mot · G4022086 · 1981-03-25 00:00:00 — Enligt socialdemokratins uppfattning är en effektiv energihushållning en av de viktigaste vägarna för vårt land att komma bort från det alltför stora oljeberoendet och energikrisens verkningar. Därför innebar års energipolitiska beslut en kraftig satsning på energihushållning bl. a. i bostäder, lokaler och industrier. Den socialdemokratiska regeringen gav planverket i uppdrag att komma med förslag om hur energihushållningen i bostäder ständigt kunde förbättras. Det är väsentligt att nya erfarenheter ständigt tas till vara, så att knappa ekonomiska resurser kan användas där de får störst effekt. Vi socialdemokrater har vid skilda tillfällen hävdat i att den första borgerliga regeringens förslag om energihushållning i bebyggelsen (den s. k. sparplanen) skulle kunna innebära svårigheter att uppnå ambitionerna energipolitiska beslut, bl. a. på grund av att ekonomiska resurser satsades på projekt med dålig spareffekt. Vi har också hävdat att effekterna av tidigare genomförda åtgärder skulle utvärderas, innan man bestämde sig för den långsiktiga inriktningen. Först gav regeringen i uppdrag att göra en utvärdering av energisparstödets effekter. Denna utvärdering - presenterad - bekräftade de socialdemokratiska farhågorna. De borgerliga regeringarna har slösat med allmänna medel och i onödan förvärrat den ekonomiska krisen. De åtgärder som vidtagits var inte effektiva ur energihushållningssynpunkt. Under /78 t. ex. betalades energisparstöd, med en sammanlagd godkänd kostnad av 990 milj. kr. Trepartiregeringen tillät i och med den s. k. sparplanen att man också fick energisparstöd för byte av fasadskikt. Under /78 gick hela 265 milj. kr. till dessa arbeten. De ger ingen som helst energibesparing, konstaterade i sin utvärdering. Åtgärderna vidtogs dessutom ofta i samband med en utbyggnad som krävde ytterligare energi. Utvändig isolering av ytterväggar, inkl. utbyte av fasadskikt, kostade sammanlagt ca 540 milj. kr. under samma budgetår. Åtgärderna har enligt rapporten en mycket ringa spareffekt. Däremot är det helt klart att huset stiger kraftigt i värde, när fasaden renoveras, ofta i samband med en tillbyggnad som kräver ytterligare energi. av stödet tillföll småhusägarna. Därmed har stödet bidragit till en inte oväsentlig omfördelning till småhusägarnas förmån. Energisparstödet till bebyggelsen skall nu enligt regeringen få en förändrad inriktning. Detta hälsar vi med tillfredsställelse. Vi delar också uppfattningen att energisparmålet bör höjas i enlighet med regeringens förslag. Riktpunkten bör vara en minskning av den årliga energianvändningen i byggnadsbeståndet med ca brutto. Den helt dominerande delen av detta bör sparas före utgången av 1988. Vi vill dock starkt framhålla att denna höjning av ambitionerna kommer att kräva nya medel för att minska energiförbrukningen. Vi återkommer till detta. Kraven på skärpt hushållning med energi kan inte tillgodoses endast genom sparåtgärder i traditionell mening utan måste få påverka samhällsutbyggnaden i flera avseenden. Det är nödvändigt att bedömningar även av energihushållningen utgår från de energipolitiska åtgärderna och att besluten samordnas med och inordnas i de åtgärder på övriga områden som leder fram till det samhälle vi vill skapa - ett samhälle präglat av gemenskap och omtanke, av ansvarsfull hushållning med resurser som mark och vatten, energi och råvaror. Enligt vår mening har de senaste årens insatser för hushållning med energi i befintlig bebyggelse utformats alltför snävt och sektorsinriktat och inte satts in i detta större sammanhang. Vi har vid upprepade tillfällen i partimotioner om bostadspolitiken och energipolitiken, trafikpolitiken och miljöpolitiken lagt fram förslag om hur den utveckling vi vill ha skall främjas. En samhällsplanering som också tar hänsyn till behovet av energihushållning är nödvändig. Energianvändning, bostadspolitik och samhällsplanering är starkt beroende av varandra. En onödigt utspridd bebyggelse och en alltför utspridd struktur av orter utan egen arbetsmarknad är energikrävande i sig. När avstånden mellan bostäder, arbetsplatser och servicecentra ökar, blir resorna längre och mer energikrävande. Den kollektiva trafiken får också allt svårare att hävda sig som ett attraktivt alternativ till privatbilismen vid en utglesning av bebyggelsen. Den samhällsekonomiska situationen och problemen på bostadsmarknaden motiverar också en strävan mot mindre dyrbara bebyggelser och försörjningssystem. a. bör större satsningar göras på goda flerbostadshus med ökad andel gemensamma anordningar i stället för utspridd, dyrbar småhusbebyggelse. En effektiv energihushållning förutsätter sålunda en helhetssyn och en samordning av åtgärder inom samhällsplanering, bostadsplanering och trafikpolitik. Möjligheterna att införa nya energikällor, som t. ex. solvärme för uppvärmning, och att utnyttja spillvärme från industrier och kraftanläggningar förutsätter också denna helhetssyn. Åtgärderna för en skärpt energihushållning och införandet av nya energikällor bör av flera skäl samordnas med åtgärder för att även i andra avseenden förbättra bebyggelsemiljöerna, skapa bättre boendemiljöer. dikappanpassning, trafiksanering, bebyggelsesanering och kulturminnesvård. Denna helhetssyn på energihushållningen som vi redovisat i det föregående förutsätter ett ökat kommunalt ansvar. Endast genom en utvidgad energiplanering kan åtgärder inom samhällsplanering, bostadspolitik och trafikförsörjning samordnas. Då kan gjorda investeringar utnyttjas, och man kan ta hänsyn till lokala förutsättningar. Om samhällets