bet · G501JoU24 · 1981-12-31 00:00:00 — I mofion 1981/82:325 av m. fl. (vpk)yrkas, såviu nu är i fråga (yrkande 2 c), att beslutar ge regeringentill känna vad som i motionen anförs om returpapper. Imofion 1981/82:435 av () yrkas att beslutar attdet kommunala "monopolet" att svara för insamling av returpapperupphävs. Imofion 1981/82:803 av () yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad som i motionen anförts angående behovet av att öppeninformation tillämpas när det gäller omhändertagande av miljöfarligt avfall. Imotion1981/82:1031 av och (båda fp) yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag om snara åtgärder för insamling avbatterier såsom anförts i motionen. Imofion 1981/82:1040 av och (båda s) yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag beträffande ett pantsystem förmiljöfarliga batterier m. m. i enlighet med vad som sägs i motionen. Imofion 1981/82:1041 av och (båda fp) yrkas 1. attriksdagen hos regeringen anhåller om utredning angående undan röjande av hinder för ekonomiskt fungerande återvinning, 2. attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående märkning av vissa batterier och andra miljö farliga varor. Imotion1981/82:1044 av m. fl. (vpk), yrkandena 1 d,foch i, yrkas attriksdagen hos regeringen hemställer om 1.d) att ett utvecklingsprogram för avfallshanteringen utarbetas med den huvudsakligainriktning som i motionen anförts, 1.O att en så hög pant sätts på batterier som innehåller kadmium och kvicksilveratt nästan alla sådana batterier kommer att återiämnas för ett miljösäkertomhändertagande, I. i) attett program för ökad återvinning av material från avfall och skrot utarbetasoch att returförpackningar med pant ges företräde framför engångsförpackningarvad gäller drycker. I motion 1981/82:1451 av och (båda fp) yrkas att som sin mening ger regeringen tillkänna vad som i 1 1981/82. JoU1981/82:24 2 motionen anförts angående kompletterande föreskrifter närdet gäller hanteringen av kvicksilverhaltigt avfall. 1 motion1981/82:1603 av m. fl. (vpk) yrkas 1. att beslutar inrätta ett statligtåtervinningsföretag, med skyldighet att tillvarata i första hand trä-, pappers-, glas-, plast- ochmetall avfall från såväl hushåll som industri varvid a) företaget ävenbör aktivt verka för att utveckla återvinningsteknik inom andra områden, b) återvinningsföretagetmåste samarbeta med landets kommuner för att finna former för hurhushållsavfallet på ett så effekfivt sätt som möjligt skall kunna komma tillåteranvändning, 2. att ger regeringen i uppdrag att omedelbartinleda förhand lingar med om vilka statliga stödåtgär der som erfordras för att underlätta kommunala investeringar i sophante- ringsanläggningar och att regeringen framlägger förslag därom till riksda gen. Mofion 1981/82:1902 av m. fl. (c, m) yrkasaU hos regeringen begär att i samråd med berörda myndigheterundersöker möjligheten att på kemisk väg oskadliggöra klorerade kolväten ochandra miljögifter som alternativ eller komplement till förbränning. I motion 1981 /82:1921 av m. fl. (s), yrkandena6,7,8 och 11, yrkas 6. att riksdagenbeslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförtsangående lokalisering av , 7. att riksdagenbeslutar att hos regeringen begära att den upptar överläggningar medkommunerna dels om lokalisering av erforderliga mottagnings- och lagringsanläggningarför miljöfarligt avfall, dels om genomförandet av riksdagsbeslut omkommunal insamling av miljöfarligt kemiskt avfall, 8. att riksdagenbeslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförtsom behovet av lagregler angående producentens ansvar för avfall som uppkommer iproduktionen, 11. att beslutar att hos regeringen begära attden vidtar i mofionen föreslagna åtgärder för att öka insamlingen avtidningspapper från hushållen. har inkommit en skrivelse från kemikontoret i ärendet. principbeslut om återvinning och omhändertagandeav avfall fattade beslut omolika åtgärder som syftade fill ökad återvinning och bättre omhändertagande