mot · G4021917 · 1981-01-27 00:00:00 — av m. fl. om riktlinjerna för samhällsutvecklingen Grundläggande för samhällssyn är jämlikhetstanken och omsorgen om den enskilda människans valfrihet och välfärd. Samhällsarbetet måste präglas av en strävan att inom de ramar som står till buds ständigt skapa ett bättre samhälle i vårt eget land, som vi försöker bidra till att forma en bättre värld. Den dominerande föreställningen har varit att vi ständigt kan förvänta oss en snabb ökning av det materiella välståndet i traditionell mening. Den tekniska utvecklingens möjligheter har tett sig obegränsade och jordens resurser outtömliga. har länge varnat för en onyanserad tillväxtfilosofi. Jordens befolkning ökar i snabb takt. Allt fler av jordens fattiga kommer att kräva sin rättmätiga del av det som finns att utnyttja och fördela. Den tekniska utvecklingen har i många fall gett resultat som inte varit eftersträvade eller önskvärda. Vi är inne i ett skede som innebär betydande påfrestningar och behov av omställningar. Vi måste lära oss hushålla med våra tillgångar och bruka våra gemensamma resurser på ett bättre sätt. Att klara detta är i sig en stimulerande utmaning som vi inte får tveka att möta. Det kräver en teknik, en produktion och ett levnadsmönster som i långt högre grad än inriktas på att tillgodose människornas behov av meningsfulla och skapande arbetsuppgifter och en social omvårdnad och kulturell gemenskap och som möjliggör ett mera personligt ansvar för utformningen av vår livsmiljö. Vi upplever nu ett kärvt ekonomiskt läge, där utrymmet för kostsamma reformer är klart begränsat. Inte minst har reformarbete i regering och riksdag varit intensivt. Resultatet har ofta blivit institutionella lösnngar på problemen, vilka har varit kostsamma. Ofta har problemen försökt lösas med åtgärder uppifrån och man har bortsett från människors egna möjligheter att ta initiativ och ansvar. upplever många människor att vi byggt upp ett kontaktlöst samhälle. De känner sig sakna meningsfulla uppgifter och möjlighet att påverka sin situation. Våra ekonomiska problem nu får aldrig leda till att reformeringen av vårt samhälle upphör. Behovet av förändringar är tvärtom större. Men vi måste söka oss nya former av lösningar. Vi måste hushålla med våra resurser, såväl 1 1980/81. de ekonomiska, naturens resurser som de mänskliga. Vi måste hushålla för att skapa livskvalitet. När vi vill sätta begreppet livskvalitet som ett övergripande mål i samhället gör vi det utifrån insikten att en ökad materiell levnadsstandard bara i begränsad omfattning förbättrar människans välbefinnande i ett land som vårt. I många fall kan t. o. m. den matriella standardökningen visa sig ske till ett så högt pris på andra områden att resultatet blir en försämrad totalsituation för människorna. Livskvalitet måste med nödvändighet ha olika innehåll för olika människor. Samhällets uppgift kan bara vara att försöka underlätta för medborgarna att gemensamt skapa sig en kvalitativt högvärdig tillvaro. En sådan grundförutsättning är att samhället är uppbyggt så att var och en kan känna sig ha en verklig möjlighet att påverka sin egen livssituation och det samhälle de lever i. Möjlighet för var och en att engagera sig för det gemensamma bästa och ta ansvar är en annan grundförutsättning. Gemenskap mellan människor och samarbete är också ett grundbehov som samhället måste främja. Ytterligare en avgörande förutsättning för livskvalitet är att den mänskliga tillvaron är förenlig med ett långsiktigt ansvar för natur och naturresurser. Livskvalitet måste bygga på en strävan mot ett samhälle som utgår från de ekologiska förutsättningarna och hushållning med naturresurserna. Till god livskvalitet hör möjligheterna att påverka sin egen livssituation genom att via demokratiska beslutsformer påverka samhällets utformning. Vårt samhälle har genomgått en omfattande centralisering av beslutsfattandet. Allt mer i vår tillvaro regleras genom beslut som fattas av mer eller mindre