bet · G501KU35 · 1981-12-31 00:00:00 — - Det ären annan sak att straffbarheten av en sådan gärning som sagts kan tänkasvara inskränkt eller utesluten på grund av folkrättsligt grundade hänsyn(jämför rättsfallet NJA 1946:65 - som dock avsåg utomlands begången gärning).Huruvida så är fallet anser jag inte vara en fråga om immunitet. Det är enmateriell fråga som domstol har att pröva sedan åtal anställts. Hur dennabedömning skulle ha utfallit om någon från den sovjetiska undervattensbåten irättegång övertygats om spioneri mot får betraktas som ovisst. Riksåklagarens ställningstagande anserjag inte komma i konflikt med det nu sagda. Det hade endast avseende på fråganom förundersökning skulle inledas och innebar att förutsättningarna härförsaknades under de vid tillfället rådande förhållandena. Redan beskedetsformulering visar att ställningstagandet var starkt begränsat till sin räckviddoch anknutet till den faktiska situation som rådde när det tillkom. Dennakarakteriserades i synnerhet därav att ingen ombordvarande lämnatundervattensbåten eller syntes stå i begrepp att göra det. Av den redogörelseriksåklagaren lämnat framgår också att utvecklingen noga följdes avåklagarmyndigheterna och att det förutsattes ett fortlöpande samråd även ifortsättningen mellan länsåklagarmyndigheten och riksåklagaren. I riksåklagarensställningstagande kan sålunda inte inläggas den betydelsen att de brott som deombordvarande kunde ha begått under alla förhållanden skulle förbli obeivrade. Enligt min mening är det heller inte ett eventuelltpersonligt immunitetsskydd för de enskilda ombordvarande som är mestintressant i detta ärende. KU1981/82:35 173 utan den immunitet fartyget som sådant kan ha åtnjutitenligt folkrättsligt giltiga principer. Huvudprincipen beträffande främmande örlogsfartyg ärotvivelaktigt att sådana under fredsförhållanden åtnjuter immunitet mot allaoffentligrättsliga ingripanden. Myndigheterna i den stat, inom vars områdefartyget finns, anses sålunda förhindrade att utan flaggstatens medgivandeföretaga visitationer eller några som helst andra ingripanden ombord. I den månfartyget åtnjuter sådan immunitet mot offentligrättsliga ingripanden skänkerdet givetvis åt de ombordvarande en skyddad ställning som mest liknar den deskulle ha haft om de befunnit sig på flaggstatens eget territorium. Utanflaggstatens medverkan saknas följaktligen alla reella förutsättningar föranställande av åtal eller eljest för straffprocessuellt förfarande mot deombordvarande. Ej ens förhör kan komma till stånd. Förundersökningsförfarandet,vilket syftar till att ge underlag för beslut i åtalsfrågan och förberedarättegång samt förutsätter att polisiär maktanvändning vid behov kantillgripas, kan vid sådant förhållande inte framstå som meningsfullt. Principen om främmande örlogsfartygs immunitet tillhör deallmänt erkända folkrättsliga grundsatser, varom enighet råder i doktrinen ochsom förbehållslöst godtages i vårt land. Den syftar emellerdd då påörlogsfartyg som lovligen uppehåller sig på främmande territorium. Därmed avsesatt tillstånd lämnats eller att fartyget är i nöd eller under iakttagande averforderliga formaliteter gör bruk av rätt till s. k. oskadlig genomfart avterritorialhavet samt i övrigt uppträder på ett vänskapligt sätt. Är icke någotav dessa fall för handen utgör fartygets närvaro brott mot folkrätten. Det ärenligt min mening då mycket ovisst i vad mån staterna har skyldighet atttillerkänna fartyget immunitet mot ingripanden på offentligrättslig grund.Visserligen är i likaväl som i andra länder ansträngningarna iallmänhet inriktade främst på att förhindra militära gränskränkningar ochdärnäst på att identifiera och avvisa inkräktare. Detta är innebörden av destående instruktioner vår försvarsmakt har att tillämpa vid hävdandet av vårsuveränitet under bl. a. fredsförhållanden (IKFN). Att man sålunda i regelbrukar behandla främmande örlogsfartyg såsom om de ägde immunitet medgeremellertid inte slutsatsen att de alltid har rätt därtill. Det