mot · G4021088 · 1981-01-26 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder för handikappade Internationella genomförs under mottot "Full delaktighet jämlikhet. Det måste vara en strävan att under lägga grunden till en offensiv handikappolitik . Grundläggande för denna politik måste vara att de hinder som finns i samhället för att handikappade skall kunna få del i samhällslivets alla funktioner skall undanröjas. Handikappade är en eftersatt grupp. De senaste årtiondenas handikappolitik har i vissa avseenden skapat betydande förbättringar, men det finns också oroande tecken, framför allt i vad gäller arbetsmarknaden, som visar på att det kan ha uppstått en del försämringar. Handikappfrågorna handlar ofta om väldigt elementära behov som inte blir uppfyllda. Handikappade är ofta utestängda från service och utbud i samhället som andra människor tar i anspråk på ett självklart sätt . Vi vill i denna motion peka på några grundläggande uppgifter för att handikappade i verklig mening skall kunna få delaktighet i samhällets olika verksamheter och för att undanröja den ojämlikhet som uppstår på grund av handikapp. Trots regeringens utfästelser vid upprepade tillfällen så är det alldeles uppenbart att effekten av den ekonomiska politiken slår väldigt hårt mot de handikappade. Handikappade får som alla andra medborgare vara med och bära bördorna av den ekonomiska politiken i form av prisstegringar, skattehöjningar och allmänt försämrad service. Det blir stora påfrestningar för handikappade. Oberoende av om man har arbete eller uppbär sin försörjning genom samhällets insatser så är handikappade som regel låginkomsttagare och därför får inskränkningar svåra effekter för dessa människor som redan nu lever på ett sätt som inte medger någon marginal. Därtill kommer att en del åtgärder i sparpaketet direkt drabbar handikappade. Det gäller sådana saker som försämringarna i fråga om beräkningen av basbeloppet, som går ut över en rad olika insatser för handikappade. Dessa är bl. a. effekterna av försämrade statsbidrag för färdtjänst och aviserade försämringar när det gäller statsbidragen till hemhjälpen. Sparpaketet har också inverkat på andra områden, t. ex. när det gäller läkemedels- och sjukhuskostnader. Därtill har regeringen anbefallt ett totalt reformstopp genom sina s. k. iiolldirektiv till statliga utredningar, vilket gör att dessa inte får lägga fram reformförslag med mindre än att man också kan peka på besparingar inom samma verksamhetsområde. Det är en mycket dålig upptakt på internationella , och slår denna politik igenom fullt ut blir följden den att 1981, i stället för att bli det år som grundlägger en offensiv handikappolitik, blir det år som medför direkta försämringar för handikappade. De handikappades möjligheter till arbete har försämrats avsevärt . Det är fullt synligt när man granskar den s. k. arbetsvårdsstatistiken. lyckades man placera omkring en tredjedel av de handikappade som då fick någon typ av service från arbetsvärden i någon form av reguljärt arbete. är motsvarande siffror nere i . I vissa handikappgrupper förekommer det en arbetslöshet som inte skulle accepteras för andra grupper. Sålunda har vid en granskning av landets samtliga blinda funnit att av landets blinda i arbetsför ålder har arbete. Hälften av dessa finns i skyddat arbete. Motsvarande siffra gäller för begåvningshandikappade, dvs. utvecklingsstörda, där undersökningar visar att i arbetsför ålder har arbete. Där är den dominerande delen placerad i skyddat arbete. Dessa grupper har varit särskilt lätta att granska och få fram exakta uppgifter om eftersom såväl synskadade som utvecklingsstörda finns samlade i centrala register med uppgifter om deras situation. Men man vet erfarenhetsmässigt att arbetslösheten är betydande också i andra grupper. Det är det kapitalistiska samhällets krassa syn på arbetskraften som här får dessa effekter. Arbetsmarknaden efterfrågar en slags elitarbetskraft, och fördomar gör att handikappade betraktas som en icke fullgod arbetskraft, och redan genom detta utestängs många från möjligheten att ta aktiv del i arbetslivet. Men även de grupper som inte kan uppfylla de höga prestationskrav som ställs i arbetslivet bör naturligtvis beredas arbetsmöjligheter. kommunisterna har den inställningen att det mest kostsamma för samhället och det mest förödande för den enskilde är att människor hålls utanför arbetslivet. Det är bättre