mot · G4021866 · 1981-01-27 00:00:00 — av m. fl. Världsbilden ser inte ljus ut. Konfliktsituationer, terror- och krigshandlingar och övergrepp mot stater hör till vardagen. Mellanösternfrågan är långt från sin lösning. och är i krig med varandra, och visar inga tecken på att vilja dra sig tillbaka från . Nya oroshärdar har uppstått i , och inom gränser sker en militär upprustning utan motsvarighet sedan . Också globalt sett fortsätter upprustningen i accelererande takt. Innovationer inom vapentekniken har ökat såväl anfalls- som vedergällningsförmågan och accentuerat de två supermakternas strävan efter kärnvapenövervikt. Långvariga ansträngningar för att öka avspänningen i världen har knappast givit några resultat. som trädde i kraft - ett av de få nedrustningsmål som delvis uppnåtts - hotas att sättas ur spel då tecken tyder på att fler stater håller på att utveckla kärnvapen. Vilka konsekvenser detta kan få för den globala säkerheten och olika maktkonstellationer kan icke förutses. De vällovliga ansträngningar som gjorts på nedrustningens område har inte givit särskilt påtagliga resultat. I stället kan man med fog hävda att nedrustningens och avspänningens historia är kantad av misslyckade konferenser, verkningslösa beslut och tomma deklarationer. Det finns därför anledning att något försöka analysera vad detta beror på och undersöka de faktorer som styr upprustnings- och nedrustningsprocesserna. Det är visserligen sant att alla förnuftiga argument talar för en ökad och total nedrustning, vilket också FN ställt sig bakom. Sådana strävanden kan emellertid inte betraktas isolerade från den politiska, ekonomiska, sociala och militärgeografiska verkligheten. Resultaten av alla nedrustningsförhandlingar ger belägg för tesen att ingen nation är beredd att nedrusta, om det äventyrar den militära styrkebalansen eller den egna säkerheten. Enbart förvissningen om eller misstanken att en överenskommelse om nedrustning skulle försämra den egna säkerhetspolitiska situationen försvårar varje sådan överenskommelse. Det bör här framhållas att det är uppfattningen om risken som är avgörande - inte det faktiska förhållandet. Man kan också konstatera att de flesta områden inom vilka kontroll och vapenbegränsning haft framgång är sådana som ännu inte blivit föremål för säkerhetspolitiska ambitioner. Ett exempel är förbud mot placering av kärnvapen i yttre rymden, i eller på havsbotten. Även försök att stoppa användningen av nya teknologiska rön för vapenutveckling har i viss mån lyckats, men endast i de fall nationerna inte haft antingen kompetens 1 1980/81. eller råd att utveckla dylika vapen. Ett exempel utgör laservapnen. Listan över de begränsningar som vidlåder nedrustningsarbetet skulle kunna göras lång, men det räcker att här konstatera att de involverade staternas säkerhetspolitiska aspekter varit avgörande för resultatet av nedrustningsarbetet. De oerhörda vapenarsenalerna och satsningen på militära rustningar kommer med all sannolikhet att bestå så länge någon nation känner sig hotad av en annan. Så länge det inte finns andra garantier för den yttre och inre säkerheten kommer också makthavare - i olika länder - att lita till de militära maktmedlen för att försöka freda sig mot potentiella hot. Denna rädsla och misstro har sin djupaste grund i folkens och nationernas otrygghet. Det finns fortfarande stora motsättningar mellan länder och grupper av länder. Olika ideologiska och politiska system står mot varandra. De sociala och ekonomiska klyftorna mellan i- och består. Etniska, religiösa och kulturella motsättningar har på många platser varit den direkta orsaken till krig. Stater kämpar om herraväldet över vissa territorier. Kampen om råvaror och energiresurser ser inte ut att minska. Historisk och traditionellt betingad rivalitet eller fiendskap åstadkommer också oroshärdar och krigsutbrott. Dessa är några av de grundläggande orsakerna till att nedrustningssträvandena haft ringa framgång. Arbetet på att minska orsakerna till fiendskap, misstro och rivalitet mellan nationer och folk måste fortsätta. Nedrustningsarbetet måste därför utgå från dessa förutsättningar och inriktas mot att skapa förtroende och trygghet i umgänget mellan staterna. ex. Helsingforsöverenskommelsen (ESK) utgjort ett första steg på den mödosamma vägen att försöka skapa information om och förståelse för resp. staters säkerhetsproblem. Det är därför utomordentligt angeläget att denna process fortskrider. Ett fritt flöde av människor, idéer och information över gränserna torde vara den enda möjliga vägen för att kunna åstadkomma en framgångsrik avväpning av jordens länder. Fortsatta förtroendeskapande åtgärder kan bli nyckeln till ökad avspänning och rustningskontroll. Många som pläderar för nedrustning har inte i tillräcklig grad beaktat dessa säkerhetspolitiska aspekter. Nedrustning och fred är inte alltid synonyma begrepp. Man kan inte i nedrustningsförhandlingar tvinga en motpart till