är nämligensvårt att avgöra hur långt ländernas handlande styres av rent folkrättsligaöverväganden. Det finns exempel på långtgående ingripanden. Den osäkerhet somkan råda sammanhänger bl. a. med folkrättens allmänna natur och med dess mycketnära samband med utrikespolitiska överväganden. Att full immunitet skulle beståvid allvarligare suveränitetskränkning torde dock svårligen kunna hävdas. Jagvill för min del inte utesluta att i flagranta fall ingripanden i syfte attbeivra spionage skulle få betraktas som folkrättsligt. Sådanaåtgärder skulle dock otvivelaktigt framstå som extraordinära och möjligenrepressaliebetonade samt få utrikespolitiska följder. Det anförda har haft avseende på det folkrättsliga. Ivad mån det kan finnas utrymme för svensk åklagarmyndighet att besluta omåtgärder som KU1981/82:35 174 skulle innebära att ett främmande örlogsfartygsimmunitetsanspråk åsidosattes är inte en fråga om folkrättens utan om deninterna svenska rättsordningens innehåll. Från folkrättslig synpunkt stårendast klart att det är den svenska statsledningen som gentemot andra staterbär ansvaret för myndighetsingripanden som kan hävdas vara i konflikt medfolkrättsliga principer. Huruvida förundersökning skall inledas eller ej är alltiden fråga som beror av åklagarmyndigheternas eget bedömande. Varken ibrottsbalkens andra kapitel med anslutande författningar eller eljest finns isvensk lag någon bestämmelse som uttryckligen inskränker åklagares behörighetatt pröva immunitetsfrågan i situationer av förevarande slag. I sådana fall dådet enligt det föregående står fullt klart att ett främmande örlogsfartygåtnjuter immunitet skall de straffprocessuella konsekvenserna därav enligt 2kap. 7 § otvivelaktigt beaktas av åklagarmyndigheterna. Det kundedå också förefalla som om det stod envar behörig åklagare - också i underordnadbefattning - fritt att efter eget bedömande besluta om ingripanden, varigenomeventuella immunitetsanspråk sattes åsido. Ett sådant betraktelsesätt skulle emellertidfrån konstitutionell synpunkt inge alltför allvarliga betänkligheter. Frågoruppkommer nämligen ofrånkomligen om den inbördes ansvarsfördelningen mellanolika statsmyndigheter och om det övergripande ansvaret för rikets förhållandetill andra makter. Det är till en början tydligt att tillåklagarmyndigheternas kompetensområde endast kan hänföras rättsligabedömningar, sedvanlig bevisbedömning inbegripen. I enlighet med det tidigaresagda anser jag att bedömningar som angår immunitet för främmande örlogsfartyg knappastnågonsin kan helt lösgörasfrån de utrikespolitiska övervägandena. Dessa ankommer på regeringen, i varsbefogenhet enligt 1 kap. 6 § regeringsformen att styra riket ingår attföreträda detta i mellanfolkliga relationer. Redan frågan huruvida ettfrämmande örlogsfartygs närvaro skall kunna anses lovlig är enligt min meningav sådan beskaffenhet att den primärt måste ankomma på regeringen. Det kan juexempelvis vara nödvändigt att taga ställning till trovärdigheten av enfrämmande stats påstående att fartygets närvaro beror på att det kommit i nöd. Vidare är det klart att immunitetsspörsmålet i regel förstoch främst uppkommer, icke i den brottsbeivrande verksamheten, utan i demilitära myndigheternas verksamhet. Det är ju på dessa uppgiften ankommer attvärna om den svenska territorialöverhögheten gentemot främmande ländersmilitära enheter. För polisiär maktanvändning ombord på främmande örlogsfartygkan inte finnas.utrymme med mindre den främmande staten lämnat sitt samtycke.De f. n. inom polisväsendet gällande instruktionerna utgår helt enkelt från attsådant fartyg aldrig är underkastat svensk jurisdiktion (jämför Författningaroch anvisningar för polisväsendet, FAP, 360-1, avsnitt 2.2.1). Insättandet avmilitära maktmedel vid territorialitets-kränkningar är grundlagsreglerat ochdet ligger på regeringen att - under KU1981/82:35 175 parlamentariskt ansvar - bedöma vilka bemyndiganden somkan lämnas inom ramen för denna reglering (RF 10 kap. 9 §). Också