mot · G4021019 · 1981-01-23 00:00:00 — av m. fl. om slopande av tillståndsprövningen för tillfällig handel När det gäller att begränsa de offentliga utgifterna är det angeläget att avskaffa krångliga administrativa förfaranden, t. ex. tillståndsprövningar, som inte kan motiveras av viktiga samhällsintressen eller hänsyn till individen. Det har ofta påpekats att alltför många ingrepp i konkurrensförhållandena i näringslivet har skett och att det stora antalet tillstånds- och dispensansökningar ett företag ibland kan behöva ägna sig åt ofta är orimligt resurskrävande. I många fall kan frågan om en förenklad lagstiftning och mindre administrativt krångel vara ganska komplicerad och kräva ingående överväganden för att t. ex. inte rättssäkerheten skall åsidosättas. Det finns emellertid åtminstone ett fall, där en lag som ingriper mot konkurrens inom näringslivet utan vidare kan avskaffas. Det gäller den tillståndsprövning som införts genom lagen om tillfällig handel. Denna lag kan inte motiveras med några konsumentintressen, utan den infördes tvärtom med uttrycklig hänvisning till omsorgen om konkurrerande företagare. Den tillfälliga handeln har varit en lågpriskanal på vissa områden såsom skor, textilier och konfektion. Sedan lagen om tillfällig handel infördes har denna försäljningsform minskat kraftigt. har de lokala variationerna i tillståndspraxis varit stora, vilket medfört orättvisor. Den tillfälliga handeln har inneburit att konsumenterna har kunnat få tillgång till varor till väsentligt lägre priser än normalt. Lagens införande har därför helt enkelt varit inflationsdrivande, även om effekten på hela samhällsekonomin naturligtvis inte skall överdrivas. Begränsningarna i den tillfälliga handeln har också minskat möjligheterna att få fram nya och för konsumenterna ibland fördelaktiga försäljningsformer. I flera fall har etablerade företag med bevarad lågprisprofil tidigare startat genom tillfällig handel. Den tillfälliga handeln var också en möjlighet för nytillkomna företagare att börja sin verksamhet med förhållandevis begränsat kapital. I ett tidigare remissvar menade sig konsumentombudsmannen inte ha blivit övertygad om att tillfällighetshandeln är förenad med så negativa effekter från konsumentsynpunkt att det finns skäl att nu generellt begränsa den. ansåg att en begränsning av den tillfälliga handeln skulle innebära en inskränkning i konkurrensen. Sedan lagen om tillfällig handel infördes har de politiska partiernas vaksamhet mot onödig byråkrati ökat. Tillståndsprövningen när det gäller tillfällig handel innebär en arbetsbelastning för och hindrar därmed rationaliseringar inom dessa myndigheter. Den medför också arbete hos kommuner, då remissvar skall lämnas. I vissa fall skall tillståndsfrågan prövas av kommerskollegium. Eftersom arbetsvolymen i uppmärksammats, särskilt det stora antalet besvärsärenden, bör det också påpekas att ärenden om tillfällig handel genom besvär kan föras upp till regeringens prövning. Prövningen hos länsstyrelse, kommerskollegium och regering omfattar dessutom inte bara frågan om tillstånd skall ges eller inte, utan dessutom de särskilda villkor och föreskrifter som tillståndet kan förbindas med. Även om lagen i någon mån är tänkt att vara en förbudslag och att ansökningarna därigenom ofta avslagits, vilket i sin tur minskat antalet ansökningar, är detta krångel orimligt. Gäller det att minska byråkratin kan vi inte hålla oss med lagar som leder till att regeringen måste ägna arbete åt frågan om det skall få äga rum skoförsäljning i någon Folkets Hus-lokal på skånska landsbygden och vilka villkor som i så fall skall gälla. Det som behövs är inte ett tillståndsförfarande, med allt det arbete det medför, utan ett enkelt anmälnings- och registreringsförfarande så att skattemyndigheter m. fl. får reda på företagens verksamhet, varvid riskerna för snedvridning av konkurrensen på grund av illojalt förfarande i skatteinbetalningarna kan undanröjas. Den del av den nuvarande lagen som gäller skyldigheten för den som bedriver tillfällig handel att ange fast adress på varor, kvitton, emballage etc. fyller också en funktion. När det gäller dessa rena informationsfrågor, motiverade av hänsyn till skattekontroll och konsumentskydd, finns det emellertid ingen anledning att göra skillnad på företag som omfattas av lagen om tillfällig handel och andra liknande verksamheter. Krånglet är nämligen fullbordat därigenom att inte bara tillståndsfrågan utan även kravet på att ange fast adress m. m. är helt olika för å ena sidan tillfällig handel och å andra sidan likartade försäljningsformer såsom handel på mässor och marknader, auktionsförsäljning, torghandel och tillfällig handel med livsmedel, blommor och hemslöjd. Då lagen om tillfällig handel senast ändrades (proposition 1977/78:186) menade både handelsministern och utskottet (NU 1978/79:3) att en vidare översyn av regleringen av tillfällig handel borde göras när ytterligare erfarenheter vunnits. Senast i början av nuvarande anförde näringsutskottet återigen att en översyn av lagen om tillfällig handel borde ske när det bedömdes erforderligt. Även här finns det anledning att understryka vikten av att undvika onödig byråkrati. Lagen om tillfällig handel har utretts upprepade gånger, och de argument som finns att anföra i ärendet är redovisade. Eftersom det som erfordras är ett politiskt ställningstagande till om byråkratin skall begränsas på angivet sätt eller inte, finns det inte anledning att uppskjuta detta beslut genom ännu en tidskrävande utredning. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att hos regeringen begär förslag till lagstiftning om avskaffande av regleringen av tillfällig handel i enlighet med vad som anförts i motionen. () ()