osäkerhet. Detta resonemang gäller också nordiska förhållanden. Ett komplicerat mönster av säkerhetspolitiska doktriner och åtgärder konstituerar den s. k. nordiska balansen. En ensidig svensk nedrustning skulle rubba detta mönster och inte skapa ökad säkerhet för eller de nordiska grannländerna. Man stoppar inte hökarna genom att vingklippa duvorna. har längre än de flesta andra länder varit förskonat från krig. Detta har hos många svenskar skapat en trygghetskänsla som mot bakgrund av den rådande situationen i världen är svårmotiverad. Den militärteknologiska utvecklingen tillsammans med vårt för supermakterna betydelsefulla mili tärstrategiska läge har allvarligt minskat våra möjligheter att stå utanför en eventuell framtida storkonflikt. Grunden för vår säkerhetspolitik är vår alliansfrihet i fred syftande till neutralitet i krig. Denna grund förutsätter att vi kan skapa tilltro till våra principer. Detta kan endast ske genom att vi har ett försvar som genom sin styrka kan göra omvärlden medveten om våra avsikter att militärt bemöta varje kränkning av svenskt territorium. Alla människor är medvetna om behovet av fred och avspänning i världen. När det gäller medlen att nå dessa mål är emellertid uppfattningarna delade. Detta gäller också i vårt land. Olika fredsrörelser och organisationer i har i ökad utsträckning i debatten om nedrustning fört över de internationella ansträngningarna att minska upprustningen i världen till att uteslutande gälla förhållandena i med konkreta krav på svensk nedrustning. Man kan ställa sig frågan hur uppfattningen att en ensidig svensk nedrustning skulle gagna världsfreden kan uppkomma. Härtill finns det naturligtvis flera förklaringar. Den falska trygghetskänslan har nämnts. Många har troligen sin uppfattning grundad på övertygelsen om att en världskonflikt skulle bli så förödande att ett svenskt försvar inte har någon betydelse. I andra fall - och dessa röster hörs alltmer - ligger politiska eller religiösa övertygelser till grund, och i åter andra tror man att en svensk nedrustning skulle utgöra ett föredöme för världen i övrigt och medverka till att andra länder följde efter i våra spår. Gemensamt för dessa förespråkare är sannolikt dåliga insikter om hur det ser ut i världen och okunnighet om avsikten med och styrkan i det svenska försvaret. Givetvis skall världens säkerhet ej bestämmas av ett fåtal stater eller militärblock i kraft av överlägsen militär styrka. Den skall avgöras i demokratiskt samarbete mellan alla stater, eftersom sådana beslut berör oss alla. Säkerheten kan heller aldrig bestämmas av ett litet land ensamt, vilket genom sitt agerande tror sig kunna påverka upprustningen i världen. En sådan naivitet utgör en allvarlig säkerhetspolitisk risk och ett hot mot trovärdigheten i vår fastställda neutralitetspolitik. Det måste därför vara en huvuduppgift för det svenska samhället att informera om vår säkerhetspolitik. försvarskommitté har bl. a. haft till uppgift att se över denna information och föreslå åtgärder i syfte att stimulera den säkerhetspolitiska debatten. Kommittén föreslår också i sitt delbetänkande Vidgad säkerhetspolitisk debatt konkreta åtgärder för att förbättra informationen. Man anser att statsmakterna har ett ansvar för att tillhandahålla information, inte bara om innebörden i fattade beslut utan också om bakgrunden till dessa och bedömda konsekvenser. Vår försvarsoch säkerhetspolitik utsätts ju kontinuerligt för en kritisk granskning från olika länder, och både styrka och svaghet observeras. Detta gäller också svenska folkets uppslutning bakom och engagemang i säkerhetspolitiken. a. att nuvarande bestämmelser om försvarsupplysning i regleringsbrev till berörda myndigheter ersätts av en förordning om information angående säkerhetspolitik. remissinstanser har tillstyrkt förslaget. Myndigheterna skulle om förslaget realiserades bli skyldiga att redovisa den säkerhetspolitiska bakgrunden till sin verksamhet. Försvarsministern har emellertid inte tagit ställning till förslagen från försvarskommittén utan avser göra detta i samband med nästa försvarsbeslut. Inför försvarsbeslutet är det emellertid viktigt att en debatt kommer till stånd om den säkerhetspolitiska bakgrunden till vårt försvars uppbyggnad. Särskilt gäller detta med hänsyn till den pågående debatten om en ensidig svensk nedrustning. Försvarsministern påtalar i årets budgetproposition betydelsen av information om totalförsvaret och säkerhetspolitiken som en grund för opinionsbildningen inför det kommande försvarsbeslutet. Under anslaget A 2, budgetpropositionen bil. 7, Vissa nämnder anvisas medel för att ge stöd åt organisationer och projekt som har till syfte att sprida kunskap om vår säkerhetspolitik och totalförsvaret. Vi finner det angeläget att regeringen vid fördelningen av dessa medel tar särskild hänsyn till behovet av information om sambandet mellan den säkerhetspolitiska situationen i världen och vårt totalförsvars struktur, uppbyggnad