avavfall (prop. 1975:32, JoU 1975:10, rskr 1975:161). I samband därmed anslöt sigriksdagen till vissa i propositionen formulerade principer om återvinning avavfall och om JoU 1981/82:24 3 producentensansvar för avfall som uppkommer genom produktionen. a. anfördes följande: Kraven på en rättvisare fördelning, internationelltoch nafionellt, av jordens tillgångar skärper behovet av att hushälla medbegränsade resurser. Idet perspektivet är det nödvändigt att på olika områden hejda slöseri medråvaror och på nytt ta till vara det som en gång använts. Dettagäller på energiområdet men det gäller också i fråga om råvaror i övrigt.Produktionsmetoderna måste utvecklas frän utgångspunkten sparsamhet med råvaroroch återvinning av en gång använt material. Allproduktion ger upphov till avfall. har avfall i alltför storutsträckning betraktats som en oanvändbar restprodukt. Detsamma har gällt fördet avfall som uppkommer i hushållen. Använda varor har betraktats somslutgiltigt förbrukade. Avfallet har i stor omfattning fått belasta miljön. Dettasynsätt måste förändras. Avfall är en resurs som i största möjliga utsträckningskall användas på nytt. Återanvändning måste vara en ledande princip vidomhändertagande och behandling av avfall. Sparsamhet,hushållning och återanvändning bör alltså vara grundläggande för vårtutnyttjande av naturresurser och för inriktningen av vår varuproduktion. har en stor del av industrins avfall en komplicerad sammansättning. Ivissa fall är metoder för behandling och oskadliggörande av avfallet intekända. Detta är ett oacceptabelt förhållande med hänsyn till att hanteringen avavfallet i många fall medför risker från hälso- och miljösynpunkt. Ansvaretför att det avfall som uppkommer vid produkfionen kan tas om hand pä ett urmiljö- och resurssynpunkt riktigt sätt måste i första hand åvila producenten.Innan produktionen av en vara påbörjas bör det vara känt hur det avfall som ären följd av själva produktionsprocessen skall behandlas liksom hur den färdigavaran skall omhändertas sedan den använts. Allmänna bestämmelser om renhållning ochavfallshantering återfinns i renhållningslagen (1979:596). Lagen har givitsformen av en ramlag med allmänt hållna bestämmelser som ger kommunerna storfrihet att utforma renhållningsverksamheten inom kommunerna efter lokalaförhållanden. om vad som skall gälla i fråga om bortförs-lingen avhushållsavfall skall enligt lagen skrivas in i en renhållningsordning. Dennarenhållningsordning som skall antas av kommunfullmäktige blir rättsligtavgörande för både kommunens och kommuninvånarnas rättigheter och skyldigheter. Isamband med antagandet av lagen framhöll utskottet att det var angeläget attkommunerna vid planeringen av renhållningen verkligen kommer att beaktamöjligheten att återvinna och nyttiggöra avfallet (JoU 1978/79:35). JoU 1981/82:24 4 Med hantering av avfall avses enligtrenhållningslagen uppsamling, förvaring, bortforsling och slutligtomhändertagande av avfall. Irenhållningsförordningen (1979:904) meddelas bl. a. bestämmelser om utvidgatkommunalt renhållningsmonopol för visst pappersavfall och för miljöfarligtavfall. Kommuner som infört utvidgat renhållningsmonopol förtecknas på bil. 2 fill förordningen. Föreskrifterom avfallshantering återfinns även i författningar om miljöskydd och om hälso-och miljöfarliga varor samt i andra författningar. Miljöskyddslagen(1969:387) syftar till att så långt det är praktiskt och ekonomiskt möjligtförebygga vattenförorening, luftförorening, buller och andra störningar.Statens naturvårdsverk och länsstyrelserna utövar tillsynen av miljöfarligverksamhet. eller lämnartillstånd och meddelar villkor för utövande av miljöfarlig verksamhet enligtmiljöskyddslagen. Enligt136 a § byggnadslagen (1977:385) skall tillkomsten och lokaliseringen avindustriell verksamhet som är av väsentlig betydelse för hushållningen medenergi, med träfiberråvara eller med landets samlade mark-och vattentillgångarprövas av regeringen i den omfattning som anges i