bet · G501LU9 · 1981-12-31 00:00:00 — instänuner i motionärernas påpekandebeträffande marknadsföringen av privatleasing, att denna leasingforni ofta ireklamen framställs som mycket förmånlig. framhåller att verkethar ingripit mot vissa typer av annonsering och också uttalat vissa minimikravbeträffande de uppgifter som bör lämnas i annonser. anser attsådana ingripanden, liksom åtgärder mot vissa kombinationserbjudanden i sambandmed privatleasing, mycket väl kan företas inom ramen för gällandemarknadsföringslag. När det gäller motion 1582 tillstyrker denföreslagna kartläggningen av leasingformer och att behovet avkonsumentskyddslagstiftning undersöks. Det förefaller enligt konsumentverketmindre välbetänkt att införa särlagstiftning för enbart leasing av visst slagsvara. Det torde ligga närmare till hands att överväga lagstiftning för leasingav varor i allmänhet och till att reglera hela institutet saklega. Visst behovav moderna regler på sistnämnda område föreligger enligt konsumentverketsmening. I detta sammanhang erinrar om att kreditköpskommittén isitt förslag till konsumentkreditlag m. m. (SOU 1975:63) framlade ett förslagtill uthyrningslag, till vilket verket i sitt remissvar ställde sig positivtnär det gällde den föreslagna regleringen av uthyrningsmarknaden. De farhågorman hyste att skärpta regler om kreditköp skulle medföra en överströmning motlångtidsförhyrning har enligt till stor del besannats vadgäller bilköpen. menar att förslaget kan behöva kompletterasoch moderniseras. bedömer att privatleasingens utvecklingkommer att ske enligt följande linjer. Beträffande de redan ingångna avtalenkan leasinggivarna förväntas - antingen generellt mot resp. kundkollektiv ellerseparat efter enskild förfrågan - söka erbjuda olika möjligheter att avlösaleasingavtalen genom att omvandla dem till t. ex. kredit- eller kontantköp.Problemet med detta torde enligt vara att åtskilligaleasingtagare inte har råd att fullgöra bilkreditförordningens krav på LU1981/82:9 19 kontantinsats och avbetalningstid. Ett annat sätt attmotverka att leasingtagare drabbas av oskäligheter i redan tecknadeleasingavtal är. framhåller , att villkor enligt 36 §avtalslagen jämkas av allmän domstol. Verket anser det sannolikt att sådanprövning kommer att ske sedan nu viss klarhet nåtts i inkomstskattefrågan.Vidare kan väntas en viss återgång till tidigare typer av operationell leasingutan depositionsinslag. kommer att inledaförhandlingar med leasinggivare enligt avtalsvillkorslagen angående vissaanvända villkor vid leasing av bil. framhåller att det naturligt att undersöka leasingföretagens benägenhet att jämkaredan ingångna avtal om depositionsleasing. Däremot torde motsvarande förhandlingarmed finansieringsföretagen angående lånevillkoren för depositionen lämpligen fåanstå något i avvaktan på förhandlingar angående dessa företags generellalånevillkor. Hovrätten över och Blekingehänvisar till att det inom övervägts vissa av de frågor sommotionärerna berört i motion 1195. Med hänsyn härtill avstår hovrätten frånvidare yttrande i anledning av denna motion. Beträffande motion 1582 instämmer hovrätten imotionärernas påpekande att reglerna om leasing är oklara och att man ärhänvisad till att analogivis tillämpa rättsregler som tillkommit för andra slagav avtalstyper. Detta förhållande kan enligt hovrätten självfallet i och försig sägas utgöra ett skäl för att en lagreglering bör komma till stånd. 