okända organ högt ovanför de vanliga människornas huvud. Detta har gett många människor en känsla av att vara maktlösa och utlämnade åt anonyma beslutsfattare. Även på lokal nivå innebär de stora kommuner vi nu har att klyftan mellan medborgare och beslutsfattare har blivit mycket stor. Det är därför många som beklagar det sätt på vilket kommunsammanläggningarna genomfördes. Vi har fått kommuner som i många fall måste uppfattas som ett sorts halvregionala organ och som befolkningsmässigt och ytmässigt är mycket stora. I många kommuner, som skapades genom sammanläggningarna, har det varit betydande svårigheter att skapa samhörighetskänsla. Möjligheterna att dela kommuner har tagits till vara på några håll. är och åter självständiga. Utredningar eller överväganden beträffande ytterligare indelningsändringar pågår f. n. i ett antal kommuner. De svårigheter den kommunala demokratin skulle möta efter kommunsammanläggningarna var i stor utsträckning förutsebara. Redan tidigt startade diskussioner om att man skulle återknyta kontakten mellan väljare och valda genom att inrätta någon form av kommundelsorgan. I många kommuner gjorde man också försök med sådana. Problemet var emellertid att lagstiftningen medgav endast att de fick mycket begränsade uppgifter. De blev endast rådgivande. Det var därför svårt för många som deltog i detta arbete att finna det tillräckligt meningsfullt. Genom tillkomsten av den nya kommunallagen, som trädde i kraft , blev det emellertid möjligt att tilldela kommundelsorgan viss initiativrätt. Denna tillkom efter framstötar från centerhåll. är det möjligt för kommunerna att inrätta lokala organ med beslutanderätt. Detta innbär att de t. ex. kan få ansvaret för en egen budget. De kan ges uppgifter såväl inom den frivilliga kommunala sektorn, t. ex. fritid och kultur, som inom den specialreglerade sektorn omfattande exempelvis socialnämnden, skolstyrelsen och . Den nya lagstiftningen ger kommunerna stor organisationsfrihet. Ett lokalt organ kan ges uppgifter inom endast en sektor. Lokala organ kan också inrättas för övergripande uppgifter, dvs. verka inom mer än en sektor. Inrättande av lokala organ innebär flera fördelar. Först och främst innebär det att besluten kommer närmare människorna. Den enskildes möjlighet att påverka besluten ökar. Vidare tillskapas fler kommunala uppdrag där nya grupper av förtroendevalda får meningsfulla politiska uppgifter. Fler människor kan engageras i gemensamt ansvarstagande för resurshushållning och utveckling. Det torde också vara lättare att rekrytera förtroendemän till denna typ av kommunala uppdrag. Uppdragen är stimulerande och det handlar om saker som folk känner till i sin närmiljö. Vissa former av lokala organ låter sig också väl användas för att effektivisera verksamheten på lokal nivå genom att åstadkomma bättre samordning mellan exempelvis kultur, fritid skola och vissa sociala aktiviteter. Möjligheterna till effektivisering, samordning och hushållning är viktiga att ta till vara i dagens läge. Utredningsarbete pågår i åtskilliga kommuner som syftar till att inrätta lokala organ med beslutanderätt. Det är angeläget att understryka att försöksverksamhet med lokala organ inte har startats för att tillgodose en opinion bland de nuvarande mest aktiva kommunala företrädarna. Det är i stället en reform för att föra ner beslutanderätten närmare de vanliga människorna. Lokala organ är en beslutsform för lokalsamhället. Det är angeläget att kommunerna utnyttjar denna vidgade möjlighet att förstärka demokratin på det lokala planet. Därigenom stärks också demokratin i stort i vårt samhälle. Det är viktigt att människors identitet och samhörighet med samhället och det demokratiska systemet kan förstärkas. Att vara med och fatta beslut om samhällets utveckling skall vara en del av vardagen där många människor deltar. Beslutssystemet måste ta till vara de många människornas vardagskunskaper. Det bästa vore om alla människor i sitt liv aktivt deltog i