bet · G501JoU31 · 1981-12-31 00:00:00 — om organisation och finansiering av djurens hälso- ochsjukvård, m. m. 1981/82:122) 1 proposition 1981/82:122 harregeringen () föreslagit att godkänna vad iproposifionen förordats om inriktning och organisation av djurens hälso- ochsjukvård och statens veterinärmedicinska anstalt. Vidare har i propositionentagits upp vissa anslagsfrågor för /83. Härvidlag harregeringen föreslagit att 1. fillLantbruksnämnderna för /83 utöver i prop. 1981/82:100 bil. 13föreslaget förslagsanslag anvisa ytteriigare I , 2. till Statensveterinärmedicinska anstalt: Uppdragsverksamhet (nytt anslag) för budgetåret1982/83 anvisa ett förslagsanslag av I , 3. till Bidragtill statens veterinärmedicinska anstalt (nytt anslag) för /83anvisa ett reservationsanslag av , 4. tillLantbruksstyrelsen, djurens hälso- och sjukvård: Uppdragsverksamhet (nyttanslag) för /83 anvisa ett förslagsanslag av , 5. till Bidragtill djurens hälso- och sjukvård (nytt anslag) för /83 anvisaett reservationsanslag av , 6. till Bidragtill avlägset boende djurägare för veterinärvård (nytt anslag) för budgetåret1982/83 anvisa ett förslagsanslag av I , 7. till Bidrag tilldjurskyddsfrämjande åtgärder (nytt anslag) för /83 anvisa ettreservationsanslag av , 8. till Sverigeslantbruksuniversitet: Förvaltningskostnader (nytt anslag) för budgetåret1982/83 utöver i prop. 1981/82:100 bil. 13 föreslaget förslagsanslag anvisaytterligare . Uppvaktningar m. m. Vid behandlingen av detta ärendehar utskottet uppvaktats av representanter för ochSvenska distriktsveterinärföreningen. Vidare har en till utskottet ställdskrivelse inkommit från . 1 motion 1981/82:2227 av LarsWerner m. fl. (vpk) yrkas att beslutar I 1981/82. JoU 1981/82:31 2 1. att avslå förslaget i proposifion 1981/82:122 omöverföring av länsveterinärorganisationen till lantbmksnämnderna, och uttalaatt den nu gällande organisationen skall ses över funktionellt och ekonomiskt ienlighet med vad som anförs i motionen, 2. att i fråga om veterinärverksamhetens finansieringuttala att de nuvarande proportionerna mellan avgift från djurägare och faststatlig lön inte får ändras så att avgiftsandelen höjs och hos regeringenbegära åtgärder i enlighet därmed, 3. att godkänna vad som i motionen anförs om attveterinärutbildningen återförs till en sammanhållen icke linjeuppdeladstudiegång med integrerad allmäntjänstgöring under erfaren handledning framfill legitimation med möjlighet till specialistutbildning därefter och hosregeringen begära åtgärder i enlighet därmed, 4. att uttala att, i avvaktan på återgång till enutbildning utan linjeuppdelning, nödvändiga säriösningar erbjuds allaårsklasser inom veterinärutbildningen och att denna särlösning innefattarhandledd allmäntjänstgöring före legitimation, och hos regeringen begäraåtgärder i enlighet därmed. 1motion 1981/82:2313 av i m. fl. (m) yrkas 1. attriksdagen beslutar att finansieringen av veterinära kostnader skall ske i enlighet med altemafiv III i djurhälsoutredningens betänkande (SOU 1981:57), 2. att beslutar att i de län där det f. n.förekommer dubblering av länsveterinärtjänsterna dessa även i fortsättningenskall tillhöra , 3. att de elever som undergått utbildning tillveterinär på L-linjen 1982 skall erbjudas kompletterandeutbildning i syfte att erhålla behörighet för legitimation som veterinär. I mofion 1981/82:2314 av m. (s) yrkas att beslutar 1. att med avslag på propositionens förslag i dennadel uttala att en samlad översyn skall ske av länsveterinärernas ställning ocharbetsuppgifter och att i avvaktan på denna någon överflyttning nu inte skallske till lantbruksnämnderna, 