paragrafen. I denna räknasupp vissa slags anläggningar som obligatoriskt är underkastade prövningsplikt. Gmndläggandebestämmelser rörande hanteringen av hälso- och miljöfarliga varor finns ilagen (1973:329) om hälso- och miljöfarliga varor och den till lagen hörandekungörelsen (1973:334) om hälso- och miljöfarliga varor. Huvudprincipeni lagsfiftningen är att skada på människor eller i miljön genom kemiskaprodukter skall förebyggas så långt som möjligt. Detta sker i huvudsak på tvåolika vägar. Dels åläggs den som hanterar eller importerar en hälso- ochmiljöfarlig vara att vidta de åtgärder och iaktta de försiktighetsmått sombehövs för alt hindra eller motverka skada på människor eller i miljön. Delskontrollerar myndigheter verksamheten och kan ingripa med tvångsmedel för attförebygga skadeverkningar. skall märkas tydligt med uppgifter avbetydelse från hälso- eller miljöskyddssynpunkt. Lagenom hälso- och miljöfarliga varor har formen av en central ram-fÖrfattning. Deninnehåller dels grundläggande bestämmelser om tillverkning, försäljning, annanhantering och import av hälso- och miljöfarliga varor, dels bemyndigande förregeringen eller myndighet som regeringen bestämmer att i olika avseendenutfärda särskilda tillämpningsförfattningar och föreskrifter. Decentrala bedömningarna enligt lagstiftningen om hälso- och miljöfarliga varoråvilar produktkontrollnämnden. ocharbetarskyddsstyrelsen utövar den centrala fillsynen över lagens efterlevnad. Särskilda regler omhanteringen av miljöfarligt avfall som icke härrör JoU 1981/82:24 5 frånhushållsavfall meddelas i förordningen (1975:346) om miljöfarligt avfall.Enligt förordningen offentliggör vägledande förteckningöver miljöfarligt avfall. Behandlingsföretaget ,, vari staten har inflytande, har i princip ensamrätt till slutligtomhändertagande av miljöfarligt avfall. Dock fär kommuner bedrivalängtidsförvaring av avfall liksom även, under vissa fömtsättningar och efteranmälan, industriföretag får behandla miljöfarligt avfall i egen anläggning.Enligt förordningen föreligger tillståndsplikt för transport på väg avmiljöfarligt avfall. Sådant avfall fär utföras ur riket endast av ellerden som erhållit särskilt tillstånd. Deklarationsplikt åvilar den somyrkesmässigt utövar verksamhet där miljöfarligt avfall uppkom- I detta betänkande behandlar utskottet ett antalmotioner som väckts och som behandlar olika aspekter avavfallshantering och återvinning. Med anledning av motionerna har företrädareför och i särskild föredragning lämnat synpunkterpå de frågor som tas upp i betänkandet. Motionsyrkandenabehandlas i det följande under mbrikerna miljöfarligt avfall, giftigatungmetaller i batterier m. m., producentens ansvar, återvinning samtåtervinning av returpapper. Regeringen fastställde med vissaändringar det tillstånd som lämnat () att uppföra en central behandlingsanläggningför miljöfarligt avfall i . anvisade ettreservafionsanslag av 25 milj. kr. till teckning av akfier i varjämteriksgäldsfullmäktige bemyndigades garantera lån till med högst 110 milj.kr. jämte ränta för att finansiera kostnaderna för den centrala behandlingsanläggningenoch för tillfälliga lagringsresurser (prop. 1980/81:125, JoU 1980/81:30, rskr1980/81:337). för miljöfarligt avfall i diskuteras itre motioner. Enligt motion 1044 föreligger nu uppgifter om att det skullefinnas tillgänglig teknik för avklorering av klorerade kolväten vid lågtemperatur utan den högtemperaturförbränning som är projekterad. Det kan finnasskäl att studera alla nya tekniker på området skyndsamt så att den tilltänktaanläggningen inte blir omodern redan innan den kommit i gång. Liknandetankar framförs i motion 1902. Motionärerna hävdar att avfallet när detdestrueras genom kemisk nedbrytning inte kan ge upphov till JoU 1981/82:24 6 livsfarligadioxiner m. m., vilka däremot kan bildas genom ofullständig förbränning om enförbränningsugn drabbas av driftstörningar. Enligtvad utskottet erfarit kommer att i Norrtorpsanläggning-en endast kunna