1hovrättens verksamhet har några olägenheter med nuvarande system emellertidinte kommit till synes. Bristen på lagregler har lett till atträttsförhållandet mellan parterna ofta utförligt regleras genom s. k. allmännakontraktsvillkor. Dessa avfattas vanligen av uthyraren eller dennesorganisation. Det är tänkbart, framhåller hovrätten, att bl. a. dessaförhållanden fått till följd att den enskilde konsumentens ställning är någotmera utsatt i leasingförhållanden än när det gäller andra avtalstyper.Hovrätten har emellertid för sin del inte kunnat konstatera några ogynnsammaeffekter härvidlag. Hovrätten framhåller att åtskilliga lagregler, som utgörskydd för konsumentens ställning i olika hänseenden, är tillämpliga även påleasing. Hit hör avtalslagens regler, t. ex. den s.k. generalklausulen i 36 S.marknadsföringslagen och lagen om oskäliga avtalsvillkor. Hovrätten anser att gränsdragningen mellan avhetalningsköpoch leasing onekligen kan erbjuda vissa svårigheter. Då leasing som avtalstyp imånga hänseenden ligger nära avbetalningsköp torde emellertid problem av dennaart knappast undgås, anser hovrätten, även om en lagreglering av leasing kommertill stånd. Hovrätten ställer sig tveksam till om man genom lagstiftning kankomma mycket längre än att uppställa en tolkningsregel. En sådan finns redan ikonsumentkreditlagen. såsom motionären också påpekat. LU 1981/82:9 20 Sammanfattningsvis anser hovrättenatt något behov av kartläggning eller undersökning i enlighet med motionärenshemställan f. n. inte föreligger. hänvisartill att uttalat sin syn på beskattningsfrågorna vidprivatleasing och att en rättslig prövning kommer att ske medanledning av ansökan om förhandsbesked. Mot denna bakgrund saknas enligt förbundetsmening anledning att under åberopande av skatteaspekter vidta i motionernaföreslagna åtgärder. Inte heller från konsumentsynpunkt i övrigt har det enligtförbundet behov av att utreda frågan om en lagreglering avleasing. Förbundet erinrar om att en. del av den befintligakonsumentlagstiftningen även iir tillämplig vid leasing. Exempelvis kanavtalsvillkorslagen användas mot eventuella oskäliga klausuler. Med hänsyn till vad som anförts avstyrker förbundetmotionärernas förslag. advokatsatnfund anför attdet i vart fall än så långe inte visats att ett behov av lagstiftning omleasing föreligger. Det i motion 1195 angivna syftet är enligt samfundet såallmänt hållet att det kan ifrågasättas om det inte redan är tillgodosett genomgeneralklausulen i 36 S avtalslagen. Samfundet anser att en kartläggning av förekommandeleasingformer och att en undersökning av behovet av en lagreglering frånkonsumentsynpunkt kan tänkas vara av värde. Samfundet har således ingen erinranmot förslaget därom. framhålleratt finansbolagen endast bedriver finansiell leasing, som är en tjänst somfinansbolagen tillhandahåller näringsidkare. Finansbolagens verksamhet är sedanden föremål för bankinspektionens tillsyn. har finansbolagen genom leasing,ävbetalningsfinansiering och refinansiering av sådana krediter investerat förca . Detta belopp bör enligt föreningen ställas motindustrins, handelns och samfärdselns investeringar inkl. leasing på ca 20miljarder kronor i maskiner, inventarier och motorfordon som till ca 50 %självfinansieras. Finansiell leasing, som främst utnyttjas av mindre ochmedelstora företag, har således en stor betydelse för landets investeringar. Föreningen framhåller vidare i sitt yttrande attfinansiell leasing till näringslivet är en etablerad och en välkartlagd verksamhet. Vid undersökningar som gjorts har konstaterats attverksamheten bedrivs i former mot vilka ej kan riktas några anmärkningar. Avtalsförhållandetmellan finansbolaget och kunder har utvecklats ipraxis och avtal, vars grundläggande civilrättsliga bestämmelser i huvudsak ärdesamma i de olika finansbolagens standardavtal. Avtalsvillkoren i övrigt kan,framhåller föreningen, emellertid skifta mellan de olika finansbolagen. I denproduktutveckling och anpassning till de mindre och medelstora LU1981/82:9 21 företagens olika behov sker hår en fortlöpande förändring. Föreningen kan således inte finna att det föreligger någotbehov av lagstiftning eller kartläggning av finansiell leasing. När det gäller operationell leasing av bilar avser endasten mindre del av den finansiella leasingen personbilar enligt föreningen. Av de87 000 bilar som 1977 var föremål för leasing, som nämns i motion 1195, avserpraktiskt taget samtliga operationell och resterande i huvudsak finansiellleasing. Operationell leasing av bilar bedrivs av bilföretagen. Bådaleasingformerna