2. att ge regeringen till känna vad som i motionenanförts om allmäntjänstgöring för blivande veterinärer. I motion 1981/82:2315 av m. fl. (m)yrkas att med avslag på propositionen i motsvarande del som sinmening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om finansieringenav djurens hälso- och sjukvård. JoU 1981/82:31 3 I propositionen föreslås att godkännerriktlinjer för organisationen och finansieringen av djurens hälso- ochsjukvård. Regeringsförslaget bygger i denna del främst pådjurhälsoutredningens betänkande (SOU 1981:57) Djurens hälso- och sjukvårdjämte däröver avgivna remissyttranden. Vidare redovisas förslag tillomorganisation m. m. av statens veterinärmedicinska anstalt (SVA) på grundvalav ett av en särskild utredare avgivet betänkande (Ds Jo 1981:9) Översyn avstatens veterinärmedicinska anstalt. Även detta betänkande harremissbehandlats. I ett särskilt avsnitt av propositionen behandlas frågorrörande veterinämtbildningen m. m. I övrigt tas i propositionen upp vissaanslagsfrågor för /83. I ett inledande avsnitt av proposifionen behandlarjordbruksministern, för att ge en bakgrund till statens och näringens insatserför djurens hälso-och sjukvård, verksamhetens syfte och vissautvecklingstendenser. Bl.a. anförs att djurhälsoutredningen och flertalet remissinstanser särskilt harbetonat att djurens hälso- och sjukvård i ökad utsträckning bör inriktas mot åtgärdersom syftar till att förebygga hälsostörningar. Jordbruksministern delar dennauppfattning och erinrar om att utvecklingen inom den moderna djurhållningeninte varit problemfri sedd från djurhälsosynpunkt. Effektivitetssträvandenainom animalieproduktionen har i stor utsträckning inriktas på tekniskutveckling för att spara arbetskraft samt på att genom avel och utfodring höjadjurens avkastningsförmåga. Ett flertal negativa utvecklingstendenserbeträffande djurens hållbarhet och motståndskraft mot sjukdomar har i sambandhärmed kommit att minska det ekonomiska utbyte som den nya tekniken i och försig har skapat förutsättningar för. Det är därför viktigt också av ekonomiskaskäl att produktionstekniken inom djurhållningen i högre grad än inriktaspå att minska sjukdomsfrekvensen. Denmoderna djurhållningen har, framhålls det vidare, inneburit en ökadkoncentration till färre och allt större enheter. Kraven pä hälsovårdsprogramför förebyggande sjukdomar och produktionsstörningar blir därmed större.Besättningsproblemen blir allt mer komplexa och det praktiska fältarbetet ute ibesättningarna kräver engagemang och samverkan frän allt fler specialister.Detta utesluter givetvis inte att det även kommer att finnas ettstort behov av insatser för att bota djur. Sammanfattningsvisvill jordbmksministern framhålla att såväl statens som näringens insatser föratt förbättra djurhälsan fortlöpande måste anpassas fill förändringarna isjukdomsbilden. Detta gäller såväl den veterinärmedicinska utbildningen ochforskningen som arbetet i djurbesättningarna. Djurens hälsa har fömtomstora ekonomiska effekter för den enskilde JoU1981/82:31 4 djurägaren en mycket väsentlig samhällsekonomisk betydelseför försörjningen med animaliska livsmedel. Statsmakterna har i olikasammanhang slagit fast att livsmedelsproduktionen är av största betydelse förfolkhushållet. Jordbruksministern vill i detta sammanhang erinra om att1977 års jordbmkspolifiska beslut anger att jordbrukspolitiken skall ha som målatt bl. a. tillgodose konsumenternas berättigade krav på tillgång filllivsmedel med hög kvalitet till rimliga priser. Djurens hälsa och därmeddjurhälsovården har således ett betydande samhällsintresse. Det statligaansvaret