tahand om en del av de klorerade kolväten som framkommer som avfall i Sverige.Möjligheten att behandla bl. a. högklorerade kolväten som PCB och vissabekämpningsmedel på kemisk väg har uppmärksammats av berörda myndigheter. Enarbetsgmpp med företrädare för , luftvärdsforskning och har tillsatts för att utröna detinternafionella kunskapsläget på området. Enligt preliminära uppgifter befinnersig dock den aktuella tekniken ännu blott pä experimentstadiet. Utskottet färframhålla att det givetvis är angeläget att de synnerligen miljöfarligaavfallsprodukter det här är fråga om behandlas med metoder som ger störstamöjliga säkerhet. Med hänsyn till att hithörande frågor uppmärksamt bevakas avvederbörande myndigheter och behandlingsföretag finner utskottet emellertidatt motionerna icke påkallar någon ytterligare åtgärd. Enligtmotion 1921 yrkande 6 bör flyttas till Kumla när i färdigställts. Utskottetvill framhålla att det givitvis ankommer pä företaget att i första hand taställning till denna lokaliseringsfråga. Enligt uppgift är frågan också underutredning i . Rent principiellt vill utskottet dock likaledesframhålla att det framstår naturligt att huvudkontoret i ett företag underuppbyggnad förläggs i så nära anslutning som möjligt till den centralaanläggningen. Vad utskottet anfört i detta stycke bör som sin meningge regeringen till känna. Imotion1921 erinras vidare om att sökt bygga upp anläggningar runt om i landetför fillfällig förvaring av miljöfarligt avfall i avvaktan pä behandling.Svårigheterna att få de erforderliga kommunala tillstånden är dock ofta stora,framhåller motionärerna. Regeringen bör ta upp överläggningar med kommunernaför att möjliggöra tillkomsten av erforderliga mottagnings- ochlagringsanläggningar. Regeringen måste vidare diskutera med omgenomförandet av riksdagsbeslut om det miljöfarliga avfallet. Riksdagenlämnade vid föregående en likartad motion utan ytterligare åtgärd.Utskottet konstaterade i det sammanhanget att ett antal kommuner bl. a. storstadskommunernaStockholm, och infört utvidgat kommunalt renhållningsmonopoli fråga om miljö-fariigt avfall (JoU 1980/81:19). Enligt vad utskottet erfarithar sedermera i betydande utsträckning konsoliderat sina mottagnings- ochmellanlagringsstationer av miljöfarligt avfall. :s möjligheter att låtautföra miljöfarligt avfall för omhändertagande utomlands har även förbättrats.SAKAB har meddelat kommunerna att företaget nu har kapacitet att ta hand ommiljöfarligt avfall från kommuner som infört utvidgat kommunaltrenhållningsmonopol. Utskottet finner för sin del angeläget att JoU 1981/82:24 7 dekommuner som ännu ej infört utvidgat monopol när det gäller miljöfarligtavfall utnyttjar den möjlighet som sålunda öppnats för dem att lösa sinaproblem med det miljöfarliga avfallet och utgår från att så även kommer attske. Någon ytterligare åtgärd med anledning av motion 1921 i härberört avseende bedömer utskottet mot denna bakgrund icke erforderlig. Riksdagenhar sedan är 1977 vid olika tillfällen anvisat sammanlagt 28,8 milj. kr. tillsanering av BT Kemis område i . i har vidtagit åtgärder för att sanera området. I mofion 803 framhållsönskvärdheten av att öppen information tillämpas när det gälleromhändertagandet av miljöfarligt avfall. Utskottet har inhämtat att det iSverige ännu icke finns kapacitet att slutligt omhänderta BT Kemi-avfallet. Dejordmassor innehållande vissa giftiga ämnen som fanns på området har förts utur landet för att slutligt omhändertas av ett franskt behandlingsföretag.Utskottet kan i så måtto ansluta sig till mofio-närens synpunkter som attutskottet anser att öppen information i möjligaste män bör tillämpas vidhandläggningen av frågor av detta slag. Utskottet finner dock icke attutredningen i ärendet ger anledning till något särskilt riksdagsuttalande iämnet. Motionen synes därför icke böra föranleda någon ytterligare riksdagensåtgärd. Giftigatungmetaller i batterier m. m. har stora resurser satts in för attbegränsa utsläpp av kvicksilver