riktar sig till företag för vilka leasingavgifterna är avdragsgillaunder inkomstslaget rörelse om bilen utnyttjas i och för rörelsen. Föreningenframhåller att antalet leasingbilar är lågt i jämförelse med antaletregistrerade bilar. avgivna betänkandeBilleasing konstaterade att billeasing praktiskt taget uteslutande utgjordes avoperationell leasing till företag. Under senare är, jämfört med mitten av1960-talet, har en minskning av billeasing skett. Detta förhållande ochbilleasingens utveckling och former har senast beskrivits i kommerskollegiumspromemoria. Föreningen anför vidare att bilföretagens billeasingövervakas av kommerskollegium vid dess tillsyn av bilkreditförordningen och avbilbranschens organisationer. Ej heller när det gäller den operationella leasingen, ivilken ingår service, föreligger det enligt föreningens mening något behov avkartläggning eller lagstiftningsåtgärder. Den fortsatta utvecklingen avbilleasing kan följas genom bilregistret, vari anges om bil är föremål förleasing. Depositionsleasing är enligt föreningen i huvudsak enleasingform för privatpersoner med möjlighet att låna ett depositionsbelopp avbilföretaget eller ett med bilföretaget närstående bolag eller från ettfinansbolag eller en bank. Privatpersonen erhåller avdrag för räntorna på dettalån. Privatpersonen och bilföretaget ingår även ett leasingavtal med en leasingavgift,som blir låg enär privatpersonen deponerat ett belopp. Vid leasingtidens utgångsker en avräkning med privatpersonen, och lånet regleras. Avräkningens resultatför kunden är beroende av hur bilen skötts. Föreningen menar att det i allt väsentligt inte är någonegentlig skillnad på denna lösning än om privatpersonen först hade tagit ettvanligt län i bank och därefter betalat bilen kontant. Däremot, hävdarföreningen, har privatleasing underlättat anskaffandet av lånet genom attdepositionsleasingen medfört att kreditgivaren fått säkerhet för lånet. På enpunkt föreligger dock en väsentlig skillnad. Vid privatleasing, som år enhyresform. är det icke meningen att privatpersonen skall kunna förvärva denhyrda bilen. Föreningen anför att det på marknaden funnits konstruktioner sommedfört att privatpersonen vid leasingtidens utgång har förvärvat bilen. Dethar således varit fråga om köp och inte depositionsleasing. Det är just dennaform av privatleasing som uppmärksammats av kommerskollegium vid dess LU1981/82:9 22 tillsyn av bilkreditförordningen. harsåledes menat att detta slag av köp innebär att bilkreditförordningens krav på40 % kontantinsats har kringgåtts. Detta förhållande har resulterat i enreaktion, som oreflekterat kommit att omfatta även diskussioner om detberättigade i att privatpersoner skall kunna erhålla avdrag för räntor på lånvid depositionsleasing. Reaktionen i lånedelen har lett till riksskatteverketsställningstagande som i huvudsak innebär att privatpersoner anses erhållakompensation för utebliven ränta på det deponerade beloppet i form av reduktionav leasingavgiften. Föreningen menaratt genom ståndpunkt är ipraktiken samtliga former av depositionsleasing icke aktuella. I den mån finansbolagen medverkat krävts att privatpersoner ej skulle erhålla möjligheter att förvärvabilen vid leasingtidens utgång. Finansbolagens roll när det gällt att beviljalån och att motta säkerheter för dessa lån har varit av mycket blygsamomfattning och har numera helt upphört. Föreningen finner det angeläget att betona att i den månfinansbolagen har tagit del i privatleasing på i föregående stycke nämnt sätthar underhandskontakter tagits med såväl skattekontoren pålänsstyrelserna som . Såväl länsstyrelserna somriksskatteverket har därvid meddelat att en avdragssituation för privatpersonerförelegat beträffande skuldräntor och att några anmärkningar mot ellerbeskattningskonsekvenser av konstruktionen i övrigt ej har förelegat.Riksskatteverkets dåvarande uppfattning kom till uttryck i verkets remissvaröver kommerskollegiums tidigare nämnda promemoria