samhällsarbetet och påverkade 1* 1980/81. utformningen av sin kornmun och närmiljö, genom att exempelvis inneha ett kommunalt uppdrag. Det är angeläget att den politiska beslutsprocessen formas på ett sådant sätt att många människors intressen och engagemang får ett positivt utlopp i representativa former i kommuner och folkrörelser. Människor kommer inte att låta sig köras över av beslut som de upplever som orättvisa och felaktiga. Decentraliseringen av beslutsfattandet bör inte stanna på kommundelsnivån. Det är också viktigt att ge människorna ökat direkt inflytande på sin närmiljö i det egna bostadområdet. En mycket stor del av alla hyresbostäder ägs av kommunala bostadsföretag. Här finns det stora möjligheter att skapa en fungerande boendedemokrati genom att innevånarna i ett bostadsområde ges ett direkt ansvar för och inflytande över områdets förvaltning. Också i områden med andra upplåtelseformer kan de boendes inflytande stärkas genom att olika gemensamhetsinrättningar överlåts till de boendes förvaltning. Till bilden av en vital demokrati på basnivå hör också fungerande folkrörelser. Av särskilt intresse är därvid de kooperativa organisationerna. Konsument- och lantbrukskooperationen har spelat en väsentlig roll för välfärdsutvecklingen i vårt land. Enligt vår mening torde den kooperativa idén i småskalig form och med starkt medlemsinflytande kunna utgöra en värdefull nyckel för att lösa många lokala angelägenheter. Det är angeläget att människors möjligheter att lokalt lösa problem genom kooperativa organisationsformer underlättas. Staten bör ta ett ansvar för en decentralisering av beslutsfattandet främst genom att flytta beslutsfunktioner från statliga organ till landsting och kommuner, och genom att skapa lagliga möjligheter för dessa att decentralisera makten vidare. På bägge dessa områden har betydande insatser gjorts. Ett systematiskt arbete pågår för att flytta beslut från departement och centrala verk till regionala och lokala organ. Länsstyrelserna har fått en sammansättning som bättre än tidigare avspeglar de politiska förhållandena i länet. Detaljregleringen av kommunerna minskar. Lagstifningen om lokala organ med beslutanderätt har redan nämnts. Möjligheten numera att genomföra kommunala folkomröstningar är ett annat sätt att öka det lokala inflytandet. Det är oerhört viktigt att de nya möjligheterna till ökat lokalt inflytande får genomslag i praktiken och att arbetet på att decentralisera beslutsfunktionen går vidare. Detta kan ske t. ex. genom att regeringen tar upp överläggningar med om den fortsatta decentraliseringen av beslutfattandet inom den offentliga verksamheten. Överläggningarna skulle kunna omfatta dels ytterligare åtgärder för att öka landstingens och kommunernas självbestämmanderätt och den fortsatta decentraliseringen av statliga beslutsfunktioner och dels den vidare decentraliseringen av beslutsfattandet inom kommuner och landsting. Följande övergripande krav kan ställas: Arbete skall ge var och en möjlighet att lämna sitt bidrag till en bättre tillvaro för sina medmänniskor. Arbete skall ge möjlighet att lära sig under arbetets gång och att fortsätta att utvecklass och öka sitt kunnande och sin kompetens. Arbete måste lämna utrymme för ett rimligt mått av egna initiativ och eget beslutsfattande. Arbete skall organiseras så att man kan känna samhörighet och uppskattning i arbetslaget. Att vara utan arbete innebär en påfrestning. Av arbetslöshet kommer också indirekta kostnader på den sociala sektorn när människor blir utslagna. Allteftersom det sociala trygghetssystemet har byggts ut och till stor del finansierats via avgifter ur produktionen framstår arbetslöshet som ett stort slöseri med resurser som vi i stället borde hushålla med. Till det paradoxala hör att det inte saknas meningsfulla arbetsuppgifter fastän många människor går arbetslösa. Behovet av arbetsinsatser t. ex. inom vården, miljövården och energihushållningen är stort. Dessutom håller hantverkskunnande inom