bet · G501NU34 · 1981-12-31 00:00:00 — Inom dessa principiella ramarbör det dock finnas stor frihet att kombinera ohka åtgärdstyper till ett fördet enskilda projektet lämpligt "paket". Stmkturomvandlingenär en ständigt pågående process. Den berör dock inte alla branscher, sektorereller företag inom industrin eller likformigt. Ett samordnat statiigtstmkturprogram måste därför kunna bilda en ram för en kontinuerlig verksamhet.Inom denna ram krävs stor flexibilitet såväl när det gällerinriktningen mot olika insatsområden som åtgärdernas omfattning och utformningi de enskilda fallen. Programmet sammanhåller således en reguljär permanentverksamhet som dock alltid sedd ur en berörd industrisektors ellerföretagsgmpps synvinkel är tidsbegränsad. Stmkturanpassningsförloppetinnefattar grovt förenklat tre faser som kan kräva olika typer av engagemangfrån statens sida. De kan beskrivas som en kunskapsinhämtande och förmedlandefas, en strategi- och åt-gärdsutformande fas samt en period för genomförande avåtgärdsförslag. Initiativet och ansvaret förskjuts under processen alltmer frånsamhällsorganen till företagen i enlighet med gmndprincipen att företagenskall ha huvudansvaret för beslut om och verkställighet av alla omställningsåtgärder. Föratt det skall vara möjligt att följa och medverka i hela omvandlingsprocessenmåste inom strukturprogrammets ram finnas medel som är anpassade till dettautvecklingsförlopp och som möjliggör flexibla och"situationsanpassade" lösningar. Selektivekonomisk politik och industrins strukturanpassning har vidare publiceratrapporten (SIND PM 1981:22) Selektiv ekonomisk politik och industrinsstmkturanpassning. I studien, som har genomförts av forskare vidföretagsekonomiska institutionen vid , har industriverketlåtit undersöka möjligheterna att med hjälp av statliga åtgärder, som sätts ini ett tidigt skede, underlätta stmkturanpassningen i icke krisdrabbadebranscher. Ett femtontal tillverkare av sågverksutrustning har ingått i ettdelbranschprojekt som bedrivits . Utredarna har under denna tidnära följt genomförandet av ett program för denna industri. Denarbetsmodell som använts i programmet har hämtats från verkets branschprogram,som riktar sig till de s. k. stödbranscherna - teko-, trä-, glas- ochgjuteriindustrierna. Arbetsmetodiken, som har utvecklats under en följd av år,syftar till att genom olika stimulansåtgärder underlätta omställningar ochstärka konkurrenskraften i de av regering och riksdag fastställdastödbranscherna. Enligt utredarna styrker studien att denna NU 1981/82:34 19 arbetsmetodikär användbar även i en bransch som inte har uttalade stmkturproblem ellerbefinner sig i en krissituation. Styrkan i arbetsmetodiken är att den får deinblandade företagen att aktivt medverka i utredningsarbetet, säger utredarna. Enligtstudien anser de medverkande företagen att det har varit värdefullt attbranschens företag förts samman pä ett konstruktivt sätt och att industriverkethar satt igång processer som kan leda till positiva förändringar ibranschen. Företagen anser också att deras medverkan i projektet har gett demen god allmän bild av problem och drivkrafter i branschen samt att de härigenomhar uppmärksammat möjliga handlingsalternativ av strategiskt värde pä sikt. Ipromemorian föreslås ett ökat samarbete mellan ett antal företag i branschensamt tillskapande av ett starkt svenskt konsultföretag med internationellinriktning för att utveckla de svenska utmstningsföretagens ställning päexportmarknaderna. Studiens resultat överensstämmer enligt industriverket välmed det förslag som verket presenterade i den tidigare nämnda promemorian (SINDPM 1981:14) om en stmkturanpassningspolitik. Nyaföretag villkor och möjligheter har publicerat utredningen(SIND 1982:2) Nya företag - villkor och möjligheter. Utredningen har lämnatstill industridepartementet som underlag för småföretagspropositionen (prop.1981/ 82:118). I utredningen diskuteras olika åtgärder som kan vidtas för attfrämja nyetableringen i tillverkningsindustrin