beträffandebilkreditförordningen. I verkets skrivelse konstateras att depositionsleasing ialla dess former, alltså således även i det fallet privatpersoner förvärvarbilen, använde gällande skattelagstiftning i tillåten omfattning.Riksskatteverkets nu gjorda ställningstagande är således en förändradståndpunkt. Föreningen anser att motionärernas olika hemställandentillgodosetts genom nya ställningstagande. Föreningenavstyrker därför bifall till motionerna. ()framhåller i sitt yttrande att några nya avtal om depositionsleasing knappasttorde ha tecknats sedan RSV offentliggjort sin preliminära bedömning iskattefrågan. MRF har f. ö. avrått sina medlemsföretag från att ingå nya avtalmed konsumenter i avvaktan på skattefrågans lösning. MRF menar attdepositionsleasing kommer att försvinna från marknaden om den skatterättsligaprövningen skulle ge vid handen att RSV:s tolkning är korrekt. MRF anser att utbredningen av depositionsleasing undersenare år inte har sin huvudsakliga grund i skattemässiga skäl. Avgörande tordei stället ha varit att den s. k. bilkreditförordningen inte är tillämplig vidleasing. Genom leasing kan nämligen enligt MRF kravet på minsta kontantinsatsoch längsta LU1981/82:9 23 tillåtna kredittid "kringgås". En förlängning avavbetalningstiden vid köp av bil torde enligt MRF sannolikt leda till attleasing av bilar till konsument kommer att minska. Enligt förbundet synes motionärernas syfte i motion 1195vara att förhindra vissa skatteförmåner vid depositionsleasing. Förbundetfinner det lämpligt att avvakta med ett ställningstagande till dessskattefrågan blivit avgjord genom förhandsbesked och eventuell dom avregeringsrätten. ' Beträffande yrkandet i motion 1582 har förbundet i och försig ingenting att erinra mot en sådan kartläggning och undersökning. Förbundetifrågasätter emellertid om det finns ett verkligt konsumentbehov av en sådanåtgärd. Den skatterättsliga prövningen av depositionsleasing kan ju, framhållerförbundet, få till följd att depositionsleasing upphör helt. Övrig pämarknaden förekommande leasing till konsumenter är inte av sådan omfattning attdet motiverar särskilda konsumentskyddsåtgärder. MRF anför vidare i sitt yttrande att det borde ligga istatsmakternas intresse att underlätta för konsumenten att köpa och äga en bili stället för att behöva leasa den. Ett avskaffande av bilkreditförordningeneller en rejäl förlängning av nuvarande längsta tillåtna kredittid är härvidlagett sätt att underlätta köp av bil, framhåller MRF. Om så sker torde frågan omeventuella konsumentskyddsåtgärder vid leasing vara praktiskt ointressant. har i ochför sig intet att erinra mot att ett direkt missbruk av leasingsystemetförhindras. Huruvida en lagstiftning är av behovet påkallat synes dock medhänsyn till innehållet i det beslut som styrelse nyligenfattat något tveksamt. Förbundet anser det däremot vara angeläget att etttillfredsställande konsumentskydd vid privatleasing tillskapas. I betänkandet behandlar utskottettvå motioner vari tas upp frågor om leasing. Med leasing brukar avses långtidsuthyrning av lös egendomför viss bestämd tid, som regel ej understigande . Termen leasing harhämtats från och introducerades i . Särskildcivilråttslig lagstiftning om leasing saknas. Som framgår av redogörelsen ovan (s. 2-3) förleasinginstitutet förekommer det flera olika former av leasing. En form somunder blivit vanlig inom bilhandeln och som föranlett de bådamotionerna är den s. k. depositionsleasingen. Den innebär att leasetagarendeponerar ett belopp som motsvarar hela eller en del av bilens fullamarknadspris hos leasegivaren. Depositionsbeloppet ställs räntefritt tillleasegivarens disposition. Leasegivaren åtar sig ofta även att medverka vidanskaffande av lån LU1981/82:9 24 Efter leasingperiodensslut löses lånet med det deponerade beloppet. Leasetagaren betalar - förutomleaseavgift -skatt, försäkring, driftkostnader, service och reparationer. Den mest avancerade formen av depositionsleasing ärkonstruerad som ett trepartsförhållande