flera områden på att försvinna. Vår effektiva produktion innebär att vi inte hinner och att det inte lönar sig att reparera och utnyttja s. k. spill i produktionen. Tillspetsat uttryckt har vi en situation där människor går arbetslösa, känner sig otillfredställda, kostar samhället stora utgifter medan viktiga arbetsuppgifter inte blir utförda. Detta faktum avslöjar grundläggande brister i vårt samhälle. , , har ansvaret för arbetsmarknadsåtgärder. Det är dock på lokalplanet som den bästa överblicken finns över den lokala arbetsmarknaden och över behovet av arbetsinsatser. AMS uppgifter bör därför fränst begränsas till att omfatta det övergripande ansvaret för genomförandet av arbetsmarknadspolitiken. Kommuner och länsorgan skulle i stället få ett avsevärt större sysselsättningsansvar. En stor del av de resurser som används inom olika sektorer för arbetsmarknadspolitiska åtgärder skulle överföras till kommuner och länsorgan för att kompensera de kostnader dessa åsamkas. Arbetsmarknadsutbildningen bör också föras ner på regional och nivå. Den bör huvudsakligen inordnas i den ordinarie utbildningen. Det innebär också en återkommande utbildning. Det är viktigt att det finns möjligheter till växling mellan utbildning och yrkesarbete. Det skisserade förslaget innebär en mängd fördelar. Genom att decentralisera detta ansvar får man en överblick över lämpliga arbetsuppgifter. Detta gäller vare sig dessa står att finna inom stora eller små företag, inom hantverk eller inom den offentliga sektorn. Det kan också vara fråga om att utföra arbeten som är meningsfulla, men som inte utförs eller är obetalda. Det kan vara att hjälpa andra människor, att reparera eller att tillverka produkter av överskottmaterial. I den danska staden har kommunen engagerat arbetslösa ungdomar att bl. a. reparera fiskelådor och att tillverka olika produkter av överskott från en pälsfabrik. Det bidrar också till ett effektivare utnyttjande, att skapa gemenskap och att slussa in arbetslösa på ett naturligt sätt i arbetslivet. Arbetmarknadsutbildningen kan anpassas till det lokala behovet och den geografiska rörligheten motverkas. Däremot begränsas inte den nödvändiga yrkesmässiga rörligheten. Det skulle också innebära en värdefull decentralisering av offentlig verksamhet. Ett kommunalt sysselsättningsansvar kan ses som en del i en samlad välfärdspolitik. Eftersom boendemiljön ofta är grundläggande för livskvaliteten måste utgångspunkten för sysselsättningspolitiken vara människors önskemål om bosättning. Ingen skall därför behöva lämna den hemort där man trivs för att arbete saknas. Den som däremot värderar ett speciellt yrke och en högre inkomst framför boendet, skall givetvis ha samma frihet till geografisk rörlighet som . I en traditionell tillväxtsyn ses den geografiska rörligheten på arbetsmarknaden som en viktig förutsättning för ekonomisk tillväxt som i sin tur välfärdssamhället skapat. Mycket tyder dock på att kostnaderna för denna rörlighet överstiger vinsterna både för den enskilde och samhället. En djupare analys av välfärdsbegreppet är nödvändig. Om människor värderar sin boendemiljö som en viktig del av livskvaliteten måste detta också vara utgångspunkt för de politiska insatserna. Sker inte detta kommer olika ekonomiska och politiska åtgärder för att höja tillväxten att urholka den välfärd som den syftar till att öka. Under det närmaste decenniet väntas en snabb strukturomvandling inom industrin och på kontorsarbetsplatser. Genom det skattesystem vi nu har, läggs skatt på arbetskraft. Detta gör det än mer lönsamt att ersätta människor med automatik i form av robotar och datorer på olika områden. Mot denna bakgrund bör beskattningen successivt omfördelas så att den i högre grad baseras på produktionsfaktorerna kapital och råvara. Genom att arbetskraftskostnaden sjunker främjas en mer arbetsintensiv verksamhet. En sådan omläggning i skattesystemet skulle verka dämpande på den snabba strukturrationaliseringen. En av de stora