mot · G402876 · 1981-01-26 00:00:00 — av m. fl. om folkbokföringens organisation m. m. Den civila befolkningsregistreringen är en samhällelig uppgift som har lång tradition i . Väsentliga delar av folkbokföringen sköts av organ. Den centrala folkbokföringsmyndigheten är () som har tillsyn över hela folkbokföringsväsendet och handlägger vissa centrala arbetsuppgifter. Uppgifter som har sin utgångspunkt i folkbokföringen är av grundläggande betydelse för många väsentliga samhällsfunktioner. Som exempel må nämnas den allmänna försäkringen, sjukvården, totalförsvaret, polisväsendet, pensionssystem, samhällsplanering och olika stödformer såsom barnbidrag, bostadsbidrag, studiestöd m. m. Därtill kommer att en mängd statliga, kommunala och enskilda verksamheter, såsom bil- och körkortsadministrationen, skolväsendet, planering av t. ex. bostäder och barndaghem, bank- och försäkringsväsende, kreditinstitut m. m. är beroende av uppgifter från folkbokföringen. En väl fungerande folkbokföring utgör en väsentlig basresurs i den offentliga förvaltningen och är en förutsättning för administrationen av samhällsapparaten och de olika inrättningar som sammantaget bildar välfärden. Till de nämnda områden?, bör även nämnas folkbokföringens betydelse för anordnandet av allmänna val och folkomröstningar. Med utgångspunkt i folkbokföringen har skapats en stor mängd personregister vilka i flera fall omfattar totalbefolkningen eller betydande del av denna. Det kan knappast ifrågasättas att vissa myndigheter behöver tillgång till omfattande personregister för sina verksamheter eller att sådana behov kan finnas även inom andra områden. Det är däremot från flera utgångspunkter angeläget att antalet personregister hålls nere samt att användningen av personnummer begränsas till områden där detta är av väsentlig betydelse och icke innebär hot mot den enskildes integritet. De flesta personregister, och undantagslöst sådana som har karaktären av befolkningsregister, förs numera med användning av automatisk databehandling och är därigenom underkastade bestämmelserna i datalagen (1973:289). I avsikt att begränsa antalet befolkningsregister beslöt att ett centralt statligt personregister (SPAR) skulle inrättas för vissa ändamål. beslöt att genom tillägg till datalagen reglera användningen av SPAR. Den statliga datamaskincentralen för administrativ databehandling (DAFA) är t. v. registeransvarig i datalagens mening och svarar även för driften av registret. Inrättandet av SPAR synes vad gäller s. k. urvalsdragningar innebära att en ny myndighetsverksamhet - kompetens - har tillskapats, nämligen att myndigheten med hjälp av SPAR skall bedriva uppdragsverksamhet med försäljning, i fråga om vissa urvalskriterier eventuellt i kollision med kreditupplysningslagen, av uppgifter som hämtats från de statliga personregister som används för bl. a. folkbokföring. I detta sammanhang kan parentetiskt erinras om att uppgifterna till dessa register har insamlats för helt andra ändamål än såväl försäljning som det ändamål urvalet skall användas för av beställaren. Folkbokföringen i har varit administrativt knuten till beskattningen. Sedan RSV:s tillkomst har detta verk varit centralt ansvarigt för folkbokföringen. RSV är även central valmyndighet. Detta har, sett i ett historiskt perspektiv, varit en naturlig lösning. Som en följd av utvecklingen på andra områden och den roll folkbokföringsuppgifterna fått där är kopplingen till RSV inte längre lika självklar. Från funktionella utgångspunkter kan hävdas att starka och väsentliga samband finns mellan folkbokföring och andra uppgifter i samhället. Av de myndigheter som är ansvariga för sådana funktioner upplevs sambandet mellan folkbokföringen och deras verksamhet lika väsentligt som sambandet mellan beskattning och folkbokföring. Med hänsyn till den centrala roll folkbokföringen har för olika delar av samhället kan ifrågasättas om icke dessa centrala uppgifter bör handhas av en myndighet som är neutral i förhållande till de olika funktioner som utnyttjar folkbokföringsuppgifterna i sina verksamheter, dvs. även i förhållande till RSV. Den för folkbokföringen ansvariga myndigheten bör, förutom central folkbokföringsmyndighet och tillsynsmyndighet för den lokala folkbokföringsorganisationen, även vara central valmyndighet. 1 detta sammanhang kan även erinras om de tankegångar som framfördes i betänkande (SOU 1978:79) om möjligheterna att genom förändringar i folkbokföringen skapa ständigt aktuella underlag för framtida hushålls- och bostadsundersökningar. Därigenom kan kostnadsbesparingar uppnås. Med hänsyn till det nära samband som finns mellan folkbokföringsuppgifterna och SPAR finns enligt vår mening även skäl att överväga om fördelar kan uppnås genom att huvudmannen för folkbokföringen även är huvudman för SPAR. Vid olika tillfällen har aktualiserats frågan om en mer eller mindre långtgående åtskillnad mellan den för det borgerliga samhället nödvändiga befolkningsregistreringen och den kyrkobokföring som kan behövas i den verksamhet. Mot denna bakgrund tillsatte chefen 1979 en kommitté för utredning om folkbokföringens framtida organisation (folkbokföringskommittén B 1979:12). Kommitténs direktiv relateras i allt väsentligt till förhållanden som är en följd av det rådande samspelet mellan och statens arbete inom folkbokföringen. Direktiven synes även förutsätta ett fortsatt - och stärkt samband mellan folkbokföring och beskattning. En förutsättningslös utredning även omfattande en prövning av de frågor vi påtalat kan således inte förväntas komma till stånd utan att tilläggsdirektiv ges till folkbokföringskommittén. Vid en sådan bör inte uteslutas möjligheten att inrätta en särskild neutral centralmyndighet för folkbokföring och därmed näraliggande frågor såsom t. ex. val, folkräkningar, huvudmannaskap för SPAR. En sådan ordning skulle enligt våra bedömningar inte behöva öka kostnaderna för dessa verksamheter utan snarare kunna medföra icke obetydliga vinster. Beträffande folkbokföringens lokala insamlings- och servicefunktioner kan ett flertal alternativ ses till församlingsexpeditionerna. Ett av dem är postverket som täcker hela landet och av andra skäl måste följa t. ex. personers vistelseadress. Mot bakgrund av det anförda föreslår vi att hemställer att regeringen ger folkbokföringskommittén tilläggsdirektiv att utreda även de frågeställningar som framförs i motionen. () ()