social återanpassning. Sker inte en sådan återanpassning raseras det uppnådda vårdresultatet genom återfall i nytt missbruk. Missbrukaren fortsätter ett liv som går i en ond cirkel som slutligen bryts av en för tidig död. har vi också i fått ett ökat illegalt bruk av narkotika. Detta drogbruk har inte blivit socialt accepterat eller glorifierat. Försök har dock gjorts att få hasch betraktat som en legal drog, vilket dess bättre misslyckats i . Vi anser att alla former av narkotika också fortsättningsvis måste hållas för illegala. Vi kan konstatera att narkotikamissbruket och den medföljande försäljningen av narkotika hålls i gång av missbrukarnas starka beroende av drogen. De höga kostnaderna driver fram nya langare till konsumentledet och annan ekonomisk brottslighet. Samhället kan självklart inte förhålla sig passivt till missbruk av alkohol och narkotika. För att ha grund för åtgärder mot missbruket behöver man någon form av teori som förklarar varför människor blir missbrukare. Trots mångåriga utredningar och en rätt omfattande forskning finns det inte någon teori som är allmänt vedertagen. Om man försöker renodla begreppen går det emellertid att urskilja två huvudriktningar. Den ena kan vi kalla för symtomteorin. Den utgår från att missbruket är ett symtom som härrör från den sociala miljö missbrukaren lever i och inte primärt beror på att medlen (alkohol och narkotika) finns tillgängliga. Den andra riktningen anser att medlens tillgänglighet spelar en primär roll för uppkomsten av missbruk och att den sociala miljöns roll är mera sekundär. Vi vill för vår del inte odelat ta ställning för någon av dessa två teorier. Vi anser att både den sociala miljön och medlens tillgänglighet spelar roll för uppkomsten av missbruk. ställning till bruk av alkohol, som för de som väljer bruket i många fall kan leda till missbruk och beroende, är en del av den sociala process människorna genomgår mellan barn- och vuxenstadiet i sina liv. Vi anser att den djupt förankrade alkoholtraditionen i vår kultur för med sig att våra undomar i realiteten inte ges möjlighet till ett fritt val mellan bruk och icke bruk. Det sociala trycket att bruka alkohol är för starkt. Alkohol- och drogberoende får inte ses som en sjukdom. Det kan sålunda inte vårdas bort. Det kan ses som en förälskelse som det är mycket svårt att frigöra sig från. Frigörelsen är en individuell psykisk process för varje missbrukare som vederbörande behöver stöd utifrån för att klara av. Det förhållandet att alkohol- och narkotikamissbruket i sig inte är en sjukdom hindrar inte att långvarigt msisbruk leder till svåra skador på missbrukarna. Det är missbrukets följdverkningar på människorna som vi kan lindra genom vårdinsatser. Den sociala utslagningen som missbruket leder till och den vård som krävs åsamkar samhället enorma kostnader. Vi har helt enkelt inte råd att låta utvecklingen bara löpa vidare med en ständig vidgning av kretsen av missbrukare. Vårdresurserna för att fysiskt rehabilitera missbrukare på ett tidigt stadium är alldeles otillräckliga. De måste kraftigt byggas ut. En del av vården bör kunna bedrivas som öppenvård i för de vårdade meningsfulla former. En möjlig krympning av den slutna psykvården borde underlätta tillskapande av resurser för en utökad och förbättrad missbrukarvård. Denna utbyggnad torde vara än mer nödvändig i av ökad utslagning på arbetsmarknaden och måste företas oavsett att vi befinner oss i ett mycket kärvt ekonomiskt läge. Staten måste ta det övergripande ansvaret för att en utbyggnad kommer till stånd hos samtliga vårdhuvudmän och även stödja utbyggnaden ekonomiskt. Men all vård av missbrukare förblir ändå i det långa loppet verkningslös om inte återfall kan förhindras. Därför måste tillgång till bostad och meningsfull sysselsättning vara en nödvändig fortsättning efter en genomgången fysisk rehabilitering inom sjukvården. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen hemställer om åtgärder för att med statligt stöd väsentligt utöka antalet vårdplatser för vård av missbrukare hos samtliga vårdhuvudmän, liksom åtgärder för att motverka återfall genom att de vårdade ges tillgång till bostad och meningsfull sysselsättning, stöd och övervakning. PER (vpk) INGA (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)