kan i väsentlig grad anses omfatta frågor som rör de olikaverksamheternas inriktning och omfattning samt tillsyns- ochkontrollfunktioner. Mot denna bakgrund finner jordbruksministern det naturligtatt staten också i fortsättningen tar ansvar för djurens hälso- och sjukvård.Härvid framhålls också betydelsen av de resurser staten bidrar med till en godberedskap mot smittsamma sjukdomar. Detta bör komma till uttryck genom attstaten även framgent tar på sig vissa såväl organisatoriska som ekonomiskaförpliktelser. Förutom att staten, i enlighet med bestämmelserna iepizoo-filagstiftningen, ersätter den som fått vidkännas kostnader till följdav myndighetsingripande, bör de myndigheter, som svarar för bekämpandet av smittsammasjukdomar, ha tillgång till expert- och serviceorgan. Statens insatser börhärvid liksom f. n. i första hand knytas till statens veterinärmedicinskaanstalt och de stafiiga distriktsveterinärernas fältverksamhet. 1 jordbrukspolitiska beslut fastslogs ocksåjordbrukets roll från regionalpolitisk synpunkt. framhölls ävenbehovet av speciella statliga stödinsatser till jordbruket i framför allt norraSverige för att en tillräckligt omfattande jordbruksproduktion skall kunna upprätthållasi dessa delar av landet. Detta medför bl. a. att djurägarna i dessa delar avlandet måste få tillgång till veterinär service till rimliga kostnader. Fördessa mindre djurtäta områden behövs därför särskilda statliga insatser. Dettakan ske genom att staten inrättar ett större antal distriktsveterinärtjänsteri förhållande till djurantalet i dessa områden än i mer djurtäta områden ochgenom att avlägset boende djurägare erhåller visst ekonomiskt stöd för attkostnaderna för veterinärförrättningar inte skall bli för betungande. Några remissinstanser har tagit upp frågan om statensansvar för djursjukhusen och vården av sällskapsdjur. Jordbruksministern delardjurhälsoutredningens uppfattning att animalieproduktlonens djur endast i sällsyntafall behöver utnyttja djursjukhusen. Där behandlas huvudsakligen sällskapsdjuroch sporthästar. I fråga om djursjukhusen anförs att dessa i många fall haren svår ekonomisk situation. har emellertid tidigare uttalat attsluten djursjukvård inte är en stafiig angelägenhet. Enligt propositionen finnsej anledning att föreslå någon ändring på denna punkt. I de fall staten anlitardjursjukhusen i utbildningen bör dock som kompensation för hand- JoU 1981/82:31 5 ledningoch intrång ersättas av de institufioner och myndigheter som svarar förutbildningen. Kravetpå veterinärvård av sällskapsdjur och sporthästar har ökatkraftigt. Det är enligt proposifionen inte rimligt att staten tar på sig ansvaretför att tillmötesgå denna efterfrågan annat än i vissa undantagsfall, t. ex. iglesbygd. Jordbruksministern erinrar om att staten gör betydande insatser ävenför sällskapsdjurens hälso- och sjukvård. Utbildningen av veterinärer och denveterinärmedicinska forskningen kommer även dessa djurgrupper till del. Dettaär väl mofiverat av djurskyddsskäl och med hänsyn till dessa djurs socialabetydelse. Utskottethar ingen erinran mot de i propositionen gjorda uttalandena i detta avsnitt. Organisationoch finansiering av djurens hälso- och sjukvård m. m. Jordbruksministern anser, med hänvisning till vadsom inledningsvis anförts om djurhälsans stora betydelse för djurägarna och församhället, att staten även , för vården av i första handanimalieproduktlonens djur, bör ta på sig huvudmannaskapet fördistriktsveterinäroganisa-tionen. Det finns enligt propositionen intetillräckligt starka motiv för att staten direkt eller via ett statligt bolagskulle vara huvudman