mot · G402591 · 1981-01-21 00:00:00 — av m. fl. om styrning av animalieproduktionens utbyggnad Utvecklingen inom jordbrukets område har präglats av en snabb strukturomvandling. riksdagsbeslut medverkade till att denna utveckling i stor utsträckning inriktades på storleksrationalisering. Härvidlag innebar de nya riktlinjer som antog 1977, med betoning av familjejordbrukets betydelse, en välkommen förändring. påpekade 1977 i sitt betänkande att inom såväl svin-, ägg- som broilerproduktionen hade en förskjutning skett från mindre till större företag och från skogs- och mellanbygder till slättbygderna. Under hade produktionen av svin vid enheter med mer än 3 000 slaktsvin i stort sett fördubblats. Denna utveckling har fortsatt. 1979/80 hade 280 besättningar med mer än 2 500 svin av produktionen. Inom äggproduktionen är tendensen likartad. 1975 svarade 220 företag med över 5 000 höns för av produktionen. 1980 hade vi 110 besättningar med över 10 000 höns, varav 35 st. hade över 25 000, och dessa 110 företag hade av äggproduktionen. Fortsätter denna utveckling är fläsk- och äggproduktionen snart förlorad för familjelantbruket. Satsningen på familjelantbruket måste innebära att det begränsade expansionsutrymme som står till buds måste förbehållas denna driftform. Det är inte minst viktigt att i skogs- och mellanbygder kunna komplettera mindre jordbruksföretag med animalieproduktion. Den rådande utvecklingen med koncentration av svin-, ägg- och broilerproduktionen till stora enheter, ofta helt utanför jordbruket och företrädesvis på slättbygderna, motverkar den målsättning antagit vad gäller satsningen på familjejordbruket och jordbruksnäringens inlemmande i regionalpolitiken. Därtill kommer tendenser till etablerandet av stora nya nötkreatursbesättningar. Detta är oroande. Produktionen av mjölk i fyller konsumtionsutrymmet, och någon större plats för en ökad mjölkproduktion finns inte. Alltför stora nya nötkreatursföretag riskerar därför att ytterligare försämra de mindre lantbrukens möjligheter till animalieproduktion. De miljömässiga problemen i samband med animalieproduktion i stor skala är väl kända, särskilt vad gäller lukt och gödsel. Från veterinärhåll har upprepade gånger påpekats den ökade sjukdomsfrekvensen i större svinbesättningar. Det tycks trots stora veterinära insatser inte vara möjligt att hålla hälsotillståndet på samma höga nivå som i mindre besättningar. Ökad sjukdomsfrekvens förorsakar naturligtvis producenterna stora förluster men innebär dessutom nationalekonomiskt att produktionskapaciteten inte utnyttjas på bästa sätt. Medicinering av slaktdjur och skador på slaktkroppar är i vårt land underkastade en noggrann veterinärkontroll. Trots detta måste man anse en ökad användning av medicin, t. ex. antibiotika, och ökade sjukdomsskador på slaktdjur som oroande från konsument- och folkhälsosynpunkt. För att motverka den utveckling vi ovan beskrivit har prisdifferentiering på svin- och äggproduktion införts. Vi ifrågasätter dock om detta är till fyllest. Enligt vår uppfattning bör detta system kompletteras med en etableringskontroll, baserad på en jordbrukspolitisk bedömning. En sådan etableringskontroll, som också bör omfatta broilerproduktionen, bör bygga på en särskild lag. Syftet med lagen bör vara att hindra att produktionen av svin, ägg och broiler koncentreras till ett fåtal stora enheter och att uppnå att familjelantbruket i första hand får de) av det marknadsutrymme som finns. Eftersom snabba åtgärder är nödvändiga för att hindra utvecklingen mot en alltmer koncentrerad animalieproduktion bör förslag till en lag med detta syfte föreläggas . Denna lag bör även, om behov därav visar sig, kunna omfatta mjölkproduktion. Med stöd av ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om styrning av animalieproduktionens utbyggnad. () ()