mot · G402520 · 1981-01-20 00:00:00 — av m. fl. om stöd till befrielserörelser i , och har stora förändringar inträffat i flera av de mellanamerikanska staterna. Det folkliga motståndet mot Somozadiktaturen i under Sandinistiska frontens ledarskap ledde till seger och ett störtande av diktaturen. Det kunde ske tack vare att så gott som hela folket, innefattande också rent borgerliga grupper och inte minst katolska kyrkan och andra kristna, slöt upp bakom sandinisterna. Segern vanns emellertid till priset av stora offer både i människoliv och materiell förstörelse. Som alla andra högerdiktatorer tvekade inte Somoza att sätta in krigsmakten mot det egna folkets stora majoritet som ville avsätta honom. Efter befrielsen har utvecklingen i varit positiv. Jordreformer och nationaliseringar av Somozas och de stora USA-bolagens tillgångar har genomförts. En framgångsrik alfabetiseringskampanj har inletts. är dock fortfarande utarmat och i stort behov av internationell hjälp. Vpk kommer i samband med behandlingen av biståndsanslagen att ta upp denna fråga. Den lyckosamma utvecklingen av kampen i inspirerade och stärkte motståndet i grannländer som och . har styrts av korrumperade regeringar. Enda undantaget är en tioårig reformperiod med demokratisk styrelse strax efter . Då kunde arbetare och bönder organisera sig, och även det , Partido Guatemalteco de Trabajadores (PGT), legaliserades. Men vid en USA-stödd kupp 1954 störtades president och hans demokratiska regim, diktaturen återinfördes och all form av politisk och facklig verksamhet förbjöds. Revolutionen på gav oppositionen nytt mod, och en väpnad kamp inleddes . reagerade snabbt, ökade sitt finansiella och militära bistånd till regeringen och utbildade och satte in anti-gerillaförband. Tack vare detta utrotades gerillan nästan helt . Men den dog aldrig. drabbades landet av en stor jordbävning. 25 000 människor dödades och 1 miljon blev hemlösa. hölls allmänna val som vanns av general . Han är fortfarande president. Efter hans tillträde tog repressionen ny fart och en hemlig armé, Ejercito Secreto Anticomunista (), bildades. dödades 2 500 människor och omkring 4 000 fängslades, tvingades i exil eller avskedades från sina arbeten. Somozadiktaturens fall i visade att en förändring är möjlig också i stater som . Den fackliga organiseringen tog ny fart och nya organisationer bildades. Den tidigare enda tillåtna fackföreningsrörelsen, Central de Trabajadores Federados (CTF), betraktas som ett regeringsorgan men var ända till slutet av 1979 medlem i den regionala fackorganisationen och i FFI. Den uteslöts då och har också upphört med sitt stöd till den. Dep viktigaste fackliga organisationen är nu enhetsfronten Centro Nacioial de Unidad Syndical (CNUS). På CNUS initiativ bildades Frente Democratico contra la Repression (FDCR). Denna frontorganisation samlar ca 500 organisationer på basplanet: fackföreningar, radikala katoliker, gerillaorganisationer m. fl. Den kan närmast jämföras med sandinistfronten i och t. o. m. betecknas som starkare och bredare än den. har förtrycket ökat kraftigt i . Det kraftiga motstånd som bedrivs av de ovannämnda organisationerna har mötts med motåtgärder i form av arresteringar, tortyr och mord på fackliga och andra ledare. Också mördandet av andra medborgare, arbetare, fattigbönder och kvinnor har fortsatt och ökat i intensitet. De mest omtalade, men ingalunda de enda, händelserna av detta slag är massakern av bönder, som ockuperat den spanska ambassaden i , och morden och arresteringar av fackföreningsledare och arbetare vid fabriker i . Morden på spanska ambassaden har väckt våldsamma protester inte bara från , som fick egen personal dödad, utan från hela världen. Terrorn och morden vid har framkallat en bojkott av Livsmedelsarbetarnas international, IUL, i vilken också och andra svenska fackorganisationer deltar. Detta är mycket viktiga manifestationer, eftersom