mot · G50232 · 1981-10-21 00:00:00 — av m. fl. med anledning av proposition 1981/82:14 om förändringar av gymnasieskolans utformning m. m. I de borgerliga regeringarnas besparingspropositioner har ungdomsskolan varit särskilt hårt utsatt. Besparingarna utgör i runda tal 1, 5 milj arder kronor vilket motsvarar av anslagen till och gymnasieskolan 1981/82. Föreliggande proposition har som mål att ytterligare minska statens bidrag till gymnasieskolan. Socialdemokraterna har kraftigt kritiserat de borgerliga regeringarnas neddragning av skolresurserna. Denna politik har lett till personalinskränkningar som gör skolans arbetsmiljö än mer pressande och försämrar utbildningens kvalitet. Genom de omfattande förändringar som föreslås i gymnasieskolans organisation kommer också skolans möjligheter att ta emot alla ungdomar och ge dem en meningsfull utbildning att försämras. Detta är särskilt oroande i då ungdomsarbetslösheten breder ut sig så kraftigt. Allvarlig kritik måste också riktas mot att regeringen lägger fram omfattande förslag om förändringar av gymnasieskolan utan att dessa varit föremål för utredning och sedvanlig remissbehandling. Vi vill erinra om det omfattande utredningsarbete och den försöksverksamhet som föregick gymnasiereformen 1964. Regeringen använder sig nu av en helt motsatt metod. Flera av de föreslagna förändringarna gör djupa ingrepp i gymnasieskolans organisation och undervisningsformer. Därmed föregrips de förslag som sittande gymnasieutredning kommer att lämna inom en månad. presenteras nu ett beslutsunderlag som enbart utgörs av föredragandens verklighetsbeskrivning och slutsatser utan utredningsresultat och synpunkter från berörda organisationer, myndigheter, kommuner m. fl. vilket normalt brukar redovisas i propositioner och utgöra ett allsidigt underlag för beslutsfattande. Det otillräckliga beslutsunderlaget försvårar allvarligt ställningstagande. Det torde vara unikt att så omfattande ingrepp görs i en skolform utan att det har föregåtts av en öppen diskussion kring utarbetade förslag. I den statsfinansiella situation som fyra borgerliga regeringar försatt landet måste återhållsamheten med statsutgifterna vara stor. I fråga om gymnasieskolan accepterade socialdemokraterna i motion 1980/81:72 med anledning av proposition 1980/81:20 (den s. k. besparingspropositionen) en besparing av ca 100 milj. kr. I motionen pekade vi på flera olika områden som kunde bli föremål för översyn för att ge den nödvändiga besparingen utan att göra avkall på utbildningens kvalitet. Vi motsatte oss således regeringens förslag om en generell minskning av antalet lärartimmar i gymnasieskolan . Vi kunde inte då, lika litet som , acceptera förslag som innebär en betydande försämring av gymnasieskolans möjligheter att ge eleverna den grundutbildning och yrkesutbildning som är dess huvuduppgift. Med anledning av nämnda motion gav regeringen till känna att man i det fortsatta beredningsarbetet borde pröva om åsyftade besparingar kunde åstadkommas genom andra åtgärder än vad som föreslagits i den s. k. besparingspropositionen. I den nu aktuella propositionen prövas flera alternativa besparingsmöjligheter som behandlas i den socialdemokratiska motionen. Vissa av de förslag som föredraganden för fram kan vi acceptera. Andra förslag anser vi borde ha utretts ytterligare eller inte förts fram till . Vi är mycket kritiska mot att regeringen återkommer med förslag om s. k. självstudier trots den omfattande kritik detta fått både i och i den allmänna debatten. Vi vänder oss också emot att föreslagna besparingar i skolverksamheten kallas pedagogisk förnyelse och fri resursanvändning, när det är fråga om att i stort bedriva samma skolverksamhet som och med totalt sett mindre resurser till förfogande. Minskat antal lärarledda timmar - s. k. självstudier Det mest omfattande förslaget i propositionen gäller förslaget om s. k. självstudier , dvs. Föredragande räknar med att göra en besparing på 175 milj. kr. men föreslår att ca 105 milj. kr. återförs till gymnasieskolan i form av en särskild handledarresurs. Som motiv för förslagen anför föredraganden att eleverna i gymnasieskolan måste lära sig att arbeta självständigt. En ren besparing