av dessa skälsynes uppenbart att ingripanden, vars bedömande ankommer på judiciellamyndigheter och som principiellt förutsätter möjligheten av polisiär maktanvändning,icke i första rummet kan komma i fråga. I detta sammanhang bör slutligen framhållas den viktgrundlagsstiftaren lagt vid en sammanhållen bedömning av frågor medutrikespolitisk betydelse. För att skapa garantier härför och i syfte attfrämja en enhetlig och konsekvent utrikespolitik har i 10 kap. 8 §regeringsformen en särskild anmälningsskyldighet ålagts alla statsmyndigheternär för dem uppkommer frågor som är av betydelse för förhållandet fill annanstat. Det anförda ger enligt min mening vid handen att enmisstänkts ombordvaro på främmande örlogsfartyg utgör hinder för straffprocessuellaåtgärder mot honom så länge icke fartygets immunitetsskydd antingen uppgivitseller genombrutits genom åtgärder varöver regeringen råder. Sedan så skett harde judiciella myndigheterna i vanlig ordning att företaga de bedömningar somankommer på dem. Sammanfattningsvis finner jag sålunda att de ombordvarandepå den sovjetiska undervattensbåten inte kan anses ha på folkrättsliga grunderåtnjutit personlig straffprocessuell immunitet. De har däremot ej varitåtkomliga för rättsliga åtgärder emedan de funnits ombord på ett främmandeörlogsfartyg som tills vidare fick presumeras vara immunt mot ingripanden avjudiciella myndigheter. Det har i detta läge varken varit aktuellt påkallateller önskvärt att förundersökning inleddes. I sak kan därför inte riktas någonerinran mot det besked riksåklagaren lämnat länsåklagarmyndigheten. Såvitt jag kunnat finna följer icke av några allmänterkända folkrättsliga principer att främmande örlogsfartyg i alla situationerskall vara bibehållet vid sitt immunitetsskydd. Av regeringsbeslutet den 2november 1981 synes också framgå att regeringen inte ansett sig i allahänseenden kunna godta sedvanliga immunitetsanspråk. I förarbetentorde frågorna kring immunitetsskyddet ha lämnats öppna såvitt angår örlogsfartygsom olovligen trängt in i svenska vatten. I vilka former de folkrättsligafrågorna skall prövas i sådant fall synes ej tydligt framgå av lag. a. fråndenna synpunkt skulle en närmare belysning av rättsläget vara av värde.Justitieministern har i ett interpellationssvar uttalat sig fören översyn. Jag kommer att till översända ett exemplar avdetta beslut. Ärendenaär härmed slutbehandlade. KU1981/82:35 176 Sammandrag av händelseförloppet i ubåtsaffären såvittavser regeringens åtgärder ÖB informerar statsministern, utrikesministern (viakabinettssekreteraren) och rättschefen i försvarsdepartementet (Fö). Densenare vidarebefordrar informationen telefonledes till försvarsministern ochstatssekreteraren. Fö, som båda befinner sig i . Sovjetiska ambassadören informeras 13.15 Sammanträde hos kabinettssekreteraren med representanterför UD och försvarsstaben. Man enas om att de sovjetiska bärgningsbåtarna måstestoppas vid territorialgränsen, att sovjetisk ambassadpersonal inte skalltillåtas besöka ubåten och att sjövärdighetsundersökning preliminärt måstegenomföras innan ubåten lämnar . Därefter utformas protestnote. ÖB inställer sitt besök i 14.00 Försvarsministern informeras om detta samt talar medutrikesministern. Sovjetiske ambassadören uppkallas till utrikesministern. Inoten konstateras att "ser mycket allvarligt på dennagrova överträdelse av de svenska tillträdesbestämmelserna". Utrikesministern förklarar att sovjetiska bärgningsfartyginte kommer att få tillträde till haveriplatsen och att inga representanter försovjetiska myndigheter kommer att få besöka ubåten. Sovjetiske ambassadören sammanträffar på egen begäran medkabinettssekreteraren. Ambassadören förklarar att ubåtens grundstötningorsakats av fel på gyrokompassen. Ambassadörens begäran att sovjetiska fartygskall få bärga ubåten avvisas av kabinettssekreteraren. Samråd försvarsministern - statssekreteraren. i om det svenska agerandet. Inriktningen bör vara:först utredning, sedan