det visat sig att regimen i är ytterst känslig för kritik och inte opåverkad av protester. Utvecklingen i är om möjligt än mera brutal och skrämmande än i . Den härskande överklassen, som har betecknats som en av de värsta i , skyr inga medel för att få behålla sin maktställning. Den militärregering som störtade den tidigare regimen, med goda minne, har mer och mer blivit ett verktyg för förtrycket. Flera av de ursprungligen deltagande officerarna har utrensats eller lämnat regeringen, i vissa fall för att övergå till direkt opposition. De som är kvar och har makten samarbetar öppet med högerreaktionen och dess dödspatruller. har människor dödats utan urskillning, tiotals . Dödssiffran uppgår till flera tusen, och ingen kan med bestämdhet ange det verkliga antalet. Det räcker med att uttrycka kritik eller visa opposition för att bli mördad. Inte ens kyrkans folk i detta katolska land går fria. Ärkebiskopen i , , som gjort sig känd som en hård och kompromisslös kritiker av regimen, mördades i sin egen kyrka . Han hade då predikat mot det våld och mördande som regeringen bedrev mot det egna folket. , , pågår fullt inbördeskrig i . Den samlade oppositionen och gerillarörelsen, organiserade i El Frente Democratico Revolucionario, har gått till öppen offensiv och erövrat flera städer och områden. I den kampen behöver de internationellt stöd och hjälp av alla som inte vill sluta upp bakom högerns och reaktionens krafter i . Bakom alla händelser i dessa stater liksom i alla andra länder i kan vi se intressen. har stött diktaturerna och bekämpat folkliga befrielserörelser. Efter det senaste presidentvalet i , som fört till makten, ser regimer som de i och med tillförsikt på den framtida utvecklingen. De förväntar sig ökat stöd och hjälp för att kunna fortsätta sin utplundring och sitt förtryck av folket i sina länder. Sandinisterna i har lika stor anledning att känna oro. Det är bekant att delar av den störtade Somozas nationalgarde finns i och i och kanske i andra stater i området. Hans efterföljare har inte gett upp tankarna på att återvända och krossa den nyvunna demokratin i . måste ses som en region, där motsättningarna mellan demokrati och reaktion just nu framträder mera öppet än på något annat håll i världen. Det slutliga resultatet av kampen i , och blir avgörande för om detta område skall kunna fortsätta mot frihet och demokrati eller om reaktionen än en gång skall vinna och trycka tillbaka folken i dessa stater till den misär och det förtryck som de alltför länge levat i. Det är viktigt att stöder frihetskampen i och tar varje tillfälle i akt att fördöma de mord, den tortyr och den terror som reaktionen och dess hantlangare utlöser mot folken i dessa stater. Också roll bör uppmärksammas, särskilt nu när en ny president och en ny regering tillträder. Hjälp och stöd från till regimerna i och eller till representanter för Somozaregimen i bör inte få passera opåtalat utan föranleda protester. bör också i alla internationella sammanhang uttala sitt stöd för folken och deras organisationer i , och . Slutligen bör humanitär hjälp och stöd åt de värst drabbade lämnas på alla vägar som är tillgängliga. När det gäller har och den redan gjort en mycket god insats, och det är glädjande att den hjälpen skall fortsätta. Men möjligheterna att få fram hjälp till folken i de andra två staterna måste också undersökas och utnyttjas. Med hänvisning till det ovan framförda föreslås 1. att uttalar sitt stöd för befrielsekampen i , och , 2. att hos regeringen hemställer att den tillvaratar alla möjligheter att i internationella sammanhang verka för hjälp åt folken i dessa stater, 3. att hos regeringen hemställer om ett uttalande som fördömer all utländsk inblandning eller insats av trupper i dessa 4. att begär att regeringen undersöker på vilket sätt humanitär hjälp kan kanaliseras till och . (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)