i form av minskat antal lärarledda lektioner ikläds härmed pedagogiska motiv som, med den utformning förslagen givits, enligt vår bedömning helt saknar relevans. En av de bärande principerna 1964 var att ge större utrymme åt aktivt, självständigt arbete av de studerande. En ökad arbets- och studiefostran i kombination med att hos eleverna utveckla ett självständigt och kritiskt betraktelsesätt, skulle uppnås på flera vägar, främst naturligtvis genom gymnasielinjernas konstruktion, dvs. innehåll och undervisningens utformning. Som ett led i strävandena att utveckla och träna de studerandes förmåga till självständigt arbete och tänkande infördes långläxa, beting och specialarbete. Gemensamt för samtliga dessa aktiviteter var att de skulle förberedas, genomföras, utvärderas eller redovisas med hjälp av lärare som handledare. Härigenom blir självstudier pedagogiskt meningsfulla. De stimulerar till elevengage mang och friare arbetsformer utan att skolans ansvar för undervisningen eftersätts. Med den utformning regeringen föreslagit för de s. k. självstudierna går det inte att hävda att förslaget skulle ha pedagogiska fördelar. Detta har också tydligt framgått av den massiva kritik som riktats mot förslaget från lärare och elever. Det är i stället fråga om planlöst inlagda lärarlösa lektioner som kommer att leda till stora studieproblem för särskilt de studiesvaga eleverna. Föredraganden synes själv vara tveksam till sitt förslag. Flera motsägande argument finns beträffande konsekvenserna av självstudierna. a. framhåller hon att skolstyrelserna skall vara återhållsamma vid en omfördelning av förstärkningsresurserna för att därigenom begränsa utläggningen av självstudietid till dess att erfarenheter har hunnit vinnas av det nya systemet i dess helhet. Hon menar vidare att medel ur förstärkningsresursen kan tillföras handledarresursen för att bekosta lärartimmar i stället för att lägga ut självstudietid om man lokalt bedömer att detta är den bästa resursanvändningen. Alltså synes föredraganden mena att självstudietiden inte kan eller bör genomföras i den omfattning som har förutsatts i propositionen. Vi vill dock påtala att det inte kan vara rimligt att använda medel ur förstärkningsresursen till att mildra de negativa effekterna av lärarlösa lektioner. Det skulle kraftigt urholka möjligheterna att i den normala undervisningen använda förstärkningsresurserna för att ge de svaga eleverna extra stöd. I propositionen hävdas att självstudietimmar skall förläggas till studiebesök på arbetsplatser, yrkesorienteringsveckor och koncentrationsdagar m. m. Detta innebär att de timmar i svenska, historia osv. som utmäts som s. k. självstudier i timplanen i realiteten försvinner som timmar för de resp. ämnena. Såsom vi redan påpekat finns i dagens gymnasieskola vissa inslag av självstudier, tillkomna efter ingående prövning och insatta i sitt pedagogiska sammanhang. Enligt vår mening är det väsentligt att under hela skolgången främja elevernas aktiva deltagande och ökade ansvar för studierna. Detta ansvarstagande bör utökas under studieåren. I gymnasieskolan tar sig detta uttryck i långläxa, beting och specialarbete som enligt vår mening bör kunna utökas och ges bättre och fastare former än vad som i allmänhet förekommer i dagens gymnasieskola. Föredraganden föreslår i stället att betingsläsningen och specialarbetet skall upphöra. Vi ser således positivt på ökat självständigt arbete i gymnasieskolan som en förberedelse för högskolestudier och för ansvarsfulla arbetsuppgifter i arbetslivet. Sådana förändringar måste dock förberedas noga. Skolan måste ges ordentlig omställningstid för de nya krav som utökat självständigt arbete ställer. Det krävs fortbildning av lärare för de nya handledaruppgifterna, kursplaneförändringar samt läromedel som är anpassade till den nya situationen. Det ställer också krav på lokaler och utrustning. grupprum och studieceller och varierande arbetsmaterial. Biblioteksresurserna behöver förstärkas. Den sittande gymnasieutredningen har haft i uppgift att behandla frågan om självständigt utökat arbete. Utredningen kommer att lämna sitt betänkande . Det är anmärkningsvärt att regeringen som har kännedom om