mot · G402823 · 1981-01-22 00:00:00 — av m. fl. om arbetsgivares rätt att vid konflikt innehålla redan intjänad lön Arbetsdomstolen meddelade dom nr 94/80 i mål nr A 101/80 mellan och / Stuveri och . I domen behandlas bl. a. frågan om en arbetsgivare äger rätt att uppskjuta utbetalning av löner som inarbetats före utbrottet av en lovlig arbetsmarknadskonflikt och som förfaller till betalning . Arbetsdomstolen har därvid kommit till uppfattningen att det ligger i linje med arbetsstridens natur och allmänna förutsättningar att anta att något sådant kan ske i form av en stridsåtgärd. En sådan stridsåtgärd får enligt arbetsdomstolen till följd att den innehållna lönens förfallodag förskjuts (suspenderas) till dess strejken har upphört eller till dess individuella arbetstagare frånträtt strejken. Beträffande arbetsdomstolens domskäl i övrigt hänvisas till domskopian. Mot domslutet reserverade sig domstolens båda arbetstagarledamöter. LO och TCO har i en skrivelse, dagtecknad , till statsrådet och chefen för kraftigt tagit avstånd från arbetsdomstolens ställningstagande i domen 94/80. Organisationerna anförde följande skäl för sin protest: Det är en allmänt erkänd civilrättslig grundsats att en gäldenär är skyldig att betala sina skulder på förfallodagen. Detta förhållande kan också uttryckas så att avtal skall hållas. Dessa principer är av grundläggande betydelse även inom arbetsrätten. Det uttrycks inom detta område oftast så att arbetsgivarorganisationer och arbetsgivare respektive arbetstagarorganisationer inte kan förfoga över arbetstagarens intjänade rättigheter. Det anses exempelvis inte vara tillåtet att vidta stridsåtgärder eller träffa kollektivavtal i syfte att åstadkomma lönesänkning för redan arbetad tid. En arbetstagare kan därför vara säker på att inte få sina anställningsvillkor försämrade i efterhand. Lönefordringar är på grund av sin sociala betydelse särskilt starkt skyddade inom arbetsrätten. Exempel på detta utgör bestämmelserna om löneskydd i exempelvis kvittningslagen, förmånsrättslagen, lönegarantilagen och utsökningslagen. I annan arbetsrättslig lagstiftning fastställs genom tvingande regler tidpunkter då vissa lönefordringar senast skall utbetalas (exempelvis i semesterlagen). De rättsregler som reglerar den kollektiva förhandlingsrätten, fredsplikt och stridsåtgärder samt kollektivavtalen och dess rättsverkningar utgör den s. k. kollektiva arbetsrätten. Dess syfte är att uppställa ett regelsystem för hur villkoren för det framtida arbetet skall utformas. 1* 1980181. den kollektiva arbetsrätten (inklusive reglerna för stridsåtgärder) regleringen av intjänade förmåner och rättigheter. Det är således en fråga om att skilja bestämmelserna om redan inarbetad lön från bestämmelserna rörande intressefrågor om framtida lönevillkor. Regleringen av intjänade rättigheter faller med detta synsätt utanför den kollektiva arbetsrätten. Den civilrättsliga grundsatsen att gäldenären skall betala sin skuld på förfallodagen utgör i denna mening ett högre intresse i förhållande till de kollektiva arbetsrättsliga reglerna för arbetsstriden. Undantaget från medbestämmandelagens fredspliktsregler för s. k. indrivningsblockader (41 § andra stycket MBL) är ett rättspolitiskt uttryck för att arbetstagarens intresse av att utfå inarbetad och förfallen lön anses vara så starkt att det tillåts genombryta det kollektiva rättssystemets huvudregler för arbetsfred. En grundläggande princip för den arbetsrättsliga regleringen av arbetsstriden är att det skall råda balans mellan parterna på arbetsmarknaden. Mot denna bakgrund förutsätts att lagstiftaren och de rättstillämpande myndigheterna skall vara neutrala i arbetsmarknadskonflikter. Arbetsdomstolen har tidigare låtit denna princip ligga till grund för sin dömande verksamhet (se bl. AD nr 137/1979). Inför en arbetsmarknadskonflikt föreligger emellertid en avgörande skillnad mellan arbetsmarknadsparterna med avseende på förutsättningarna för konflikten. Denna skillnad