för både distriktsveterinärorganisationen och denorganiserade djurhälsokontrollen. Den senare verksamheten i näringens regi harfungerat väl och det finns därför ingen anledning att nu föreslå någonförändring i huvudmannaskapet. Isammanhanget framhålls att den statliga distriktsveterinärorganisationen är envärdefull resurs som samhället inte bör avhända sig. Distriktsveterinärorganisationenbör utgöra gmnden för hälso- och sjukvården inom animalieproduktionen. Genomdenna garanteras djurägarna en tillfredsställande service i alla delar avlandet. Inte minst viktigt är att det system för beredskap som byggts upp inomdistriktsveterinärorganisationen bibehålls på nuvarande nivå. Den statligadistriktsveterinärorganisationen spelar också en viktig roll i övervakningenoch bekämpningen av smittsamma sjukdomar. Utskottethar ingen erinran mot propositionens uttalanden rörande fortsatt statligthuvudmannaskap för distriktsveterinärorganisationen. I detta avsnitt föreslås bl. a. att lantbruksstyrelsensverksamhetsplanering även skall omfatta djurens hälso- och sjukvård. Enutgångspunkt för planeringen av djurens hälso- och sjukvård bör i första handvara inrikt- 1 * 1981/82. JoU 1981/82:31 6 ningenoch omfattningen av animalieproduktionen inom olika delar av landet. Med hänsyntill de starkt skiftande förhållandena inom olika landsdelar anserjordbruksministern att ett regionalt inflytande är viktigt vid planeringen avverksamheten. Härigenom kan också djurägare och andra berörda inom en regionberedas tillfälle till ett vidgat inflytande. Det övergripande ansvaret förplaneringen åvilar dock lantbruksstyrelsen. Vidarebehandlas frågorom samordning av statens och näringens insatser pådjurhälsoområdet. Samordningens syfte bör vara att ge djurägarna en samladservice såväl vad gäller sjukvård som hälsovård. Samordningen bör ske såvälcentralt som regionalt. Den centrala samordningen mellan staten och näringenbör ledas av lantbruksstyrelsen i nära samarbete med representanter för berördaproduktionsinriktningar inom jordbruksnäringen. Det är enligt propositionenockså viktigt att man i samordningsarbetet håller nära kontakter med Sverigeslantbruksuniversitet och statens veterinärmedicinska anstalt. och remissinstanserna vill jordbruksministern starkt understrykabetydelsen av en regional samordning för att hälsostörningar skall kunnaförebyggas på ett effekfivt sätt. Denna samordning kan ske på olika sätt, t.ex. i form av regelbundet återkommande samordningskonferenser och i form avdirekt samarbete i enskilda besättningar. Det ankommer på lantbruksstyrelsenatt efter samråd med jordbruksnäringen planera dessa konferenser och göra enlämplig regionindelning för dessa. Enannan form av samordning berör det konkreta djurhälsoarbetet på fältet.Särskilt vid hälsostörningar som berör hela djurbesättningar är det enligtpropositionen nödvändigt med ett lagarbete där olika veterinärkategorier ochandra specialister på husdjursområdet samverkar för att djurägaren skall kunnaerbjudas en samlad och varakfig lösning på uppkomna sjukdomsproblem. Samverkanpå fältet bör i första hand ske genom direkta kontakter mellan främstdistriktsveterinärer och de veterinärer som arbetar inom den avjordbruksnäringen anordnade hälsokontrollverksamheten. Därjämte bör vid behovoch på inifiativ av förste distriktsveterinären en genomgång ske av s. k.problembesättningar inom resp. stordistrikt. Detta bör lämpligen ske genom attberörda veterinärkategorier, utfodringsrådgivare, lantbruksnämndensspecialister på husdjurs- och byggnadsfrågor etc. samt djurägare samlas ochöverlägger om lämpliga åtgärder. Utskottetansluter