mot · G4021184 · 1981-01-22 00:00:00 — Motion 1980/81:1184 om särskiljande av vissa narkotikabrottslingar inom kriminalvården riksdag beslutade om ny lagstiftning om kriminalvård i anstalt. I lagen, som trädde i kraft , understryks vikten av att de intagnas frigivningsförberedelser börjar på ett tidigt stadium under anstalsvistelsen. Reformen syftar till ökad integrering mellan anstaltsvård och frivård. Vikten av samverkan mellan kriminalvården och andra samhälleliga organ betonas. Det nya anstaltssystemet består av riksanstalter avsedda för intagna med långa strafftider och lokalanstalter av sluten eller öppen typ, avsedda för intagna med strafftider upp till . Intagna på lokalanstaltema skall erbjudas möjligheter till frigång - arbete eller studier ute i samhället och ökad kontakt med samhällets stöd- och hjälporgan. Intagna med längre strafftider skall överföras från riksanstalt till lokalanstalt i slutet av strafftiden för förberedelse av frigivning. Lagen ger ökade möjligheter till permissioner av skilda slag, och möjligheterna att hålla intagen isolerad från andra intagna är inskränkta. Brevgranskning får ske endast om det är påkallat av säkerhetsskäl. Bestämmelserna om besök är mindre restriktiva än i tidigare lagregler. Lagstiftningen har tagit sikte på ett klientel med sociala problem. har långtidsklientelet ökat avsevärt. Antalet intagna med strafftider uppgick till 570. var antalet omkring 900. Av dessa har ungefär en tredjedel strafftider . i den sistnämnda gruppen dominerar lagöverträdare som ägnat sig åt en organiserad, yrkesmässig kriminalitet, ofta med internationell anknytning. Det är ofta grova narkotikabrott dessa lagöverträdare gjort sig skyldiga till. På fängelserna sammanförs grova narkotikabrottlingar och småtjuvar/missbrukare. Intagna tillhörande den senare kategorin blir ofta hotade och förtryckta. De grova narkotikabrottslingarna är själva inte missbrukare. De är resursstarka och har i de flesta fall kvalificerade rådgivare ute i samhället. Deras inflytande på fängelserna är stort och deras verksamhet förödande både inom fängelsemurarna och ute i samhället. Nuvarande lagstiftning ger begränsade möjligheter att särbehandla dessa brottslingar. Om intentionerna lagstiftning skall kunna genomföras är det viktigt att avskilja de grova narkotikabrottslingarna på fängelserna från det mindre belastade klientelet. Hur en sådan åtskillnad skall kunna ske bör närmare utredas. Men en möjlighet bör vara att ett par av de befintliga anstalterna reserveras för de grova narkotikabrottslingarna. 1 1980/81. En sådan förändring torde kräva en särskild lagstiftning, med en restriktiv prägel, som bl. a. skyddar samhället från att det på dessa anstalter bedrivs narkotikahandel. En åtgärd av detta slag skulle kunna medverka till ökade möjligheter för återanpassningsarbete på övriga anstalter. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att en utredning tillsätts med uppgift 1. att skyndsamt pröva frågan om särskiljande av de grova narkotikabrottslingarna på fängelserna från det mindre belastade klientelet, enligt målsättningar som utvecklats i motionen samt 2. pröva behovet av lagändringar för samhällsskyddet mot bl. a. narkotika på anstalter för grova narkotikabrottsiingar.