att bereda alla människor arbete, även om förmågan skulle vara begränsad, därför att det ger ett bidrag till den totala produktionen, vilket borde välkomnas, och därtill medverkar det till att betydligt förbättra enskilda människors totala situation. Passivitet och isolering genom förtidspension medför också ofta nya vårdbehov och ytterligare samhällskostnader. Främjandelagen hälsades med glädje från handikapprörelsens sida, när den 'nfördes. Tyvärr har effekterna av lagen blivit mycket begränsade, eftersom den knappast alls tagits i anspråk. Vi ansluter oss till handikapprö relsens förslag, framfört bl. a. av , , om en skärpning av främjandelagen. Det är också ett krav som stöds av fackföreningsrörelsen, med särskild skärpa från TCO. Innebörden i skärpningen skulle vara att arbetsgivarna åläggs att bevisa att man inte kan ta emot handikappade. Enligt lagens nuvarande konstruktion åvilar det länsarbetsnämnderna att ha bevisbördan och visa att ett företag eller en förvaltning bör kunna anställa handikappade i större utsträckning. En skärpning är naturligtvis också direkt kopplad till att lagen blir en aktiv lag och att man tar den i anspråk fullt ut, dvs. man får inte rygga tillbaka för att använda lagens yttersta medel, vilket innebär att företag och förvaltningar helt enkelt åläggs att anställa handikappade. Det är vår uppfattning att bör ge regeringen denna mening till känna och uppdra åt regeringen att åstadkomma den förordade skärpningen, liksom att regeringen skall utforma tillämpningsföreskrifter för lagen, som gör att arbetsmarknadsverket får råg i ryggen att tillämpa lagen på ett sätt som gör att handikappade kan tillförsäkras arbete i högre grad än . En viktig förutsättning för att lagen skall bli användbar och tillämpas är att också arbetsmarknadsverket får förstärkta personalresurser för att arbeta bland handikappade. har AMS inrättat tjänster som handikappspecialister för arbete bland särskilt utsatta grupper. Den insatsen har visat sig värdefull, och vi vill därför förorda att AMS under kommande budgetår ges 25 nya tjänster för arbete bland handikappade och att man på så sätt får fram de handikappspecialister som starkt förordats av handikapprörelsen. Hindra förtidspension av unga handikappade förtidspensioneras i runda tal 1 600 unga handikappade för att de inte kan få arbete. Förtidspensioneringen innebär en passivisering av den enskilde. Samhällsorganen uppfattar det så att man har gjort sitt och låter de enskilda bli kvar i förtidspensioneringen utan att några aktiva insatser görs för dem. Vi menar att det är fel att förtidspensionera människor av arbetsmarknadspolitiska skäl. Vi förordar inte några strängare bedömningar eller restriktivare bestämmelser beträffande förtidspensionering, den är för många människor ett skydd och en garanti för någorlunda goda levnadsvillkor, när man genom förslitning i arbetet, olycksfall eller av medicinska skäl behöver förtidspensioneras. Men vi vänder oss emot en slentrianmässig pensionering av unga handikappade, och vill i stället ha mer aktiva insatser för dessa. HCK har föreslagit att man skall sörja för mer aktiva insatser för de unga handikappade genom att inte bevilja förtidspension, utan i stället ge dem en samhällslön och att man utfärdar en arbetslivsgaranti för de unga, genom att skulle få praktisera i arbetslivet på samhällets bekostnad. Först när alla insatser för en arbetsplacering visat sig fruktlösa kan en förtidspensionering accepteras. Vi tror också att en samhällslön i stället för pensionering har en psykologisk effekt eftersom det i detta ligger ett åtagande från samhällets sida till mer aktiva insatser. Regeringen måste alltså få i uppdrag att utreda frågan om hur formerna för samhällslön skall utformas och att man i anslutning till detta antar ett program med aktiva insatser för unga förtidspensionärer och unga handikappade. Information en grundläggande rättighet Att kunna ta del av dagstidningar, böcker och annan skriven information, höra på radio och se på TV och delta i förenings- och kulturliv betraktas som en grundläggande fri- och rättighet. Dessvärre är många handikappade utestängda från sådan grundläggande information i samhället, och därmed uppstår också en begränsning i demokratin, en begränsning i möjligheterna att kunna delta i samhällsdebatten och kunna vara med och forma sina egna villkor. beräknar att inte mindre än omkring 200 000 vuxna