och inom viss uppdragsverksamhet.Utredningen innehåller tre delmoment, nämligen en redovisning av vissaetableringsfrämjande åtgärder, etablerings- och nedläggningsstatistik samt enbelysning av villkor och möjligheter i samband med företagsetablering.Utredningen föreslår bl. a. att rådgivningen till företagen förbättras inomramen för utvecklingsfondernas företagsservice och att antalet kurser av"starta-eget"-typ utökas. Däremot skulle det inte behövas några nyalåneformer, eftersom man anser att det finns tillräckligt medlånemöjligheter för nya företag. Ägandeti det privata näringslivet I utredningen (SIND 1980:5) Ägandet i det privatanäringslivet har industriverket redovisat en kartläggning avägarkoncentrationen inom de större svenska privata företagen, till vilka ävenräknats företag ägda av kooperationen, fackföreningar o. d. I utredningenbeskrivs dels det direkta ägandet i företagen sådant det presenteras iföretagens aktiebok samt röstfördelningen vid de börsnoterade företagensbolagsstämmor, dels det slutliga ägandet hos ett urval större ägargmpper. a. följande (s. 15-20). NU 1981/82:34 20 Aktieägandet i de större företagen har under 1960-och 1970-talen blivit allt mer utbrett. Under ett drygt årtionde har antaletaktieägare nära fyrdubblats. Det är framför allt privatpersoner som köpt aktieri börsnoterade företag och i företag på den s. k. fondhandlarlistan. Samtidigtsom privatpersonerna ökat i antal har deras aktieposter minskat i storlek. Tillströmningenav nya privatpersoner bland aktieägarna har dock inte lett till att de fått enstörre andel av aktiekapitalet. I stället har olika juridiska personer, sominvestmentbolag, försäkringsbolag och rörelsedrivande aktiebolag, kommit attbli allt större aktieägare. De juridiska personerna som bara utgör en procentav antalet ägare, kontrollerade t. ex. mer än hälften av företagensaktiekapital 1976. Ägandeti företagen är som tidigare starkt koncentrerat till ett antal större ägare. börs- och fondhandlarnoterade företagen var ägandet 1976 något merkoncentrerat än i de företag som undersöktes av koncentrationsutredningen vidmitten av . De största ägarna hade 1976 stora aktieinnehav i en ökadandel av de undersökta företagen jämfört med . har antaletnoterade företag på börsen minskat och förändrats genom fusioner ochförsäljningar. Nya företag har också tillförts börsen. De har i många fallvarit familjeföretag med ett koncentrerat ägande, vilket bidragit till att ökakoncentrationen bland börsföretagen. Ägandeti de övriga privata företagen är naturligtvis ännu mer koncentrerat än i börs-och fondhandlarnoterade företag. Flertalet är familjeföretag med en litenägarkrets där ägandet är samlat hos några få personer. Ägarkoncentrationen idessa företag är i huvudsak oförändrad . Inomindustri- och handelsföretag är ägandet mer koncentrerat än inominvestmentbolag och banker. Denna skillnad beror på att det är just deinstitutionella placerarna - typ investmentbolag - som förvärvat storaaktieposter inom industri- och handelsföretagen. Ägandeti näringslivet är i stor utsträckning koncentrerat till vissa ägargrupper somofta har aktier i bolag som i sin tur äger andra företag etc; ett s.k.ask-i-ask ägande. För att belysa ägarkoncentrationen hos de större slutligaägarna har innehavet för 32 ägargrupper studerats 1979. Tillsammans hadegrupperna intressen som överstiger av rösterna i företag med drygt 800000anställda i , motsvarande av sysselsättningen i den privata sektornoch av storföretagens anställda. De största ägargmpperna ärWallenberg-gruppen (220000 anställda), (172000),Konsumentkooperationen (103000), AP-fonden (97000) och Lantbrukskooperationen(86000). Storaförändringar har skett för de ägargrupper som studerades avkoncentrationsutredningen . De 17 ägargmpperna som då studerades hadeintressen i företag med 445000 anställda i . Samma gruppers innehav 1979berörde ca 480000 anställda. Ökningen på är större änsysselsättningsökningen inom den privata sektorn som helhet () under sammaperiod. Deinstitutionella ägargruppernas ökade betydelse framgår tydligt när de tidigare17 största grupperna jämförs med de 17 grupper som var störst 1979.Investmentbolag och organisationer har ersatt många familjegrupper. Av destörsta grupperna var tidigare 14 familjer och 3 institutioner. 