gymnasieutredningens arbete föregriper utredningens resultat och remissbehandlingen genom att nu lägga ett illa genomarbetat förslag om s. k. självstudier. Det är uppenbart att regeringens förslag om minskning av antalet lärarledda timmar genom s. k. självstudier kommer att leda till en kvalitetssänkning i fråga om skolans resultat. Förslagets konsekvenser drabbar alla i gymnasieskolan och särskilt hårt de elever som har svårigheter i skolarbetet. Vi kan inte acceptera sådana förändringar och yrkar att förslaget om självstudier, en särskild handledarresurs och specialarbetets avskaffande avslås av . Så långt som kan bedömas utifrån presenterat underlag i propositionen kan vi acceptera förslagen om nya regler för gruppindelningar samt slopande av länsskolnämndernas nuvarande dispensgivning för gruppstorlekar. Vi utgår då ifrån att skolstyrelserna så långt möjligt genom organisatoriska åtgärder och samläsning begränsar de negativa effekterna för elever som läser s. k. "smala ämnen. Därvid bör man lokalt uppmärksammas på de vinster som kan göras genom att på större orter anordna samläsning mellan olika gymnasieskolor. För undervisning i invandrarelevers hemspråk, exempelvis finska, måste också fortsättningsvis små grupper kunna bildas med stöd av statsbidraget för hemspråksundervisning. Socialdemokraterna utgår vidare från att särskild hänsyn kommer att tas till den resursförstärkning som behövs för att möjliggöra nödvändig gruppindelning i samband med saxad schemaläggning. Föredraganden föreslår att bör kunna få medge dispens i fråga om start och bibehållande av studieväg med alltför få elever om synnerliga skäl föreligger. Enligt vår mening bör resultatet ligga kvar hos länsskolnämnderna. En centralisering av beslutsrätten såsom föredraganden föreslår strider mot tidigare beslut om den statliga skoladministrationen. Det bör ankomma på att utfärda föreskifter för länsskolnämndernas tillämpning. Vad som anförts om reglerna för små undervisningsgrupper bör ge regeringen till känna. Regeringens förslag om samordning av timplanerna för de tre- och fyraåriga linjerna innebär omfattande förändringar. Förslagens konsekvenser kan inte i alla delar förutses på grundval av det material som redovisas i propositionen. Det är synnerligen anmärkningsvärt att förslag om sådana förändringar i en skolform läggs fram utan sedvanligt utredningsarbete och remissförfarande. Enligt beslut (UbU 1980/81:12 och 15) skulle vidare beredningsarbetet bedrivas i kontakt med gymnasieutredningen. Något sådant direkt samarbete har inte ägt rum. Enligt vår mening borde detta ha skett. Regeringen borde vidare ha prövat möjligheten att arbeta med ramtimplaner för att medverka till mer flexibla lösningar. Allmänt sett är socialdemokraterna positivt inställda till att i ökad utsträckning samordna timplanerna på de s. k. tre- och fyraåriga linjerna. Enligt vår mening är det rimligt att ökad samläsning kan komma till stånd. Erfarenheterna från alternativa timplaner (f. d. SSG) och försöket med sammanhållen utbildning på naturvetenskaplig-teknisk linje tycks vara goda. Enligt propositionen ligger dessa erfarenheter bakom förslagen. Mot denna bakgrund accepterar vi regeringsförslaget i denna del med reservation för att de framlagda timplaneförändringarnas konsekvenser för enskilda ämnen inte kan överblickas som stått oss till buds. Vi vill dock påtala de negativa förändringarna i ämnet samhällskunskap på fyraårig teknisk linje, som förslaget om koncentrationen till årskurs 3 och det minskade timantalet innebär. Det måste ifrågasättas om det är lämpligt att eleverna på teknisk linje under sina första skall sakna samhällskunskap i sin utbildning, särskilt som en stor andel av dem blir röstberättigade under sin studietid. I denna del bör regeringsförslaget omarbetas så att samhällskunskapsämnet på fyraårig teknisk linje inte urholkas. Vad som ovan anförs om samhällskunskap på fyraårig teknisk linje bör ge regeringen till känna. Föredraganden är inte nu beredd att föreslå spärr mot dubbelutbildning i gymnasieskolan. Som argument anförs bl. a. att det är svårt att beräkna besparingseffekten. Enligt vår mening kan beräkningssvårigheter inte utgöra skäl för att göra en