svenskar inte kan läsa en daglig tidning med hjälp av de vanligaste optiska hjälpmedlen, dvs. glasögon av skilda slag. Döva och svårt hörselskadade är i stor utsträckning utestängda från etermedias utbud och får också stora svårigheter att nå kontakt med omgivningen genom brist på tolkar. En statlig utredning granskar dagstidningsfrågan för synskadade, och vi finner det besvärande att denna utredning onödigtvis dragit ut genom regeringens försummelser, då man förhalade utredningsdirektiven. Vpk-gruppen har i en annan motion till årets motiverat kraven om att dagspressen skall göras tillgänglig för synskadade, och vi har där också angett finansieringsmöjligheter. Beträffande tolkservice för döva, dövblinda och talskadade kan också allvarliga försummelser noteras i regeringens handläggning. har föreslagit ett treårsprogram för att få till stånd en bättre tolkutbildning och för att få fram fler tolkar till att betjäna de nämnda grupperna. I programmet inryms också insatser för tolkutbildare. Programmet skulle kostnadsmässigt kunna hållas på en rimlig nivå genom ett anslag första året på en milj. kr. Detta SÖ:s förslag bör få stöd. Texttelefonerna innebär en ny möjlighet för döva och hörselskadade att komma i kontakt inte bara inbördes utan även med hörande. Förutsättningen är emellertid att det finns centraler som förmedlar samtal mellan texttelefonerna och de traditionella apparaterna. En försöksverksamhet som drevs på det här området fram till visade sig mycket framgångsrik och gav vid handen att det är möjligt att lösa problemen med relativt enkla medel. Beklagligtvis övergick inte försöksverksamheten i permanent verksamhet, och de döva som haft möjlighet till kontakt med varandra och med hörande är nu åter utestängda från den möjligheten. Regeringen har aviserat ett förslag i denna fråga , och vi vill redan nu förutskicka att vi vid behandlingen av regeringsförslaget kommer att hävda de dövas rätt till fullgod telefonservice. Vi finner det alldeles självklart att det blir som får hand om verksamheten och tar ansvar för finansieringen. Ratt till likvärdig utbildning Utbildningspolitiken utgör ett av de mest betydelsefulla instrumenten för att skapa jämlika villkor i samhället. Handikappade elever måste garanteras en skolgång som är likvärdig med andras. Men skall detta bli en realitet så krävs det också alldeles speciella insatser. Vi vänder oss emot regeringens förslag att avskaffa det specialdestinerade stödet för personell assistans i skolan. Detta att överlåta till länsskolnämnderna att fördela sådana resurser har den svagheten att handikappinsatserna får konkurrera med andra krav i fördelningen i statsbidraget. I en sådan fördelning är det oftast de starkaste som avgår med segern. Vi anser att det specialdestinerade stödet bör kvarstå. Vi vill också att länsskolnämnderna skall tillföras ökade resurser i vad gäller konsulent- och reselärarinsatserna. Vi föreslår att rikscentralerna för pedagogisk verksamhet bland handikappade (RPH-centralerna) förstärks med ytterligare fem konsulenter och att antalet reselärare utökas med tio tjänster. Rätt till eget boende Många människor vistas på vårdinstitutioner utan att det föreligger något verkligt vårdbehov. Många finns också i långvården, därför att det saknas lämpliga bostäder och serviceinsatser i boendet. Detta gäller också ett stort antal unga människor. I andra motioner redovisar vpk sin syn på hur bostadspolitiken skall utformas så att verklig rättvisa i boendet skapas. Handikapprörelsens egna krav sammanfaller i allt väsentligt med vpk:s. Det gäller t. ex. att andelen hyreslägenheter i bostadsbyggandet ökar, att prisstopp införs på byggmateriel, att kostnaderna för olika boendeformer utjämnas, att bostadsbidragen förbättras, att bostadsbyggandet ökar, att byggandet av alternativa boendeformer uppmuntras osv. Vi ser det som väsentligt att även i en motion om åtgärder för handikappade betona vår anslutning till dessa krav. Även när det gäller krav om handikappanpassning av det äldre bostadsbeståndet ligger vpk:s förslag i linje med handikapprörelsens. Handikapprörelsen spelar en allt större roll i vårt samhälle och är en värdefull tillgång i utformningen av samhällets handikappolitik. internationella får handikapprörelsen alldeles speciella arbetsuppgifter och har tagit på sig krävande uppgifter för att i samhällsarbetet verka för bättre villkor för handikappade. Regeringen