1979 varförhållandet det omvända, 5 grupper var familjer och 12 var institutioner.Sysselsättningen är också i ännu högre grad koncentrerad . Även utanatt räkna in de kooperativa och fackliga gmpperna NU 1981/82:34 21 omfattadede 17 största privata grupperna 1979 ca 590000 anställda eller fler än destörsta gmpperna 1963. När de kooperativa och fackliga gmpperna medräknasberördes 1979 ca 790000 anställda. Institutionerna har ett betydande inflytande ävenom de i sin tur är ägda av ett antal slutliga ägare. Denna ägarkrets är oftamycket stor vilket gör att bolagen mer eller mindre är självstyrande. Även omvissa investmentbolag ser kapitalförvaltningen som det primära syftet kan ettinflytande utövas för att garantera en effektiv kapitalförvaltning. Det flnnsäven en tendens att inflytandet över företagen professionaliseras i denmeningen att företagsledningen med dess speciella kompetens får ett allt mer självständigtinflytande; ett resultat av det ökande kravet på särskild teknisk och ekonomiskkunskap som de kapitalägande familjerna inte alltid besitter. Andra faktorer,som arvsskiften med följande arvsskatter och allt större investeringsbehov itillverkningsindustrin med emissioner och ägarspridning som följd, torde ocksåi framtiden medföra att privata familjers kontroll och inflytande överföretagen kan komma att minska som det professionellaföretagsledandet och de kapitalförval-tande institutionernas roll ökar.Aktieägarnas inflytande blir därmed mindre medan företagsledningens inflytandeökar. Detstarkt koncentrerade ägandet har medfört att inflytandet på företagensbolagsstämmor är samlat till ett fåtal personer. I de börs- och fondhandlarnoteradeföretagen hade i genomsnitt 2 personer tillsammans majoritet. I samtliga fallräcker det med 6 personer för att kontrollera majoriteten frånsett treaffärsbanker. Det är främst institutioner och andra juridiska personer somkontrollerar bolagsstämmorna. Av de deltagande rösterna på de börsnoteradeföretagens bolagsstämmor 1976 ägdes av juridiska personer mot 1963.Styrelsen representerade i genomsnitt av de representerade rösterna vid1976 års bolagsstämmor genom fullmaktsröster. Deras egna aktieinnehavmotsvarade i genomsnitt . Sammanfattningsvis konstaterar utredningen att enökad spridning av aktieägandet till allt fler privatpersoner har pågättsamtidigt som ägandet koncentrerats och inflytandet över bolagsstämmorna harsamlats till allt färre personer. Avtalom svensk-norskt industriellt samarbete undertecknades i ett avtalmellan och om ekonomiskt samarbete, särskiltpå industri- och energiområdena, m. m. träffades överenskommelse omtre protokoll till avtalet. Avtalet och protokollen har godkänts av (prop. 1980/81:189, NU 1980/81:65, rskr 1980/81:427) och därefter ratificerats.I avtalet fömtsätts projekt komma till stånd för samarbete såväl mellanregeringarna och myndigheter i de två länderna som mellan företag ochorganisationer. Parterna förpliktar sig bl. a. att försöka undanröja hinder förföretagssamarbete. Enligtett av de tre protokollen till samarbetsavtalet överenskom regeringoch att gemensamt bilda en fond för svensk- NU 1981/82:34 22 Fonden, som har formen av en stiftelse, inrättadesgenom regeringsbeslut . Fondenhar till ändamål att genom lån på fördelaktiga villkor stödja projekt som avsersamarbete mellan svenska och norska företag syftande till teknisk ellermarknadsmässig utveckling av sådana företag pä det industriella området. Enligtprotokollet skall parterna tillsammans tillskjuta 250 milj. svenska kronor tillfonden. Av beloppet tillskjuter 37,5 milj. kr. per ,1983, 1984 och 1985. Resterande belopp tillskjuts till av och till50% av som parterna senare kommer överens om. Senareökning av fonden kan