utmaningarna blir hushållning med råvaror och ett nytt sätt att organisera samhället, där mänskliga kvaliteter får betyda alltmer och ge oss fler och nya typer av arbeten. Vi måste uppnå en större rörlighet i produktutbud och arbetsformer som komplement till dagens satsningar. Det pekar mot en ökad satsning på små och medelstora företag. Mot denna bakgrund bör ge regeringen i uppdrag att utreda nya former för arbetsmarknadspolitiken i enlighet med ovan skisserade förslag. Likaså borde de totala kostnaderna för individ och samhälle för flyttlasspolitiken bättre klarläggas. Vi människor behöver känna delaktighet och möjlighet till medbestämmande i alla beslut som påverkar våra livsvillkor. Men vi upplever inom skilda områden av samhället en fortgående koncentrations- och centralise Vi har redan behandlat problemen med centralisering av den offentliga verksamheten. Men även centralisering inom näringslivet skapar problem. Det kan leda till att den enskilde arbetstagaren får svårt att överblicka sin egen arbetssituation och känner ett främlingsskap inför den produktionsprocess han eller hon deltar i. Stora enheter, som är svåra att överblicka växer fram, ibland som medvetna beslut, ibland som en följd av okontrollerad teknisk och ekonomisk utveckling. Många människor upplever att det blir allt svårare att kunna vara med och göra sin röst hörd. Stordrift och centralisering är också en viktig orsak till en bristande förmåga hos näringslivet att anpassa sig till en förändrad konkurrenssituation. Vi måste därför gå vidare och ytterligare decentralisera beslutsfattandet i näringslivet. Ett småskaligt decentraliserat närnigsliv är en av förutsättningarna för människor att få bo där man trivs. Den decentraliserade marknadsekonomin måste återvinnas genom en förstärkt konkurrensbegränsningslag. En sådan lag bör också ge möjlighet till prövning och uppdelning av befintliga företagskonglomerat, som avsevärt begränsar konkurrensen på den svenska marknaden. har nyföretagsklimatet avsevärt förbättrats. Detta inte minst genom det s. k. småföretagspaketet. Olika undersökningar bekräftar att nya idéer och produkter ofta har gynnsammare förutsättningar att utvecklas i små än i stora företag. Det behövs också åtgärder för att förbättra försörjningen av riskvilligt kapital för småföretagen. Det utredningsarbete som pågår och som rör dessa frågor bör forceras. Åtgärderna bör gemensamt syfta till att utveckla en väl fungerande decentraliserad kapitalmarknad. En decentralisering av näringslivet innebär inte bara att man vinner en mångfald och differentiering. För de anställda innebär också det mindre företaget en förbättrad möjlighet att överblicka dess verksamhet och utöva ett inflytande. Detta skulle stärkas ytterligare om de anställdas möjligheter till ett mer direkt medinflytande lokalt på arbetsplatserna förbättrades. Särskilt angeläget är detta för de mindre arbetsplatserna som saknar fackklubb. Medbestämmandelagens utformning innebär att det finns risk för att den primära förhandlingsskyldigheten och informationsskyldigheten inte alls fullgörs gentemot de anställda vid företaget utan gentemot utomstående. En översyn av medbestämmandelagen i syfte att stärka det lokala inflytandet lokalt på arbetsplatserna borde genomföras. En speciellt intressant form av inflytande är arbetskooperativen. pågår en försöksverksamhet inom fyra olika län med speciellt stöd till bildande av arbetskooperativ. Denna verksamhet bör intensifieras och utvidgas till att omfatta alla län. En satsning bör också göras på forskning kring den kooperativa verksamheten för att öka kunnandet på detta område. I vårt samhälle har omsorgen i ökad utsträckning flyttats över från familjen till samhället. Generationerna lever i allt större utsträckning skilda från varandra. Detta kan innebära ökad isolering för alla åldrar, dvs. minskade möjligheter till gemenskap, till att betyda något för varandra. Vi har fått specialinstitutioner för olika kategorier i samhället, med