bärgning. Statssekreteraren, Fö, återvänder däreftertill . KU1981/82:35 177 ÖB inger framställning om tillämpning av sjösäkerhetslagen 9.00 Kabinettssekreteraren, som i annat ärende kallats tillutrikesutskottet, informerar om ubåtsaffärens viktigaste aspekter. "Stormöte" på UD 10.00 Sammanträde hos kabinettssekreteraren med representanterför statsrådsberedningen (SB), UD, (Ju), Fö ochkrigsmakten. Störst uppmärksamhet ägnas den folkrättsliga aspekten. UD:sfolkrättssakkunnige förklarar att främmande örlogsfartyg på svenskt territoriumi princip åtnjuter immunitet om det framförs med tillstånd och enligt gällanderegler, men att folkrätten vid fall av kränkning medger undersökningsrätt, somi detta fall skulle inkludera rätt till förhör av befälhavaren, samtundersökning och bogsering av ubåten. Sammanträde hos statsministern i vilket ävenutrikesministern, kabinettssekreteraren, statssekreteraren , ÖB,försvarsstabschefen, statssekreteraren , statssekreteraren , rättschefenBroomé, Ju, och departementsrådet , Ju, deltar. Vid diskussion avimmunitetsfrågan deltar även justitieministern. 1) Ubåten skallhanteras i det militära systemet 2) Ubåten skalltills vidare ligga kvar 3) Utredning skergenom ÖB:s försorg 4) Bärgning skergenom ÖB:s försorg 5) Krav på ursäktfrån skall framställas 6) Sovjetunionenskall betala kostnaderna Närvarande: stats-, utrikes-,utbildnings-, bostads- och jordbruksministrarna, statsråden ochAndersson, kommunministern, justifie-ministern och statsråden ochAhrland. Regeringen bifaller ÖB:s framställning om tillämpning avsjösäkerhetslagen. Regeringen uppdrar åt ÖB att utreda ubåtens kränkning avsvenskt sjöterritorium och intrång på militärt skyddsområde. ÖB får också iuppdrag att bärga ubåten. (Föredragande i försvarsministerns frånvaro:jordbruksministern.) preciseras regeringsbeslutet om tillämpning avsjösäkerhetslagen genom ett nytt regeringsbeslut på föredragning avkommunikationsministern. 12 1981/82. KU1981/82:35 178 Sovjetambassaden informeras om regeringens beslut 14.00 Ambassadören uppkallas till utrikesministern som meddelarinnehållet i regeringens beslut. (Beträffande tillämpningen avsjösäkerhetslagen meddelas det preciserade regeringsbeslutet . )Utrikesministern uttalar vidare att regeringen förväntar sig att befälhavarenpå ubåten ges instruktion att medverka vid utredning och bärgning.Utrikesministern begär ett omgående sovjetiskt beklagande av kränkningen. Försvarsministern informeras om regeringsbesluten 14.30 Stats- och utrikesministrarna informerar omregeringsbesluten. begär skyndsatn bärgniiig 18.45 Ambassaden framför per telefon till kabinettssekreterarenmeddelande härom från . På kabinettssekreterarens fråga uppger ambassadenatt man inte vet om befälhavaren på ubåten fått instruktioner att medverka vidbärgning och utredning. Kabinettssekreteraren konstaterar då att meddelandetfrån inte kan ses som någon godtagbar reaktion på vad utrikesministernsagt till ambassadören. Försvarsministern som återkommit fill kvällenföre, samråder dagen Fö, utrikesministern och ÖB. Förberedelser för förhören med ubåtens kapten 10.30 Kabinettssekreteraren meddelar Sovjetambassaden pertelefon att förhör skall hållas 13.30 i i närvaro av personal frånsovjetiska ambassaden. Ambassaden förklarar att man ämnar sända två representanter. Kabinettssekreterarenkontaktar per telefon Sovjetambassaden för att 12.30 med skärpapåtala att de sovjetiska ambassadtjänstemännen som anlänt till Karlskronainte visat sig vara införstådda med att förhör skall hållas och att deinsisterat på att följa med till ubåten. Sovjetambassaden ringer till kabinettssekreteraren och förklarar att 13.50 representanternanu är införstådda med att stanna i , men att ubåtens befälhavarekanske ännu inte fått instruktion att delta i förhören. Kabinettssekreterarenförklarar att ambassaden i så fall måste se till att sådana instruktionersnarast utfärdas. Den svenska försvarsattachén i uppkallas tillsovjetiske vice (15.30 marinstabschefensom "beklagar ubåtens inkräktande på