mot · G402800 · 1981-01-22 00:00:00 — av i m. fl. om krav på legitimation vid användande av kontokort har publicerat en undersökning av utvecklingen när det gäller kontokortsbedrägerier. Undersökningen bygger på en studie som utförts på uppdrag. Tillsammans med en kriminologisk studie av vad som inträffade då man ingrep mot checkbedrägerierna har den nämnda undersökningen publicerats i skriften försvann av och (Rapport från 1980:4). När det gäller konto- och kreditkortsbedrägerier konstateras i rapporten att inte mindre än 7 427 bedrägerier av detta slag anmäldes . Denna nya typ av brottslighet är förhållandevis starkt koncentrerad till , som svarar för inte av anmälningar . Siffror för brottsutvecklingen när det gäller konto- och kreditkortsbedrägerier är endast tillgängliga för del när det gäller åren t. o. m. En genomgång av inkomna anmälningar i år 1975-1978 har emellertid visat att utvecklingen varit mycket snabb: År Anmälda konto- och kreditkortsbedrägerier 1977 ca 2 000 1978 ca 3 200 Det i särklass vanligaste tillvägagångssättet vid brottet är att konto- eller kreditkort stjäls och därefter används illegalt, vilket är möjligt därigenom att krav på legitimation vanligen inte ställs. Inte av anmälningarna gäller brott av detta slag. Det vanligaste är anmälningar från konto- och kreditkortsföretagen. 1979 kunde för denna kategori av anmälningar konstateras att det genomsnittliga antalet brott som begås med varje stulet kontokort är ca 15. Varje tillgrepp av ett kontokort medför således en lång serie av brott, som för kategorin stulna kort där anmälan skett genom konto- eller kreditkortsföretaget medförde en sammanlagd summa för bedrägerierna på i genomsnitt ca . Det vanliga beteendet är att den som stulit eller på annat sätt obehörigen kommit över konto- eller kreditkortet använder kortet för ett ganska stort antal inköp som vart och ett har en i de flesta fall ganska Varje användande av kortet innebär ju ett brottsbalksbrott. Polisanmälda övertrasseringar är förhållandevis mindre vanliga. De svarar för av anmälningarna. I dessa fall är däremot antalet begångna brott per anmälan högt, inte mindre än 32. De sammanlagda bedrägerierna per anmälan är också högre, ca . i genomsnitt, vilket motsvarar . i genomsnitt för vart och ett av de begångna brotten. När det gäller den s. k. uppklaringsprocenten kan det konstateras att denna är avsevärt högre om man jämför med inbrottsstölder, men också klart lägre än vad som gällde för checkbedrägerierna då dessa var som vanligast. Totala andelen uppklarade brott i var när det gäller konto- och kreditkortsbedrägerier. När det gäller brott som anmälts från konto- och kreditkortsföretag och som avser uttag på stulna eller förkomna kort är dock uppklaringsprocenten så låg som 16. Det kan vidare konstateras att det knappast är vanligt folk som begår dessa brott. Det finns ett inslag av grovt belastade kriminellt högaktiva personer. Bland de vanligare andra brott som förekommer bland dem som ertappas med konto- och kreditkortsbedrägerier märks i tur och ordning stöld, brott mot trafikbrottslagen (olovlig körning, rattfylleri och rattonykterhet), häleri, bedrägeri och brott mot narkotikastrafflagen. I den undersökning som här har refererats konstateras att brottslingskategorin i många avseenden, som t. ex ålder, könsfördelning, kriminell belastning och brottsrepertoar, liknar 1960-talets checkbedragare. De belopp som går förlorade för konto- och kreditkortsbranschen samt för försäkringsbolagen till följd av de här bedrägerierna är förmodligen ganska små om de betraktas i relation till den totala omsättningen inom denna bransch. Detta tycks ha medfört att intresset för effektiva brottsförebyggande åtgärder inte har varit så stort som man skulle kunna önska. För polis- och åklagarmyndigheter innebär de många tusen kontorkortsbrotten däremot en svår arbetsbelastning. När det gäller effekterna av en effektiv åtgärd mot konto- och kreditkortsbedrägerierna bör man observera att den här nämnda undersökningen också ger vid handen att den effektiva legitimationskontroll och de övriga åtgärder som infördes för att få stopp på checkbedrägerierna inte tycks ha medfört några negativa verkningar i form av att andra typer av brott ökade kraftigt. Checkbedrägerierna tycks ha fungerat som vad man brukar kalla ett tilläggsbrott, dvs. kriminellt aktiva personer utförde dessa brott vid sidan om sin övriga brottslighet. Man skall därvid hålla i minnet att minskningen av antalet anmälda checkbrott var så kraftig som . Brottsförebyggande åtgärder visade sig här vara utomordentligt effektiva, medan polisens, domstolarnas och fängelsernas verksamhet inte förmådde stoppa checkbedragarna, trots att uppklaringsprocenten var hög och chansen att åka fast var mycket stor. Flertalet av de konto- och kreditkortsbedrägerier som förekommer skulle inte vara möjliga att genomföra om en legitimationskontroll förekom av samma slag som tillämpas när det gäller check som betalningsmedel i detaljhandeln. Mot den bakgrunden anser vi det helt nödvändigt att sådan legitimationskontroll omgående införs, och om detta inte snabbt kan komma till stånd genom frivilliga överenskommelser bör statsmakterna ingripa med tvingande föreskrifter. De viktigaste skälen för legitimationstvång är: När kontokorten lämnas ut som effektiv legitimationskontroll saknas löper den som skaffar sig ett kontokort onödiga risker att drabbas av förluster ifall kortet blir stulet. Rättsväsendets effektivitet mäste upprätthållas Redan innan konto- och kreditkortsbedrägerierna blev så vanliga var polisens och åklagarnas arbetssituation utomordentligt svår. Det kan inte accepteras att antalet sådana bedrägeriärenden kraftigt ökar, eftersom enkla motåtgärder är möjliga att vidta. Det är angeläget att resurser frigörs så att tid inte behöver slösas bort på mängder av små kontokortsbedrägerier. Resurserna bör i stället kunna användas för insatser mot mer avancerad brottslighet. När det gäller kontokortsbranschen och detaljhandeln borde man egentligen kunna förutsätta att dessa branscher genom en tillfredställande kontroll bidrog till att brott förebyggdes i så stor utsträckning som möjligt. Laglydnaden mår inte väl av att bedrägerier kan begås i stor omfattning och på ett så lättvindigt sätt som har varit fallet när det gäller kontooch kreditkortsbedrägerier. Passivitet från samhällets eller från berörda branschers sida när det gäller att vidta erforderliga brottsförebyggande åtgärder står i strid med önskemålet att upprätthålla en allmän respekt för lagar och förordningar. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i denna motion anförts angående införande av legitimationskrav vid användande av konto- och kreditkort. HANS () i () ()