resurser skall utnyttjas effektivt måste i första hand de åtgärder som ger bäst spareffekt komma till stånd. Det gäller också möjligheten att utnyttja spillvärme för uppvärmningsändamål. På vissa platser kan detta vara ett gott alternativ till investeringar för energihushållning i bostäder och lokaler. kan också solvärme användas i fjärrvärmesystemen. Kommunernas energiplanering bör ha till syfte att kartlägga vilka områden och byggnader som i första hand bör komma i fråga för energisparande åtgärder. Det är naturligt att också samordna de åtgärderna med andra insatser som rör bebyggelsen, t. ex. planer för bostadssanering, stadsförnyelse och kulturminnesvård. Genom en bättre samordning mellan den kommunala energiplaneringen och lokaliseringen av industrier kan också möjligheterna att utnyttja spillvärme öka. Energihushållningsdelegationens förslag - och regeringens behandling Förslagen från energihushållningsdelegationen anslöt till viss del till de principiella synpunkter på energihushållningen som vi har redogjort för ovan. Men regeringens proposition innebär att nästan samtliga styrmedel för en bättre hushållning avvisas. Delegationen föreslog bl. a. att krav på besiktning och rådgivning skulle ställas som villkor för erhållande av energisparlån till bostadshus. Detta avvisas av regeringen. I vår motion 1979/80:2056 skrev vi: Om den effektivare energihushållningen skall kunna bli verklighet måste kommunerna få rätten att göra en besiktning och inspektion av byggnadernas energihushållning. Det är en förutsättning för att kommunerna skall kunna göra en bedömning av var de effektivaste åtgärderna kan sättas in. För det andra måste kommunerna få det avgörande inflytandet över energisparstödets användning. Då kan kommunen efter kartläggning styra stödet till de områden och byggnader där det ger bäst effekt. Regeringen ställde sig också positiv till denna ordning i proposition 1978/79:115. Energihushållningsdelegationen föreslog att frågan om en energihushållningslag bör utredas. En sådan lag skulle enligt delegationen syfta till att kommunens skyldigheter och befogenheter inom energiområdet ökades och preciserades. I avvecklingsplanen från linje 2 sades också: En särskild energihushållningslag som anger ramarna för hushållningen införs. Samtliga framförda förslag för att stärka kommunernas befogenheter avvisas. Därmed försvinner ett av de allra viktigaste instrumenten för att skärpa samhällets energihushållning och underlätta utvecklingen av framtidens energiförsörjning. Det är speciellt anmärkningsvärt att regeringen har denna avvisande hållning, trots att man skriver i propositionen: Det finns tecken som tyder på att energisparverksamheten inte ökar i tillräcklig takt. vill regeringen höja ambitionerna i energisparverksamheten. Detta är en anmärkningsvärd motsättning. Slutsatsen av regeringens proposition blir att denna inte kan lägga någon grund till en effektivare hushållning och utveckling av nya alternativ. Den av oss krävda parlamentariska kommissionen bör därför göra en snabb och förutsättningslös genomgång av bl. a. förslagen från delegationen för energihushållning och försöka skapa en parlamentarisk majoritet för ett samordnat åtgärdsprogram som kan skärpa hushållningen med energi inom olika samhällsområden. Kommissionen bör självfallet vara oförhindrad att också ta andra initiativ på energihushållningens område. Vi avstår också i denna del från yrkanden för att markera att kommissionen bör kunna starta arbetet utan alltför bundna direktiv. En bred politisk majoritet måste skapas för åtgärder som kan bidra till att folkomröstningsresultatet om kärnkraften förverkligas. Vi har därför i denna motion krävt att en parlamentarisk kommission tillsätts med uppgift att skyndsamt lägga fram förslag till sådana åtgärder. Ett flertal utredningar har belyst olika delar av energiområdet. Kommissionens uppgift skall således inte vara att starta nya omfattande utredningsarbeten. I stället skall kommissionen försöka att snabbt skapa en bred majoritet omkring det samlade program som krävs för att förverkliga folkomröstningens resultat. En av kommissionens viktigaste uppgifter blir att lämna förslag om en elanvändnings- och elproduktionspolitik för framtiden. I det arbetet är självfallet den s. k. elanvändningskommitténs (ELAK) betänkande en viktig utgångspunkt. Vidare bör kommissionen göra en genomgång av förslagen från deleganen för energihushållning i bebyggelsen och försöka skapa en bred majoritet för åtgärder som kan skärpa hushållningen med energi inom olika samhällsområden. Hushållning med olja och elkraft är självfallet speciellt viktig. Avvecklingsplanen från linje 2 är också en viktig utgångspunkt för kommissionens arbete. Kommissionen bör i övrigt vara oförhindrad att behandla olika förslag som har framförts i och i den allmänna debatten och som kan medverka till att kärnkraften avvecklas, hushållningen skärps, nya energikällor utvecklas och oljeberoendet minskar. I detta sammanhang är de skilda rapporterna från oljeersättningsdelegationen av speciellt intresse. Likaså bör kommissionen se över existerande lagstiftning och i olika sammanhang föreslagen ny lagstiftning som berör samhällets - och särskilt kommunernas - möjligheter att påverka utvecklingen. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att begär hos regeringen att denna skyndsamt tillsätter en parlamentarisk kommission med huvudsakliga uppgifter att skyndsamt föreslå åtgärder som möjliggör en kärnkraftsavveckling enligt folkomröstningsresultatet och enligt principbeslut (NU 1979/80:70). () () HANS () () () () () ()