stängda dörrar mellan dem. Vi har lyckats få det materiellt bra, men har delvis tappat bort att vi också behöver varandra rent mänskligt. Behovet av resurser till vård av olika slag är stort. För att nämna några exempel: barnomsorgen, åldringsvården och sjukvården. Trots att vi under det sista årtiondet har kraftigt satsat på dessa områden har vi t. ex. bara lyckats bygga ut barnomsorgen på daghemmen till . Vi måste fråga oss hur vi ska kunna klara av att möta behovet i ett läge där samhällets ekonomiska resurser krymper. Vi måste söka nya och okonventionella former för att klara de mål som vi vill uppnå och göra det på ett sätt som bättre främjar kontakt, gemenskap och ansvarstagande mellan människor än vad som är fallet. Inom pågår olika arbeten för att lösa olika problem på dessa områden. Vård av anhöriga i hemmet utreds. Vissa landsting avlönar redan de personer som tar hand om sina anhöriga i hemmen. Man ger också dem möjlighet att fortsätta i anställning inom vårdsidan. På barnomsorgsområdet har lagt förslag om förenklade normer för daghemmen. Det ger möjlighet för fler barn att komma in på daghem. Detta är vägar som vi måste gå vidare på. Inom sjukvården finns många människor som vistas på institutioner men som med lite hjälp kunde få bo kvar hemma. Det skapar plats på sjukhus för dem som verkligen är i behov av intensiv vård. Dessa människor behöver tryggheten att få en kvalificerad vård på sjukhus. Samhällsservicen måste bygga på principen att människor i största möjliga utsträckning kan bo kvar hemma. Detta förutsätter en väl utbyggd hemhjälpsverksamhet, men också ett ökat engagemang hos de anhöriga, eller av andra människor som kan hjälpa en sjuk. Vad som krävs är framför allt att samhället organiserar en sådan verksamhet och omfördelar sina resurser så att man ekonomiskt ersätter detta arbete. Möjligheter för var och en att ta ansvar för sina medmänniskor och motverka olika former av utslagning måste också förbättras. Inom barnomsorgen måste vi finna nya former för att kunna kombinera trygghet för våra barns uppväxt med arbete också utanför hemmet. Samhället måste i fortsättningen även stödja föräldrarnas insatser för barnomsorgen i det egna hemmet. Det är dessutom angeläget att finna nya former av lokal barnomsorg i kvarteret, bostadsområdet, i mindre samhällen och byar i nära samverkan mellan barnfamiljerna i exempelvis kooperativ, där även äldre människor i området kan engageras i omsorgen om barnen. En utbyggd vårdnadsersättning är förutsättningen för att barnföräldrarna ska kunna välja den barnomsorg som passar dem bäst. Vårdnadsersättningen ger dessutom de förvärvsarbetande föräldrarna möjligheter till sex timmars arbetsdag och mer tid för sina barn. Det är som tidigare påpekats särskilt viktigt att kontakten mellan äldre människor och barnen kan förbättras. En förebild kan vara det amerikanska projektet där äldre engageras i arbete på olika samhällsområden över generationsgränserna. I barnomsorgen kan på detta sätt meningsfulla arbetsuppgifter för äldre människor skapas. Det bidrar också verksamt till att öka förståelse och gemenskapen mellan generationer och återskapa något av den fina kontakt mellan barn och äldre som har gått förlorad i koncentrationssamhällets spår. Det skulle också ge möjligheter för barn, personal och föräldrar att få del av de äldres livserfarenhet. Men det behövs också att skapa kontakt mellan äldre personer. Också här finns exempel från att ta efter. Det s. k. innebär att de som deltar i programmet gör promenader, hjälper till med dagliga inköp, läser tidningen eller på andra sätt hjälper jämnåriga som inte har samma krafter som de själva. Vad som krävs av samhället är framför allt att omfördela sina resurser så att den typ av verksamhet som ovan har beskrivits kan stödjas ekonomiskt. Mot denna bakgrund bör regeringen tillsammans med pröva formerna för en sådan utveckling. Många av de sociala problemen i vårt samhälle finns inbyggda i själva samhällsstrukturen.