svenskt territori- lokal um",understryker att orsaken var materialfel. hävdar att ubåten har rätt till tid) KU1981/82:35 179 full immunitet och begär snar hjälp från svensk sida medbärgning och utbogsering av ubåten. Sovjetiskeambassadören sammanträffar på egen begäran med kabinetts- 20.15 sekreterarenoch framför sovetiska regeringens beklagande av att den "sovjetiska ubåtenutan uppsåt gick in i skyddsområdet". Han förklarar att ubåten enligtfolkrätten åtnjuter immunitet, varför inte har rätt att genomförautfrågning eller kräva dokument från ubåten. Ambassadören hävdar vidare attenligt vedertagna sedvänjor och folkrättsliga normer gällande för militärafartyg som hamnat i en nödsituation krävs inte något tillstånd att gå in i ettfrämmande lands territorialvatten. Kabinettssekreteraren invänder att en nödsituation böranmälas omgående och inte först . UD:s folkrättssakkunnigekommenterar ytterligare enligt följande: visserligen talar den svenskatillträdeskungörelsen om rätt för statsfartyg i nöd att inkomma på svensktområde. Men begreppet nöd används här, liksom i de vedertagna internationelladefinitionerna, på så sätt att nöden alltid skall vara förknippad med enomedelbar fara för fartyg och människoliv. Enligt praxis skall nödställt fartyganropa närmaste kustradiostation pa nödfrekvens eller på annat sätt ge sinnödsituation till känna. Så har inte skett i detta fall.Kabinettssekreteraren upprepar vidare den svenska begäran att ubåtsbefälhavarenges instruktion att delta i en utredning som bl. a. omfattar utfrågning. går med på att förhör hålls på vissa villkor Sovjetiskeambassadören sammanträffar med utrikesministern för att meddelaatt den sovjetiska sidan accepterar "ett möte av representanter för svenskasidan med ubåtens befälhavare och representanter för sovjetiska ambassaden".Mötet måste ske ombord på ubåten. Utrikesministernförklarar att samtalen måste äga rum antingen utanför skyddsområdetmed närvaro av de sovjetiska ambassadrepresentanterna eller inomskyddsområdet men utan närvaro av dessa representanter. Försvarsministern som avrest till dagen föreinformeras av statssekreteraren. Fö, om dagens händelser. går med på att förhören hålls på annan platsän på ubåten 19.00 Sovjefiska ambassadören sammanträffar på egen begäran medutrikesministern. Han förklarar att sovjefiska regeringen accepterar attsvenska experter besöker ubåten för att undersöka dess dokumentation omnavigeringsutrustning. Utfrågningen borde genomföras ombord på ubåten. KU1981/82:35 180 Utrikesministern framhåller att detsvenska kravet på utfrågning på svensk botten står fast om de sovjetiskaambassadrepresentanterna skall vara närvarande. Ambassadören förklarar då atten kortvarig utfrågning kan ske på svenskt fartyg utanför skyddsområdet inärvaro av ambassadrepresentanterna under förutsättning att kaptenen ochmedföljande officer garanteras immunitet. Utrikesministern svarar att kaptenenssäkerhet garanteras och att han inte kommer att kvarhållas mot sin vilja. Överenskommelsenbekräftas i skriftligt meddelande . a. att svenska sidan med tillfredsställelse noterat att sovjetiskasidan nu accepterat en första utfrågning ombord på svenskt fartyg utanförskyddsområdet. Sovjetiske ambassadören bekräftar att meddelandet överensstämmermed vad utrikesministern och ambassadören enats om. Fö, om dagens händelser. Förutom statsministern deltar utrikesministern,försvarsministern, statssekreteraren. Fö, ÖB, försvarsstabschefen.Utrikesministern och kabinettssekreteraren ansluter . Sovjetiske ambassadören infortneras om utfrågningen avubåtskaptenen 11.00 Ambassadören informeras av utrikesministern om att ubåtensbefälhavare, enligt uppgift frän , nu fått nödiga instruktioner ochatt regeringen därför uppdragit åt ÖB att vidta praktiska arrangemang förutfrågningen, som äger rum . ÖB meddelar statsministern resultatet av radiakmätningarna Förmid- ÖBmeddelar att en viss mängd uran 238 med intill visshet gränsande dagen sannolikhetfinns i ubåtens förliga del men att man