mellan leasegivare, leasetagare och ettfinansbolag eller annan kreditgivare. Principen är den att leasetagaren efterförmedling av leasegivaren får ett amorteringsfritt lån hos finansbolaget. Förräntan på lånet gör leasetagaren på vanligt sätt avdrag i sin deklaration. Detlånade beloppet jämte en grundavgift på 6ä av bilens värde deponerasräntefritt hos leasegivaren. För dessa pengar köper leasegivaren den bil somleasetagaren önskar nyttja. avsätter leasegivaren pengar till ettvärde som motsvarar leasingavgifterna till en fond för leasetagarens räkning.Under leasingperioden skrivs bilens värde ned successivt så att dess bokfördavärde vid periodens slut år lika med noll. Däreftersåljs bilen till rådandemarknadspris. Av den vinst som uppkommer vid försäljningen tar leasegivarenviss mindre del medan leasetagaren behåller resten. Leasetagaren får vidaretillbaka den grundavgift som han deponerat hos leasegivaren. Skulden tillfinansbolaget betalar leasetagaren med de pengar som fonderats hosleasegivaren. Leasetagaren har även möjlighet att själv köpa bilen och då tillett pris som ligger långt under marknadsvärdet. I motion 1980/81:1195 framhålls att syftet meddepositionsleasing av bilar uppenbarligen är att privatpersoner, som inte harmöjlighet att vid inkomstbeskattningen göra avdrag för leasingavgifter, ipraktiken erlägger en stor del av avgifterna för leasingen i form av räntor pådet lån, varigenom medel till depositionsbeloppet framskaffats. Systemet meddepositionsleasing innebär vidare att full mervärdeskatt inte betalas.Motionärerna anser att denna typ av avtalskonstruktion, som är avsedd för attuppnå särskilda fördelarvid beskattningen, inte bör tillåtas. Motionärernahänvisar också till att bestämmelserna om leasing över huvud taget ärsynnerligen oklara. Med stöd av det anförda yrkas i motionen att hosregeringen skall begära förslag till lagstiftning som förhindrar att inteavsedda förmåner kan uppnås genom användande av leasing. Även i motion 1980/81:1582 anförs att systemet meddepositionsleasing leder till för låg skatt. Vidare påpekas attdepositionsleasingavtal understundom har karaktären av förtäckta köp tillkomnaför att kringgå konsumentkreditlagen och bilkreditförordningens bestämmelser omkontantinsatser och kredittider. Motionären anser att avsaknaden avlagstiftning om leasing inte innebar några nackdelar så länge leasing var enavtalsform som enbart användes näringsidkare emellan. Enligt motionären ställerdet sig annorlunda när privatleasing blivit allt vanligare. En enskildkonsument torde ha små möjligheter att sättasig in olika former av leasingsom förekommer. Ofta lockas konsumenterna med förmånliga kombinationserbjudanden.Motionären vill inte göra gällande att den nuvarande avtalsfriheten lett tillnågra mer anmärkningsvärda missförhållanden. LU1981/82:9 25 av lagstiftning på området innebär dock risker förkonsumenterna. Motionären yrkar därför att hos regeringen skallhemställa om en kartläggning av förekommande leasingformer och en undersökningav behovet av lagreglering från konsumentsynpunkt. Utskottet konstaterar för sin del att det under senare årskett en snabb utveckling när det gäller leasing av såväl nya som begagnadebilar till privatpersoner. Som framhålls av i dessremissyttrande över motionerna torde den ökade användningen av leasing ha sin grundi bilkreditförordningens regler om minsta kontantinsats och längsta tillåtnakredittid. Genom ett leasingavtal kan parterna uppnå i huvudsak sammaekonomiska mål som med ett avbetalningsköp som de kommer i frånbilkreditförordningens bestämmelser som endast tar sikte på kreditköp. Enöverströmning inom bilhandeln från kreditköp till billeasing innebär emellertidatt de kreditpolitiska syften som ligger bakom bilkreditförordningens reglerinte längre kan tillgodoses. Traditionell leasing av bilar har framför allt utnyttjatsnäringsidkare emellan. Med hänsyn till att privatpersoner i motsats tillnäringsidkare inte kan vid inkomstbeskattningen göra.avdrag