från olika industriella processer. I slutet av1960-talet beräknas enligt uppgift från de direkta processutsläppentill luft och vatten ha uppgått till ca /år. hade dessa minskatfill ca /år. beräknas de industriella utsläppenatt ha nedbringats till /år. Den totala mängden kvicksilver i avfallfrån hushåll och kontor samt handel och industri har beräknats fill ca 10ton/år. Ungefär hälften av denna mängd kommer från kvicksilver i batterier. F.n. förbränns av avfallet vilket innebär att ca 1 700 1 800 kgkvicksilver från batterier kan spridas till luften. Rökgasreningen kan baratill en mindre del ta bort kvicksilver ur rökgaserna. Med dagens högaenergipriser kan andelen avfall som förbränns väntas öka. Dettotala årliga kadmiumflödet i samhället har beräknats till ca /år.Genom det av regeringen utfärdade kadmiumförbudet kommer de årligentillförda mängderna successivt att minska. och produktkontrollnämndens beräkningar ingår i den årligensålda mängden nickel-kadmiumbatterier kadmium. Hälften av detta finns istörre enheter, s. k. öppna batterier, vilka till övervägande del återtas avtillverkaren för återvinning av metallen. Omkring kadmium ingår i småslutna battericeller som används i olika apparater och säljs i handeln.Huvuddelen av dessa torde hamna i hushållsavfallet. JoU1981/82:24 8 Batterier innehållande kadmium omfattas icke avkadmiumförbudet. I fyra motioner framställs krav på effektivare åtgärderför insamling av förbrukade batterier som innehåller kadmium och kvicksilver.Enligt motion 1031 förlorar övriga miljövårdssatsningar i anseende, om intesamtidigt dessa stora och förhållandevis lättåtkomliga sopspridningsvägar täppsigen. I motionerna 1040 och 1044 förordas att ett pantsystem införs och attdetta kombineras med lagstiftningsåtgärder. Ett dubbelt märkningssystemförordas i motion 1041 för att man skall undvika att helt ofarliga batterierlämnas in till uppsamlingsställen och försvårar återvinningsprocessen. Ett förslag om kompletterande föreskrifter när det gällerhanteringen av kvicksilverhaltigt avfall framförs i motion 1451. Frågan om insamling av batterier har vid olika tillfällenbehandlats i . Då frågan senast behandlades underströkutskottet angelägenheten av snara och verkningsfulla åtgärder i syfte attminimera utsläpp av giftiga tungmetaller i miljön. anförde utskottetatt regeringen senare under detta avsåg att förelägga ettsamlat program till åtgärder i syfte att begränsa användningen av kadmium. Närdet gällde batterier hänvisade utskottet till att en frivillig överenskommelseträffats mellan vederbörande myndigheter och företrädare för batteribranschenom återtagande av vissa batterier innehållande kvicksiler och kadmium.Motionerna föranledde med hänvisning bl. a. härtill ingen ytterligare åtgärdfrån sida (JoU 1981/82:10). Utskottet har erfarit att nyligentagit förnyade initiativ för att effektivisera insamlingen av de aktuellabatterierna. I första hand söker verket fortfarande åstadkomma dennaförbättring pä frivillig väg. Verket har även initierat en utredning ommöjligheten att införa ett pantsystem. Utskottet har vidare inhämtat att ettaktivt utvecklingsarbete pågår på en process för återvinning av kvicksilver.Arbetet bedrivs i samarbete mellan , STU och ett svenskt industriföretag. Utskottet anser att spridning av kvicksilver och kadmiumtill miljön är ett allvarligt problem. Som framgår av den lämnade redogörelsenhar processindustrins spridning av kvicksilver drastiskt minskat sedan denålagts att rena sina avlopp och rökgasutsläpp. Genom kadmiumförbudet kommerindustrins bidrag till spridning av denna metall att minska. Spridningen avkvicksilver och kadmium genom batterier som bränns tillsammans med övrigthushållsavfall m. m. har därför kommit att utgöra en väsentlig del av detsammanlagda utsläppet av dessa giftiga tungmetaller i landet. Även totalttenderar mängden tungmetaller i hushållsavfallet att öka. Enligt utskottetsuppfattning är det angeläget att särskilda åtgärder vidtas för att hindraspridningen