sig till de i propositionen gjorda uttalandena på denna punkt. I denna del av propositionen behandlasdistriktsveterinärorganisationens uppgifter, dimensionering och arbetsformer. Iförordningen (1971:810) med allmän veterinärinstruktion anges att det åliggerdistriktsveterinärerna att tillhandagå med hälso- och sjukvård i JoU1981/82:31 7 fråga om husdjur. Detta avses även i fortsättningen varaderas huvuduppgift. Med hänsyn till vad i propositionen anförts om samverkanmellan distriktsveterinärorganisationen och främst den organiserade hälsokontrollverksamhetenkommer veterinärorganisationen att kompletteras med en föreskrift innebärandeskyldigheter för distriktsveterinär att delta i sådan samordnad djurhälsovård.Det ankommer på regeringen att besluta i dessa frågor. 1 övrigt bör de allmännauppgifterna för distriktsveterinären i fråga om smittsamma husdjurssjukdomar,djurskydd m. m. vara oförändrade. Det åligger sålunda distriktsveterinär bl.a. att tillse att föreskrifter rörande hälso- och sjukvården bland husdjurenoch inom djurskyttet efterlevs. Dessa allmänna åligganden gäller tillsyn avalla husdjur. 1 fråga om vården av olika husdjur har tidigareuttalat att distriktsveterinärorganisationen i första hand skall tillgodose detbehov av vård som föreligger för animalieproduktlonens djur. Jordbruksministernfinner ingen anledning att ändra denna huvudprincip. Som djurhälsoutredningenhar framhållit kan det emellertid av praktiska skäl och av djurskyddsskäl varalämpligt att distriktsveterinärerna även gör vissa insatser i vården avsällskapsdjur och sporthästar. Vid fördelningen av tjänsterna inomdistriktsveterinärorganisationen bör som antalet djur inomanimalieproduktionen vara vägledande. I utpräglad glesbygd är det emellertidenligt propositionen angeläget att sällskapsdjur och sporthästar medtas vidbedömningen av arbetsunderla-get eftersom arbetet med animalieproduktlonensdjur i dessa bygder ofta inte ger full sysselsättning. Om fältorganisationendimensioneras enbart efter antalet djur inom animalieproduktionen skulleavstånden till närmaste veterinär bli alltför stora i glesbygderna. I likhetmed utredningen anser jordbruksministern dock att man vid fördelning av depersonella resurserna bör göra en avvägning så att alla kategorier djurägarefår en rimlig service som veterinärerna bereds full sysselsättning.Vid en sådan avvägning bör på motsvarande sätt hänsyn tas till behovet avveterinärmedverkan inom t. ex. köttbesiktningsverksamhet, seminverk-samhet m.m. Det ankommer på lantbruksstyrelsen att inom givna resursramar svara förfördelningen av distriktsveterinärtjänsterna. Inom distriktsveterinärorganisationen finns f. n. 310tjänster fördelade på 92 distrikt. För att kunna tillgodose behovet avdjursjukvård har lantbruksstyrelsen ansett det nödvändigt att därutöverarvodesanställa distriktsveterinärer. För att klara arbetskraftsbehovet vidsemestrar och andra ledigheter anlitas vidare extra vikarier. Den sammanlagdaarbetsvoly-men som vikarierna svarar för motsvarar ca 100 årsarbeten.Djurhälsoutredningen har föreslagit en förstärkning avdistriktsveterinärorganisationen så att antalet fastadistriktsveterinärtjänster skulle uppgå till högst 390. Jordbruksministern delar utredningens uppfattning att enförstärkning av distriktsveterinärorganisationen är nödvändig. Den nuvarandedimensioneringen av distriktsveterinärorganisationen fastställdes av JoU 1981/82:31 8 Härefter har förutsättningarna vad gäller djurantal och behovet avveterinärvård ändrats. Arbetsbelastningen inom distriktsveterinärorganisationenhar med anledning härav i vissa distrikt blivit avsevärt