består i att arbetstagarna normalt presterar arbete i förskott, medan arbetsgivaren utbetalar lön i efterskott. Detta innebär att arbetsgivaren vid ett konfliktutbrott förfogar över den senaste löneperiodens produktionsresultat och därmed stärker sin stridsförmåga, medan arbetstagarna endast kan stärka sin stridsförmåga fram till sista löneutbetalningen innan konflikten bryter ut. Arbetsgivarparten kan därför planenligt vidta stridsåtgärder i ett läge då arbetstagarna är som fattigast. Detta förhållande kan få avgörande betydelse för hela konfliktförloppet med hänsyn till att utvecklingen inneburit att löneutbetalningar i allt större utsträckning sker i tvåveckors- eller månadsperioder. En allvarlig obalans mellan parterna på arbetsmarknaden har därför uppstått genom domen. Arbetsgivarpartens möjlighet att som stridsåtgärd innehålla före konflikten inarbetad lön som förfaller innebär risk för att arbetsmarknadsparterna i fortsättningen anser sig tvingade att välja tidpunkter för varsel om stridsåtgärder med utgångspunkt från arbetstagarkollektivens löneutbetalningsdagar. Detta medför flera oacceptabla konsevenser. Innehålls inarbetad lön i ett inledningsskede av konflikten känner sig arbetstagarorgansiationerna med stor sannolikhet tvungna att mycket snart vidta kraftiga motåtgärder. Detta kan i sin tur medföra risk för lockouter av stor omfattning från arbetsgivarsidan. Ett konfliktförlopp som traditionellt startar med begränsade partiella stridsåtgärder riskerar därför att mycket snabbt trappas upp till storkonflikt med de suspenderade löneutbetalningarna som utlösande faktor. Den tidpunkt då storkonflikten blir ett faktum tidigareläggs. För det andra blir - mot bakgrund av taktiskt valda varseltidpunkter parternas benägenhet att i fortsättningen hörsamma framställningar från förlikningsmannaexpeditionen om uppskov med varslade stridsåtgärder väsentligt inskränkt. En fackförening som varslat om stridsåtgärder kan komma att känna sig förhindrad att på begäran av medlare skjuta på ikraftträdandet av stridsåtgärden. Risk kan ju uppstå att konflikten då utlöses med hänsyn till gällande löneutbetalnings Härigenom blir reglerna i 46 § medbestämmandelagen i realiteten verkningslösa. Detta medför också att konflikter oftare utlöses samt att konfliktförloppen snabbare utvecklas på ett allvarligt sätt än vad som är fallet. Arbetsdomstolen har i viss utstäckning grundat sin här diskuterade dom på antaganden om att en sedvänja skulle föreligga på arbetsmarknaden som stöder utgången i målet. Mot detta kan den principiella invändningen göras att en sedvänja aldrig kan antas föreligga i det fall att den ostridigt endast erkänns av den ena parten på arbetsmarknaden. Vidare är domstolens uttolkning av sedvänjan i detta fall (byggd på en utvärdering av den s. k. metallstrejken ) i sak felaktig. I såväl metallstrejken som i den s. k. samt storkonflikt utbetalade arbetsgivarna inarbetad lön . Sedvänjan är således den motsatta mot vad arbetsdomstolen antagit. Domen kännetecknas i övrigt av att den - bortsett från vissa allmänna resonemang som domstolen inte själv velat lägga till grund för sitt ställningstagande - saknar bärande skäl till stöd för domslutet. Socialdemokraterna delar den uppfattning som kommer till uttryck i organisationernas bedömningar och ställningstaganden. Medbestämmandelagen bör därför enligt vår mening ändras så att arbetsgivare inte äger rätt att såsom stridsåtgärd eller eljest under konflikt innehålla lön eller annan ersättning som förfaller till betalning under konflikt men som inarbetats under tid före konfliktutbrottet. Alternativt kan den av oss förordade ändringen av lagen ges innebörden att arbetstagare även under rådande konflikt äger rätt att utfå före konfliktutbrottet inarbetad lön. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar begära att regeringen förelägger förslag till ändring av medbestämmandelagen med den innebörd som angivits i motionen. () () () () () HANS () () () () () () () ()