inte med säkerhet kan avgöra omkärnladdningar finns ombord utan ytterligare mätningar och undersökningar. Fördetta krävs enligt ÖB tillträde till ubåten och erforderlig tid. Närvarande: stats-, utrikes-, jordbruks-, justitie- ochförsvarsministrarna. I beslutetförklarar regeringen att de sovjetiska officerarnas personliga immunitet ejskall hävas i anslutning till utfrågningen, vilket genom ÖB;s försorg pålämpligt sätt skall tillkännages för dem. (Föredragande: utrikesministern.) Utrikesministern informerar bl. a. om att nuaccepterat utfrågning av ubåtbefälet och att regeringen garanterat officerarnassäkerhet liksom deras personliga immunitet i samband med denna utfrågning. Svenske sammanträffar med vice utrikesminister Vice utrikesministern begär att skall påskyndaaffärens upplösning. Försvarsministern informeras avstatsministern om att det sannolikt finns kärnvapen ombord på ubåten. Försvarsministern m. fl. Sovjetiskt missnöje med måndagens förhör Sovjetiske ambassadören sammanträffar på egen begäran medutrikesministern. Han hävdar att ovidkommande och provokativa frågor förekommitunder gårdagens utfrågning och påtalar att utfrågningen pågått under sjutimmar, trots att den sovjetiska sidan endast medgivit ett "kortsamtal". Utrikesministern svarar att han utgår från attutfrågningen gått till på det sätt som tidigare angivits från svensk sida.Kabinettssekreteraren påpekar att den sovjetiska sidan accepterat ett svensktpapper, där det talas om en "första utfrågning". Ambassadören hävdaratt ambassadrepresentanterna i strid mot diplomatiska regler hållits inlåsta iseparata hytter på den svenska torpedbåten. Kabinettssekreteraren förklaradeatt detta i så fall torde ha motiverats av omsorg om deras säkerhet. Ungefär samma kritik framförs avsovjetiske vice utrikesministern vid sammanträffande med den svenskeambassadören. Utrikesministern hävdar att svenska myndigheter "överskriditalla gränser för goda grannskapsförhållanden" och protesterar moteventuella tankar på fortsatt undersökning. Ambassadören hävdar attutfrågningen skall ske enligt den överenskomna proceduren och tillägger attäven sjövärdighetsundersökning måste göras. Vice utrikesministern vidhålleratt "alla aktioner som svenska myndigheter vidtagit rörande ubåten stårgrovt i strid med internationell rätt". Närvarande är dessutom statsministern, försvarsministern,kabinettssekreteraren, statssekreteraren. Fö, samt ÖB. KU1981/82:35 182 Statssekreteraren informeras om den sannolika förekomsten av kärnvapen ombord på ubåten. Diskussion omnote till . Regeringen informeras om resultatet av den förstautfrågningen Efter- Försvarsstabschefenmeddelar i skrivelse till försvarsministern att de midda- sovjetiskaofficerarna lämnat "icke trovärdiga och till en del även motstridiga gen uppgifter".I skrivelsen konstateras avslutningsvis att ÖB, om inte regeringen bestämmerannorlunda, ämnar "fortsätta ansträngningarna med att fullständigautredningen". Sovjetiske ambassadören infortneras otn misstanken attkärnladdningar finns 19.00 Utrikesministern meddelar på regeringens vägnar att enviss mängd uran 238 med intill visshet gränsande sannolikhet finns i ubåtensföriiga del. Detta innebär inte att man med säkerhet kan bedöma attkärnladdningar finns ombord. Någon annan rimlig förklaring än attkärnladdningar finns ombord, har inte stått att finna. Meddelandetavslutas med en begäran att svensk expertis ges sådant tillträde till ubåtenatt strålningskällans natur kan fastställas. Ambassadören lovar framföra meddelandet och förklararsedan att sjövärdighetsundersökning är onödig och att ubåten böröverlämnas. Utrikesministern förklarar att det är ansvaratt förvissa sig om att ubåten är sjövärdig. ÖB:s utredningsrapport överlämtias till regeringen (jfrreg. beslut 29/10) 15.00 ÖB betecknar de uppgifter som ubåtsbefälet lämnat angåendefartygets framförande som dels motstridiga, dels orimliga och finner detuteslutet att felnavigering kan ha varit den huvudsakliga anledningen tillinträngningen.