förleasingavgifterna har traditionell leasing nämligen varit ett dyrt och såledesej attraktivt finansieringsalternativ för privatpersoner. Vid depositionsleasing ställer det sig emellertidannorlunda. Idén med depositionsleasing bygger på att leasegivaren på grund avdet hos honom deponerade beloppet inte behöver vidkännas några kapitalkostnaderför bilen och därför kan erbjuda leasetagaren låga leasingavgifter. De räntorleasetagaren erlägger på det lån som används för att finansiera köpet av bilenblir avdragsgilla vid inkomstbeskattningen. Leasetagarens sammanlagda kostnadför leasingen blir därför lägre vid depositionsleasing än vid traditionellleasing. Skattemässiga fördelar med depositionsleasing uppkommeräven i fråga om mervärdeskatten. Enligt gällande regler äger leasegivaren rättatt göra avdrag för mervärdeskatt på de bilar som förvärvas för leasingen.Mervärdeskatt betalas i stället av leasetagaren på leasingavgifterna. Eftersomskatten utgår som viss procent på leasingbeloppet och detta har kunnat hållaslågt på grund av det stora depositionsbeloppet innebår systemet med depositionsleasingatt full mervärdeskatt inte erläggs. En expanderande depositionsleasing medför såledesnackdelar för samhället från kreditpolitiska och skattemässiga synpunkter.Såsom framhålls i motion 1582 kan en överströmning på marknaden från kreditköptill depositionsleasing också innebära risker för konsumenterna. Utskottet villi detta sammanhang erinra om att kreditköpkommittén 1975 lade fram förslagförutom till en konsumentkreditlag även till en särskild uthyrningslag.Departementschefen uttalade, när propositionen med förslag till konsumentkreditlagframlades, att man borde avstå från att införa ensärskild lagstiftning om uthyrning av varor till konsumenterna. LU1981/82:9 26 fanns emellertid enligt departementschefens meninganledning att följa utvecklingen på området med uppmärksamhet. Skulle det visasig att särskilda skyddsregler behövdes fick frågan tas upp på nytt. Sedan motionerna väcktes har i april 1981gjort vissa uttalanden om de inkomstskatterättsliga konsekvenserna avdepositionsleasing. Som framgår av den i det föregående (s. 8) intagnaredogörelsen härför anser det klarlagt att leasetagarenerhåller kompensation för utebliven ränta pä det hos leasegivaren deponeradebeloppet i form av reduktion av leasingkostnaderna och att det föreliggerskatteplikt för denna reduktion av kostnaderna. uttalande harenligt vad som framhålls i flera remissyttranden lett till att förfarandet meddepositionsleasing i praktiken upphört. Med hänsyn till det anförda finner utskottet det inte f.n. erforderligt med sådan lagstiftning som yrkas i motion 1195. Utskottet villdock tillägga att frågan om hur depositionsleasing skall behandlas iinkomstsknttehänseende ännu inte blivit slutligt rättsligt prövad.Riksskatteverkets nämnd för rättsärenden har meddelat beslut medanledning av en ansökan om bindande förhandsbesked i frågan. Beslutet har inteoffentliggjorts men av vissa tidningsuttalanden från sökandens sida synesframgå att nämnden biträtt tolkning. Nämndens besked kan dockkomma att överklagas hos regeringsrätten. har i sittremissyttrande förklarat att man avser att bevaka frågan. Utskottet utgårdärför ifrån att kommer-för den händelse regeringsrättenskulle meddela förhandsbesked av annat innehåll än nätunden gjort - att vidtaerforderliga åtgärder för att förhindra att särskilda skatteförmåner uppnås. När det därefter gäller yrkandet i motion 1582 finnerutskottet det inte erforderligt med någon kartläggning av de traditionellaleasingformer som i huvudsak används näringsidkare emellan. Beträffimde leasingoch uthyrning till enskilda konsumenter vill utskottet erinra om attkonsiunenterna inte helt saknar skydd av lagregler när det gäller leasingavtal.Bl. a. är marknadsföringslagen oeh avtalsvillkorslagen tillämpliga även närdet gäller leasing. Med stöd av marknadsföringslagen kan sålunda åtgärdervidtas mot t. ex. de kombinationserbjudanden som påtalas i motionen.