parterna träffa avtal om. Vid fördelningen skall hänsyn dåtas till storleken av de två ländernas ekonomier. och harvardera utsett tre ledamöter och tre suppleanter i fondens styrelse. Ordförandeunder är 1982 är generaldirektören . godkände vid sitt möte iHelsingfors två nya arbetsplaner inom samarbetsområdena energioch industri. I båda planerna läggs stor vikt vid att en ökad koordinering skerav den nationella forskningsverksamheten, så att möjligheterna till nordisktsamarbete klart förbättras. Denindustripolitiska arbetsplanen siktar till att den nordiska industrinsinternationella konkurrensförmåga skall förstärkas. a. skall industrisamarbetetmellan de nordiska länderna underlättas för att skall kunna utvecklastill hemmamarknad för nordisk industri. De nordiska industriministrarna upprepadesitt förord beträffande en avsevärd höjning av Nordiska industrifondensårsanslag i syfte att stärka fondens kapacitet inom sådana forsknings-och utvecklingsområden som bidrar till den nordiska industrins internationellakonkurrensförmåga och framtidsutsikter. hänvisade därvid äventill ett uttalande av nordiska statsministermötet , i vilket denordiska samarbetsuppgifterna inom teknologi och forskning särskiltframhävdes. Denenergipolitiska arbetsplanen bygger pä riktlinjer som ministerrådet antog , då man beslöt att hålla regelbundna energiministermöten.Arbetsplanen omfattar följande områden; energibesparing, energiplanläggning,introduktion av nya och förnybara energikällor, alternativa drivmedel,energiforskning, kolsamarbete, olja och naturgas, samt internationelltenergisamarbete. - I syfte att det nordiska samarbetet pä olje- och gasområdetskall förstärkas fick nordiska ämbetsmannakommittén för industri- ochenergipolitik i uppdrag att identifiera och framställa förslag för undanröjandeav hinder som kan existera beträffande ett fördjupat samarbete inom olje-och gasområdet i . NU 1981/82:34 23 exempelpä dylika områden inköp, raffinering, transport, prospektering, utvinning,utbildning och utbyte av tekniskt kunnande. En första rapport skall framläggasför ministertädet . Vidett gemensamt möte överlade energi- och industriministrarna om olje- ochgassamarbete särskilt på . En färsk rapport om naturgas i Nordenbildade utgångspunkten för denna diskussion. Överiägg-ningarna skall fortsättapå tjänstemannaplanet. I detta betänkande behandlar utskottet en rad motionsyrkandenrörande industripolitikens inriktning och utformning. Efter ett inledandeavsnitt om allmänna riktlinjer för näringspolitiken följer avsnitt om statligstrukturfond, nordiskt industripolitiskt samarbete, regional industripolitik,institutionellt aktieägande samt teknisk forskning och utveckling. Vissafrågor av liknande natur, men med närmare anknytning till regeringens förslagi budgetpropositionen (prop. 1981/82:100 bil. 17), behandlar utskottet ibetänkandet NU 1981/82:33. I sex motioner framläggs förslag omnäringspolitikens fortsatta inriktning. Socialdemokraternahävdar i sin partimotion 1981/82:1488 att de borgerliga regeringarnasindustripolitik har misslyckats. Industriproduktionen har stagnerat ellersnarast gått tillbaka. Industrins investeringar ligger år på enotillfredsställande låg nivå. För att åstadkomma en vändning krävs enligtmotionen att ett brett handlingsprogram sätts in. En målmedveten selektivindustripolitik betecknas som ett nödvändigt och naturligt led i ett sådantprogram. I motionen föreslås att man från statens sida skall i organiseradeformer ta upp överiäggningar med näringslivet om hur de expansionsmöjlighetersom finns i industrin praktiskt skall tas till vara. Ett antal frågor som upp vid diskussionerna anges i motionen. Moderatasamlingspartiet framför i partimotionen, 1981/82:2052 förslag om hurmarknadsekonomin och den fria konkurrensen kan stärkas. Detta bör enligtmotionärerna ske bl. a. genom en förbättrad lönsamhet och genom ett särskiltåtgärdsprogram för de mindre och medelstora företagen. Omsorgen om den enskildaäganderätten och om den fria handeln är andra hörnpelare i detta partis programför näringspolitiken, vilket i stor utsträckning ger uttryck för tankegångarliknande dem som industristödsutredningen har presenterat i betänkandet (SOU1981:72) Att avveckla en kortsiktig stödpolitik I. NU 1981/82:34 24 Två av de nu aktuella motionerna kommer frånfolkpartihåll. 