och styrka samt våra fastställda principer för alliansfrihet och neutralitet. Våra ansträngningar att medverka i det internationella arbetet på nedrustningens område måste fortsätta. Det är orimligt att jordens länder satsar 25 gånger mer på rustning än på bistånd till de länder där ännu många människor inte kan få sina grundläggande behov av mat, kläder, bostäder, hälsovård, utbildning och ett meningsfullt arbete tillgodosedda. Flyktingnöd, fattigdom, svält och umbäranden borde kräva att de rika länderna satsade på överlevnad och förbättrade levnadsbetingelser för de drabbade. I stället satsas kapital och mänsklig uppfinningsrikedom i allt högre grad på förstörelsevapen som utgör hot mot hela mänsklighetens existens. av världens totala konsumtion används för militära ändamål. Före var siffran . NATO har beslutat om en 3-procentig ökning av militärutgifterna i fast penningvärde, och kan enligt de riktlinjer som givits väntas nå ännu högre. En ny generation strategiskt bombflyg håller på att skapas, och i är regionala kärnvapen förbandslagda. Kärnvapen i med en räckvidd om täcker ända till och , dvs. ett område inom vilket en stor del av NATO:s stabsplatser, underhållsplatser, hamnar, kärnvapenförråd och militära baser finns. NATO:s kärnvapen i med samma räckvidd kan nå och men däremot inte och huvudparten av WP:s stabs- och underhållsplatser samt inte heller baseringsplatserna för sovjetiska medeldistansvapen med längre räckvidd. Den politiska uppmärksamhet som WP:s övertag i fråga om kontinentala kärnvapen väckt i har sitt ursprung i baseringen av de första exemplaren av den sovjetiska 1977. F. n. installeras en SS 20-robot- med tre kärnvapenstridsspetsar- avsedd för mål NATO:s eurostrategiska robotar och flyg är till stora delar föråldrade och relativt sårbara. En annan iögonenfallande skillnad i sammansättningen av de båda maktblockens styrkor på detta område är höga andel robotar. Europafrågorna har också alltmer aktualiserats i nedrustningsdebatten. Flera av NATO-länderna ställer sig tveksamma till att lagra kärnvapen. De nordiska länderna har konsekvent eftersträvat att hålla fritt från kärnvapen. och har från början klargjort att de inte önskar de allierades kärnvapen på sina territorier, och har ensidigt fattat ett beslut att avstå från kärnvapen. har på olika sätt markerat sin vilja att se hela som en s. k. kärnvapenfri zon. Icke desto mindre berörs de nordiska länderna på flera sätt av maktblockens kärnvapenbeslut. Sovjetiska kärnvapen som kan nå mål också i finns dels på , dels ubåtsbaserade i . I icke-spridningsavtalet finns påpekat angelägenheten av att man på olika håll i världen bildar s. k. kärnvapenfria zoner. Frågan har-efter president initiativ-aktualiserats också i vårt land. Vi vill särskilt understryka betydelsen av att man från svensk sida under alla förhållanden noga beaktar kravet på att som kärnvapenfri zon måste inbegripa också närliggande regioner. Så länge kärnvapen finns stationerade i omedelbara närhet är varje förslag om de nordiska staterna som en kärnvapenfri zon säkerhetspolitiskt oacceptabelt. De svenska insatserna i det internationella nedrustningsarbetet måste nu i högre grad inriktas på Europafrågorna. Vid den pågående i har såväl väst- som östländer och neutrala länder aktualiserat frågan om en europeisk nedrustningskonferens. Med all sannolikhet kommer det fortsatta arbetet i att resultera i beslut om en sådan. har till sitt förslag knutit vissa villkor eller generella kriterier som visar att vi från vår sida lägger största vikt vid att en europeisk nedrustningskonferens måste för att över huvud taget vara berättigad - öppna möjligheter till konkreta resultat. I det svenska förslaget framhålls att också kärnvapennedrustningen bör bli föremål för förhandlingar. För att förbereda deltagandet i en kommande europeisk nedrustningskonferens fordras ett omfattande och gediget förberedelsearbete. Åtskilligt underlagsmaterial måste tas fram för att vi konstruktivt skall kunna bidra till ett positivt resultat av konferensen i det fall en sådan kommer till stånd. Det finns emellertid skäl att här peka på betydelsen av att konferensens arbete också relateras till svensk säkerhetspolitik. De ovannämnda säkerhetspolitiska studierna bör även kunna ge underlag för bedömning av vilka hot mot som skulle kunna begränsas genom internationella överenskommelser om rustningsbegränsning. Vidare bör underlag skapas för bedömning av konsekvenserna för säkerhet av rustningsbegränsande åtgärder som föreslås av andra stater. Med anledning av vad som anförts hemställs* 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts om värdet av förtroendeskapande åtgärder och av att dessa utvidgas, 2. att uttalar att en kärnvapenfri zon i också måste omfatta närliggande regioner, 3. att begär att regeringen i förberedelsearbetet inför en europeisk säkerhetskonferens beaktar vad som anförts i motionen. () () () () * Se även motion 1980/81:1867.