av giftiga tungmetaller genom hushållssoporna. Problemet ärhärvidlag till väsentlig del ett informationsproblem. Allmänheten bör på lämpligtsätt göras uppmärksam på nödvändigheten av att batterier som innehållermiljöfarliga ämnen samlas in för behandling JoU1981/82:24 9 och helst för återvinning av metallerna. Det är givetvisockså angeläget att ansträngningarna att minimera utsläppen av giftigatungmetaller i miljön även i övrigt kraftfullt fullföljs. Möjligheten att ibatterier ersätta de giftiga tungmetallerna med mindre miljöfarliga ämnen bör isammanhanget övervägas. De initiativ som tagits av berörda myndigheter ochbehandlingsföretag och vilka redovisats ovan är enligt utskottets mening engod inledning till de åtgärder som behöver vidtas. Utskottet har noterat attjordbmksministern i ett interpellationssvar förklarat att regeringenär beredd verka för att insamlingen av batterier som innehåller tungmetallerblir effektivare och att en större andel av de batterier som innebär risker förmiljön kan återvinnas. Utskottet förutsätter att vid det fortsatta arbetet bl.a. de synpunkter utskottet framfört kommer att beaktas. Vad utskottet häranfört med anledning av de i detta avsnitt behandlade motionerna bör riksdagensom sin mening ge regeringen till känna. Återvinning, producentens ansvar har vid olika tillfällenbetonat att avfall är en resurs som i största möjliga utsträckning skallåtervinnas. Återvinningsprincipen slogs fast i det inledningsvis refererade1975 års beslut om återvinning och avfallshantering. formuleradesprincipen om att producenten bör ta ansvar för att avfall som ellerpå sikt uppkommer av en produktion kan tas om hand pä ett från miljö- ochresurssynpunkt riktigt sätt. I ett par motioner framhålls att genombrottet föråtervinningsprincipen uteblivit i flera sammanhang. Enligt motion 1941 bör engenomgång komma till stånd av olika hinder som finns mot att återvinning avråvaran kan ske på ett ekonomiskt tillfredsställande sätt. I motion 1921understryks vikten av att det ovan redovisade principiella synsättet på producentensansvar omsätts i praktisk verklighet. Enligt motionärerna bör eventuellasärskilda lagregler övervägas för att den nämnda principen skall kunnaupprätthällas. beslut innefattade även beslut om bidrag tillavfallshanteringsanläggningar. Enligt uppgift frän harunder tiden därefter investerats i dylika anläggningar medhjälp av statliga bidrag, och ytterligare 500 milj. kr. beräknas bliinvesterade fram fill 1984. /81 beviljas inga bidrag fillnyfillkomman-de investeringar. har i samarbete medRenhållningsföreningen påbörjat en utvärdering av hur dessa investeringarutfallit. finansierar även tillsammans med forskningsnämndenett utredningsprojekt om återvinningsekonomi, vari återvinningen studeras frånett samhällsekonomiskt betraktelsesätt. Principen om producentens ansvar för att det avfallproduktionen ger upphov till kan hanteras på ett ur miljö- och resurssynpunktriktigt sätt, har JoU 1981/82:24 10 vidolika tillfällen debatterats i . En motion om införande av särskildalagregler i samband med reformen av miljöskyddslagen 1981 avslogs av riksdagenunder hänvisning till att hithörande frågor bör bedömas med utgångspunkt iproduktkontrollens regelsystem (JoU 1980/ 81:21). I samband med den debatt somföljt på ledande bryggeri- och emballageindustriers beslut att införaaluminiumburkar som dryckesförpackningar har frågan om lagregler som skullekunna sankfionera principen debatterats. I betänkandet Återvinning avdryckesförpackningar (Ds Jo 1980:13) föreslog den särskilt tillkalladeutredningsmannen att man borde överväga att låta fillkomsten avfabriker, vari dryckesförpackningar fillverkas, vara underkastadtillståndsplikt enligt 136 a § byggnadslagen. Därvid borde enligt utredningensom en uttrycklig gmnd för prövningen anges att det innan fillverkningenpåbörjas bör vara klarlagt och säkerställt hur omhändertagandet av den produktdet gäller skall ske sedan produkten använts och blivit avfall.