1 den ena, 1981/82:1045, anges vissa huvuddrag i en på liberalgrund utformad näringspolitik. Det primära målet för en sådan politik är alllönsamheten i industrin ökas, vilket skall åstadkommas bl. a. genom enförstärkning av marknadsekonomin och en förbättring av småföretagandetsvillkor. En spridning av makten i och till företagen samt ett decentraliseratägande är andra inslag i en sådan politik. I den andra motionen, 1981/82: 1054,anförs att den statliga industripolitiken främst bör inriktas på insatser påforskningsområdet och skatteområdet, varvid syftet skall vara att stimuleraolika former av småföretagande. I de två nu nämnda motionerna framläggsdämtöver åtskilliga konkreta förslag till åtgärder. Vänsterpartietkommunisterna presenterar i motionerna 1981/82:366 och 1981/82:1057 ettstatligt industrialiseringsprogram som syftar till att 100000 nyaindustriarbeten skall skapas . I programmet ingår punkterom en nationalisering av de största företagen i landet, en ökad satsning påhemmamarknaden och en decentralisering av alla samhällsägda industrier"för att mobilisera de arbetandes kapacitet". Utskottetvill inledningsvis erinra om att godkände förslag frånregeringen om inriktningen av den framtida industripolitiken (prop.1980/81:130, NU 1980/81:64, rskr 1980/81:425). Industripolitiken bör, enligtvad som anfördes i propositionen, främja ett decentraliserat ekonomiskt systembyggt på marknadshushållningens principer och präglat av socialt ansvar ochgod resurshushållning. Systemet möjliggör, framhölls det, ett brett deltagandei beslutsprocessen och en smidig anpassning till lägen med nya förutsättningar.Samhällets roll poängterades bl. a. genom uttalandet att en marknadshushållningkräver en mängd samhällsfunktioner som stödjer eller korrigerar marknadensfunktionssätt. Näringspolitikens inriktning på mångfald och decentraliseratinflytande skulle enligt propositionen kunna befordras genom att ingripandensker mot skadlig kartell- och monopolbildning och genom att ekonomisk maktkoncentrationmotverkas. Å andra sidan bör, framhölls det, stimulansåtgärder vidtas avseendebl. a. ägande- och beskattningsförhällandena. Som fyra övergripandeindustripolitiska mål i det rådande ekonomiska läget angavs (1) att ökaproduktionen av industrivaror och tjänster för att genom ökad export ochminskad import bidra till den externa balansen, (2) att öka effektiviteten iindustrin för att därigenom lämna största möjliga resursutrymme åt andra samhällssektorer,(3) att utveckla industrin så att den kan bidra till en regional balans ochutnyttja undersysselsatta resurser samt (4) att medverka till attstmkturomvandlingen sker i socialt acceptabla former. uppfattning bör dessa av regeringenformulerade och av godkända mål för industripolitiken fortfarandestyra statsmakternas agerande när det gäller insatser på det industripolitiskaområdet. Utskottet konstaterar också att de förslag som NU 1981/82:34 25 harframlagts i de här aktuella motionerna från moderata samlingspartiet och frånfolkpartiets företrädare i utskottet i allt väsentligt syftar mot de mål somhar ställts upp i propositionen. Utskottetvill i likhet med motionärerna understryka betydelsen av att har ettkonsumentstyrt, mångsidigt och differentierat näringsliv. Med anledning av deolika förslag och synpunkter som har framförts i motionerna vill utskottethämtöver anföra följande. Lönsamheteninom industrin är alltjämt otillräcklig. Följden härav har blivitproduktionsinskränkningar och sjunkande sysselsättning. Industristödsutredningenhar i betänkandet (SOU 1981:72) Att avveckla en kortsiktig stödpolitik Idragit vissa slutsatser om hur en framsynt industripolitik bör bedrivas. Denbör enligt