möjlig besparing. Vi anser att den studerande inte utan särskild prövning efter genomgången minst tvåårig gymnasial utbildning skall få påbörja en ny sådan utbildning. Detta är inte bara en fråga om att hushålla med utbildningsresurserna utan lika mycket att bereda fler sökande plats i gymnasieskolan. Det måste självfallet även fortsättningsvis finnas möjlighet att påbörja ny utbildning om intresset har ändrats eller om arbetsmarknadssituationen är starkt förändrad efter avslutade studier. Påbörjande av nya studier i gymnasieskolan bör dock prövas genom individuell ansökan med hänsyn till det behov som föreligger i det enskilda fallet. Den studerande bör i sin ansökan ange de särskilda skäl som motiverar varför ytterligare gymnasieutbildning bör medges. Utbildningar i gymnasieskolan som bygger på genomgången grundutbildning, t. ex. högre specialkurser, bör dock undantas från en sådan prövning. bör som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs om dubbelutbildning. Okad samverkan mellan olika utbildningsanordnare En möjlighet att få en mer rationell organisation av det totala utbudet av gymnasial utbildning, som regeringen försummat, ligger enligt vår uppfattning främst i ett närmande mellan gymnasieskolan och den kommunala vuxenutbildningen. Detta framhöll vi också i motion 1980/81:72. En sådan samverkan avvisar föredraganden med hänvisning till att det är en omfattande strukturförändring i gymnasieskolan som skulle gripa djupt in i gymnasieutredningens uppdrag. Detta kan för det första inte vara ett argument för att avfärda vårt förslag. Propositionen innehåller som vi tidigare anfört flera förslag som griper in i både gymnasieutredningens uppdrag och gymnasieskolans organisation, t. ex. betydande timplaneförändringar. För det andra är detta inte någon ny fråga. har haft i uppdrag att bl. a. se på samverkanseffekter och samverkansvinster mellan vuxenutbildning, arbetsmarknadsutbildning och gymnasieutbildning. Regeringen har efter hand tillsatt separata utredningar beträffande vuxenutbildning och arbetsmarknadsutbildning. Detta har splittrat översynsarbetet och försvårat möjligheterna att få ökad samverkan till stånd. Trots förra årets riksdagsbeslut (UbU 1980/81:12 och 15) om alternativa besparingar bl. a. genom sådan samverkan har regeringen försummat att ta upp detta i sitt beredningsarbete. Efter det att gymnasieutredningen och utredningen om vuxenutbildning har presenterat sina förslag, vilket sker , bör regeringen vidta åtgärder för att få till stånd ett snabbt beredningsarbete med syftet att finna former för en rationell samverkan mellan gymnasieskolan och vuxenutbildning. Detta bör ge regeringen till känna. Friare resursanvändning i gymnasieskolan Regeringens förslag om att vissa specialdestinerade bidrag i gymnasieskolan sammanförs till en förstärkningsresurs finner vi vara positivt. Förslag om detta har framförts , bl. a. av och av utredningen , staten och kommunen (SSK). En friare resursanvändning genom tillskapandet av en förstärkningsresurs för gymnasieskolan skall enligt vår mening har det bestämda syftet att underlätta för elever med särskilda behov av stöd och stimulans att följa undervisningen. Förslag om fri resursanvändning kan alltså på intet sätt motivera en nedskärning av gymnasieskolans totala resurser. Propositionen försöker ge intrycket att förstärkningsresursen skall kunna tas i anspråk för att tillgodose alla de skiftande behov som föreligger och delvis är en följd av minskningen av statsbidraget enligt propositionen. Föredraganden anför således att man lokalt kan avgöra hur självstudietimmarna skall läggas ut och att det ibland kan vara motiverat att man ur förstärkningsresursen ersätter de lärarlösa timmarna med lärarledda timmar. Det anförs också att förstärkningsresursen kan användas för att bilda grupper med mindre än åtta elever i ämnen som genom föreslagna förändringar får mindre resurser. Det är enligt vår mening uppenbart att om den fria resursen på detta sätt utlovas till att tillgodose olika behov, som propositionens statsbidragsminskningar skapar, urholkas kraftigt möjligheterna att använda förstärkningsresursen till vad som skall vara dess viktigaste uppgift. Huvuddelen