mot · G4021532 · 1981-01-27 00:00:00 — av och om åtgärder mot bilismen i större tätorter Ett av de största trafikpolitiska problemen i våra större tätorters innerområden utgör den omfattande bilismen. I storstäder som är detta särskilt markant. Den stora koncentrationen av service och arbetsplatser till innerstadsområdena är en viktig orsak till den stora trafikmängden. Kontorsarbetsplatserna beräknas till exempel alstra så mycket biltrafik som bostäderna. En decentraliserad samhällsstruktur är därför en viktig förutsättning för att kunna lösa de problem som tätortsbilismen medför. Detta ställer också stora krav på en aktiv regionalpolitik, inriktad på decentralisering. Men en sådan ger emellertid främst relativt långsiktiga resultat. Med hänsyn till de allvarliga miljöförhållanden som biltrafiken medför för dessa tätortsområden är det nödvändigt med åtgärder som kan ge mer omedelbar verkan. Kommunala, landstingskommunala och statliga åtgärder måste därför vidtas. I antogs ett program för att främja kollektivtrafiken och minska behovet av bilresor till innerstaden. avsätter stora resurser för att förbättra och bygga ut kollektivtrafiken. Så sker också på flera andra håll i landet. Såväl miljöpolitiska som trafiksäkerhetsmässiga skäl talar för betydligt ökade kollektiva resor, och då framför allt i de större tätortsområdena. Det är därför nödvändigt att de trafikpolitiska insatserna stimulerar en överströmning från individuellt till kollektivt resande. En åtgärd som snabbt kan genomföras och som dessutom i kombination med fortsatta förbättringar av kollektivtrafiken kan innebära snara effekter är att genom lagändringar ge kommunerna möjligheter att avgiftsbelägga även biltrafik med någon form av infartsavgifter. Samhällets inkomster av sådana avgifter bör främst användas till åtgärder för utbyggnad av kollektivtrafiken och mot miljöproblem föranledda av biltrafik. Kommunerna bör därför ges möjlighet att pröva åtgärder av detta slag. Enligt vad trafikutskottet anförde vid behandlingen av den trafikpolitiska propositionen 1978/79:99 pågick ett arbete inom med att undersöka förutsättningarna för ett sådant system. Vi finner det angeläget att förslag härom föreläggs . På olika sätt bidrar staten till att sörja för en god kollektivtrafik. Bidrag utgår exempelvis till del av investeringar i tunnelbanor och andra spårbundna anläggningar med planskilda korsningar. Vi har tidigare hävdat att det är angeläget att dessa investeringar ökas. Statsbidragen bör präglas av neutralitet inför olika kollektivtrafiksystem. I det framlagda delbetänkandet Statsbidrag till kollektivtrafikanläggningar (Dsk 1980: 3) anförde väghushållningsutredningen att bidrag skall utgå till en färdig spåranläggning vare sig den är försedd med planskilda korsningar eller inte. Vidare anförde utredningsmannen att busstrafikleder, terminaler och infartsparkeringar för kollektivtrafik bidragsmässigt skall jämställas med bidragsberättigade vägar och gator, i syfte att skapa rimliga proportioner mellan statsbidrag till vägbyggande och kollektivtrafikens utbyggnad. Vi anser att i det fortsatta utredningsarbetet även bör prövas möjligheterna till statsbidrag för s. k. rullande materiel som har en lång avskrivningstid. I detta sammanhang vill vi också peka på att vissa skattefrågor hänger samman med förutsättningarna att minska bilismen i tätortsområdena. beskattas t. ex. inte värdet av gratis bilplats vid arbetet. Normalt betraktas en förmån som skattepliktig om förmånen överstiger /år. Kostnaden för långtidsparkeringsplatser i garage är ca 300- /månad i . Fri parkeringsplats i bör således under dessa förhållanden egentligen utgöra skattepliktig förmån. Nuvarande praxis kan ändras genom att utfärdar anvisningar som klargör att förmånen att disponera bilplats i innerstaden genom arbetsgivarens försorg är skattepliktig förmån. har också aktualiserat frågan att ändra gällande regler för avdrag i självdeklaration för kostnaderna resa bostadarbetsplats med bil, i syfte att anpassa reglerna så att större hänsyn tas till de utbyggnader och standardförbättringar som gjorts på kollektivtrafikens område. Enligt vad vi erfarit ämnar regeringen tillsätta en utredning med uppgift att se över bilreseavdragen. Vi finner det då angeläget att denna översyn närmare prövar här berörda synpunkter. Om av () rekommenderade gränsvärden för t. ex. koloxid skall , måste bilismen i minskas med i innerstaden totalt och på vissa gator med . Utredningar har visat att trafiksanering ändock inte kan åstadkomma detta. En viktig åtgärd för att minska luftföroreningarna är att använda miljövänliga, inhemskt producerade bränslen i kollektivtrafiken, t. ex. etanol. Genom forskning och stöd till konkreta projekt bör samhället stimulera övergången till sådana miljövänliga drivmedel. Trepartiregeringen vidtog flera åtgärder för att minska luftföroreningarna från bilismen. Beslut fattades om att högsta tillåtna blyhalt i bensin skall sänkas från 0,4 till /liter. Bensinen bör vara blyfri enligt vår uppfattning. En övergång från oljeprodukter till andra miljövänliga drivmedel bör ske. En utredare fick i uppdrag att överväga och fastslå förbättringar i typbesiktningssystemet. Bakgrunden var att det visat sig att systemet inte fungerat tillfredsställande. Fordonen tas i bruk behäftade med brister och utan hänsyn till de krav som alltmer reses på trafiksäker het och miljö. Det är angeläget att regeringen framlägger förslag till på detta område. tillsattes också en kommitté som skulle överväga vilka ytterligare åtgärder som behövs för att minska det luftvårdsproblem som förorsakas genom motorfordon. Enligt direktiven bör i första hand övervägas bestämmelser om avgasutsläppen när det gäller sådana slag som f. n. inte omfattas av sådana bestämmelser. Möjligheterna att minska föroreningshalten genom t. ex. förbättrad trafikplanering har utredningen också prövat. Med hänsyn till den tid det tar att förverkliga förslag på detta område är det av vikt att kommittén bedriver sitt arbete utan onödig fördröjning. Regeringen beslöt att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att ta upp överläggningar med berörda statliga, kommunala, tandstingskommunala och andra parter om ett gemensamt program för statliga insatser på trafikområdet i . Det framlagda arbetet avses kunna ligga till grund för statliga, kommunala och landstingskommunal beslut som berör Stockholmstrafiken. En viktig uppgift bör därvid vara för denna utredning att samordna resurskraven för såväl fjärrtågs- som lokaltågstrafiken så att en positiv utveckling för bägge typerna av kollektivtrafik möjliggörs. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att hos regeringen hemställer om snara förslag till nödvändiga lagändringar för att bereda kommunerna möjligheter att avgiftsbelägga biltrafik i tätort enligt vad som i motionen anförts, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen i övrigt anförts.