utredningen bl. a. bygga på att företagens kostnader minskas samtatt produktiviteten och därmed lönsamheten förbättras. Det måste enligtutskottets mening slås fast att en utbyggnad av industrin inte är möjlig attåstadkomma utan förbättrad lönsamhet. Vinsten utgör en nödvändig stimulans förförändringar och en förutsättning för nyinvesteringar. En förbättrad lönsamhetfömtsätter givetvis ökad produktivitet. Omfömtsättningarna för näringslivet i dess helhet skall kunna förbättras, vilketär näringspolitikens syfte, gäller att marknadsekonomin måste stärkas på skildasätt, främst genom näringspolitiska åtgärder av generell natur.Marknadsekonomin bygger på decentraliserade beslut, på konsumentstyrning, påavtalsfrihet och på fri prisbildning. Det ankommer på staten att fastställaramarna för företagens verksamhet och att ta ansvar för den ekonomiskabalansen. En statiig detaljstyrning av näringslivet inverkar hämmande pä dessutvecklingskraft och förmåga att anpassa sig till förändringar. Selektivanäringspolitiska insatser bör därför tillgripas med varsamhet, t. ex. för attsäkerställa att strukturomvandlingen sker i socialt acceptabla former.Prisreglerande åtgärder bör tillgripas endast undantagsvis. Enligt utskottetsmening bör vidare friheten på kredit- och kapitalmarknaden allmänt sett vidgasoch företagsbeskattningen utformas sä att den stärker näringslivetskonkurrensförmåga. Utskottets inställning när det gäller omsorgen om en välfungerande marknadsekonomi leder vidare till slutsatsen att en lagstiftning omobligatorisk avsättning av vinstmedel eller löneandelar till fackligt eller påannat kollektivt sätt styrda fonder inte kan accepteras. Den maktkoncentrationsom ett sådant system skulle leda till är ägnad att urholka marknadsekonominoch kan på leda till att denna avskaffas. Svenskekonomi och svenskt näringsliv är i hög grad beroende av framgångar påexportmarknaden. En viktig del i handlande på det internationellaområdet måste därför vara att slå vakt om den fria handeln och verka förfortsatta liberaliseringsåtgärder. måste i sitt eget intresse avståfrän regleringar med protektionistisk inriktning. Det är enligt utskottetsmening vidare av särskild betydelse att situa- NU 1981/82:34 26 tionenför de små och medelstora företagen förbättras. Förslag med denna inriktninghar lagts fram av regeringen i småföretagspropositionen (prop. 1981/82:118),vilken utskottet avser att behandla . Utskottet vill i dettasammanhang endast understryka vikten av att arbetet på att stärka de små ochmedelstora företagens ställning fortsätter. Åtgärder kan behöva sättas in påflera områden. Exempelvis vill utskottet erinra om att frågan huruvidasärskilda regler bör införas för mindre aktiebolag har diskuterats avriksdagen (LU 1980/81:4). Utskottet utgår frän att regeringen följerutvecklingen pä bolagsrättens område. Frågan om en särskild bolagsform för demindre företagen bör prövas när så visar sig påkallat. Det är vidare, inteminst ur småföretagarsynvinkel, viktigt att de regionala utvecklingsfondernaerhåller tillräckliga resurser för att kunna göra konstmktiva insatser för attstärka näringslivet. Dessa insatser får emellertid inte leda till attkonkurrensen pä marknaden snedvrids. Utskottet vill också understrykabetydelsen av att bankerna ökar sina insatser när det gäller att försörjaföretagen med kapital och av att statsmaktema genom skilda åtgärder underlättarför bankerna att göra detta. Eventuellt kan det av dessa skäl bli erforderligtmed ändringar i banklagstiftningen. Destatsägda företagen kommer i vår att diskuteras i i samband medbehandlingen av regeringens proposition (prop. 1981/82: 125) om tilläggsbudgetIII till årets statsbudget. Regeringen har också aviserat att den avser att ihöst förelägga en proposition om Statsföretags verksamhet. Utskottetsaknar därför anledning att i detta betänkande närmare gå in på frågor rörandeden statliga företagsamheten men vill helt allmänt framhålla att förekomsten avstatsägda företag inte får vara ett självändamål.