av den nuvarande förstärkningsresursen är direkt inriktad på åtgärder för elever med skolsvårigheter. Enligt vår mening får resurserna för sådana åtgärder inte minska. bör därför kraftfullt uttala att en självklar utgångspunkt vid fördelningen av förstärkningsresursen bör vara att tillgodose dessa elevers behov. Erfarenheterna av fördelningen av förstärkningsresursen i visar att det behövs klara och entydiga modeller och exempel för den lokala tillämpningen så att inte ändamålet med förstärkningsresursen skall gå förlorad. Vi föreslår att ges i uppdrag att utarbeta sådana anvisningar. Vidare är det angeläget att resurserna för timmar till förfogande (ttf) används i enlighet med det uttalande som i annat sammanhang har gjort. Således är det angeläget att slå vakt om den medverkan utifrån som f. n. kan bekostas genom ttf-resursen, t. ex. medverkan från fackliga organisationer och olika kulturinslag. Beträffande den fria resursanvändningen bör enligt vår mening ge regeringen till känna vad som här anförts. Föredraganden har övervägt kraven från vår tidigare nämnda motion (1980/81:72) om åtgärder för att bättre fylla vakanta utbildningsplatser. Det anges i propositionen att antalet lediga elevplatser var ca 9 000 och medel fanns för ytterligare ca 12 000 platser vilka dock inte utnyttjades. Enligt vår mening måste alla möjligheter tillvaratas för att fylla de av beslutade intagningsplatserna. Mot bakgrund av den arbetslöshetssituation som landet nu genomlever och som främst drabbar ungdomen är det av utomordentlig betydelse att riksdag och regering vidtar sådana ågärder att beslutade utbildningsplatser utnyttjas för att ge ungdomar utbildning. Tyvärr måste vi konstatera att föredraganden inte är beredd att komma med förslag om aktiva åtgärder som skulle kunna medföra att gymnasieskolan bättre utnyttjas. Föredraganden anger att för att utnyttja vakanta platser bättre fordras en koncentration av utbildningar till färre enheter. påstående som vi absolut inte kan acceptera. För socialdemokraterna är det angeläget och nödvändigt att alla platser på alla gymnasieorter utnyttjas. står många ungdomar utanför gymnasieutbildning. Vi vill erinra om några åtgärder som vi föreslog i motion 1980/81:2192 och som skule öka rekryteringen. Där föreslogs att medel för särskild kursverksamhet för flickor på det tekniskt-naturvetenskapliga området skulle anslås. Vidare förslogs att 10 milj. kr. skulle ställas till förfogande för ett lokalt utvecklingsarbete med utbildningsprogram för de ungdomar som av olika orsaker kan förväntas få stora och bestående problem att få sysselsättning. Slutligen föreslogs ökning av resurserna för studie- och yrkesorientering. Dessa förslag sammantaget skulle öka förutsättningarna för att gymnasieskolans antagningsplatser skulle bli fyllda. Vi har också föreslagit ett extra stimulansbidrag till kommuner som utvidgar sin yrkesinriktade gymnasieutbildning utöver tidigare planer (motion 1980/81:2192, UbU 1980/81:41). Enligt vår mening är det angeläget att regeringen presenterar sådana förslag som möjliggör ett bättre utnyttjande av beslutade intagningsplatser till gymnasieskolan. bör ge regeringen till känna vad som anförts om åtgärder för att fylla vakanta platser och utnyttja tilldelade utbildningsplatser i gymnasieskolan. Med hänvisning till vad som anförts i denna motion hemställs 1. att avslår regeringens förslag om s. k. självstudietimmar i gymnasieskolan, om att avskaffa specialarbetet och om en särskild handledarresurs, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om ämnet samhällskunskap på fyraårig teknisk linje, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om små undervisningsgrupper, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om åtgärder mot dubbelutbildning, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om snabberedning av möjligheter till samverkan mellan gymnasieskolan och vuxenutbildning, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om grunderna för fri resursanvändning i gymnasieskolan, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om åtgärder för att bättre utnyttja beslutade intagningsplatser i gymnasieskolan. () () () () () () () () () () () () () ()