föreslår en ökning av organisationsstödet , vilket naturligtvis är helt otillräckligt och innebär att organisationerna får stora svårigheter eftersom en så låg anslagsökning i själva verket innebär en standardsänkning. Vi vill för vår del förorda att handikapprörelsen tillförsäkras ett i förhållande till regeringens förslag med ytterligare 5 milj. kr. har bifallit en hemställan från om att Ungdoms-HCK skall tillerkännas ett statligt organisationsstöd som . Regeringen har avvisat förslaget. Detta skapar stora svårigheter i utbyggnaden av Ungdoms-HCK. Det är viktigt att handikappade ungdomar kan vara med och påverka sin egen situation och ge ett aktivt bidrag vid utformningen av det egna organisationslivet liksom i sin påverkan av samhällets insatser. Den ungdomsverksamhet som förekommer inom handikapprörelsen är mycket betydelsefull när det gäller att söka upp unga handikappade och få dem med i aktiv verksamhet. Men precis som för de vuxna så behöver de olika verksamheterna för unga handikappade sammanföras under ett tak, och just där har Ungdoms-HCK sin viktigaste uppgift. Om arbetet skall kunna bli framgångsrikt krävs givetvis ekonomiska resurser, och vi ger därför vårt stöd till det förslag som väckts av om att Ungdoms-HCK skall ges ett grundbidrag till , vilket innebär att beslutar om ett anslag på . har i sitt betänkande om flerhandikappade förordat en rad insatser som kan bli av betydelse för dessa starkt utsatta grupper. Regeringen tillmötesgår utredningens förslag endast i ett avseende, nämligen därigenom att man beviljar handikapprörelsen 2 milj. kr. för särskilda insatser bland flerhandikappade. Det samordnings- och samrådsorgan som förordats av utredningen för att få ett effektivare arbete till stånd bland flerhandikappade avvisas emellertid av regeringen. Vi ser ett sådant organ som betydelsefullt för att förbättra insatserna, och till den diskussion som förekommit om vilket organ som lämpligen skall handlägga dessa frågor anser vi att, till dess klarhet har vunnits om inrättandet av ett permanent organ, medel temporärt bör kunna anslås till Styrelsen för vårdartjänst för att få en del av omsorgskommitténs förslag förverkligade. I första hand bordetta organ tilldelas 2 milj. kr. för projekt i landsting och kommuner enligt omsorgskommitténs förslag. Regeringen bör i enlighet med detta förslag ges i uppdrag att skyndsamt framlägga förslag om ett permanent organ i flerhandikappfrågor. Solidaritet med tredje världen Det är nödvändigt att erinra om att internationella är en världsomspännande angelägenhet. Handikappade i utvecklingsländer lever i en fruktansvärt svår misär. Handikappen uppstår där ofta på grund av brister i hygien, näringsbrist och genom miljöförstöring. Enbart i beräknar man att det föds 20 000 blinda barn, därför att mödrarna under graviditeten lidit brist på A-vitamin. () beräknar att antalet handikappade i tredje världen uppgår till minst tre hundra miljoner människor. Förmodligen är denna uppskattning i underkant, men den ger likväl en antydan om problemets storlek. Vi anser att det är betydelsefullt att UD och svenska biståndsorgan ger handikappfrågorna hög prioitet i internationella insatser. Det finns kunskaper och erfarenheter från svenska handikappinsatser som även biståndsinstanserna borde få del av. Man skall i största möjliga utsträckning ta med handikappaspekterna i den reguljära biståndsverksamheten för att därmed undvika säranordningar för handikappade. Å andra sidan krävs det naturligtvis också särskilda handikapprojekt för att åstadkomma olika förbättringar. bör se till att UD och biståndsorganen ger handikappfrågorna en hög prioritet. Med hänvisning till det anförda föreslås* 1. att hos regeringen hemställer om att ett konkret åtgärdsprogram utarbetas för i nära samarbete med handikapporganisationerna och utgående från mottot för internationella - Full delaktighet, jämlikhet, 2. att med ändring i proposition 1980/81:100 under , bil. 8, K \ Kostnader för viss utbildning av handikappade anvisar . utöver regeringens förslag avseende Styrelsen för vårdartjänst samt att hos regeringen hemställer om skyndsamt förslag om ett permanent organ för flerhandikappfrågor, 3. att med ändring i proposition 1980/81:100 under , bil. 8, K 5 Bidrag till handikapporganisationen anvisar . utöver regeringens förslag. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) * Se även motionerna 1980/81:1089-1093.