högre än som kundeförutses. Vid en riksomfattande översyn som genomfördes av lantbruksstyrelsenunder framkom att arbetsbelastningen i vissa distrikt är oacceptabelthög. Trots detta fungerar distriktsveterinärorganisationen i allmänhet på ettför djurägarna tillfredsställande sätt, mycket beroende på hög arbetsinsats avdistriktsveterinärerna. a. angiven bakgrund föreslår jordbruksministern att antalet tjänster inomdistriktsveterinärorganisationen ökas så att det får uppgå till högst 390. Hanföreslår vidare att samfiiga tjänster benämns distriktsveterinärtjänster idistriktsveterinärorganisafionen. Genomden förstärkning av organisationen som föreslagits ersätts nuvarandevikariatsystem i betydande utsträckning med fasta tjänster. I medeltal kommerhärigenom varje distrikt att ha drygt fyra veterinärer. I varje distrikt börliksom nu finnas en förste distriktsveterinär med uppgift att leda och fördelaarbetet inom distriktet. Verksamheten inom distriktet bör detaljplaneras. Enutgångspunkt skall härvid vara att varje distrikt i princip skall klaraverksamheten med tilldelade fasta tjänster utan tillskott av vikarier utifrån. Ifråga om möjligheten att överföra vissa arbetsuppgifter på annan arbetskraftanför jordbruksministern att utredningens förslag att i ökad utsträckningöverlåta mindre kvalificerade djursjukvårdsuppgifter på djurägarna eller annanpersonal är värt att noga övervägas. De förslag rörande den regionalaadministrationen som närmare redovisas i det följande innebär en närmareanknytning av distriktsveterinärerna till lantbruksnämnden. Ett av skälenhärtill är enligt propositionen att frågor som berör djurens hälso- ochsjukvård i ökad utsträckning bör ingå i nämndernas rådgivnings- ochkursverksamhet. Det blir då naturligt att i denna verksamhetoch i samråd meddjurägarnas organisationer också lägga in utbildning av djurägare i bl. I propositionen har vidare betonats vikten av ökad samverkanmellan distriktsveterinärorganisationen och den organiseradehälsokontrollverksamheten i näringens regi. Detta bör öka möjligheten att finnalämpliga former för mer aktiva insatser i djur-hälso- och djursjukvården av denassistentpersonal som finns inom de organisationer som anordnar hälsokontrolloch seminverksamhet. 1detta sammanhang tas även upp frågan om samverkan i flerveterinär-stationer.Med hänsyn till de fördelar som står att vinna för såväl veterinärer somdjurägare föreslår jordbruksministern en successiv uppbyggnad avflerveterinärstationer. Han är emellertid angelägen om att framhålla attflerveterinärstationer endast bör inrättas där detta av geografiska och andrapraktiska skäl är lämpligt och att djurägarnas service inte väsentligt fårförsämras genom längre avstånd till närmaste veterinär. I detta sammanhangpåpekas att önskad samverkan också kan åstadkommas inom JoU 1981/82:31 9 ramenför ett distrikt även om tjänsteinnehavarna är placerade på skildastationeringsorter. Detankommer på lantbruksstyrelsen att indela landet i veterinärdistrikt samtbestämma tjänstgöringsområden och stationeringsorter. Styrelsen bör härvidefter samråd med näringens organisationer för varje enskilt distrikt väga för-och nackdelar med inrättande av fierveterinärstationer. Isyfte att stimulera samarbete i flerveterinärstationer under ett uppbyggnadsskedeföreslås att lantbruksstyrelsen får disponera 0,5 milj. kr. förkostnader i anslutning till inrättande av sådana stationer. Jordbruksministernförordar vidare att ett riksomfattande datasystem för systematisering avveterinärernas praktikjournaler införs. Regeringen eller efterregeringens bemyndigande lantbruksstyrelsen avses få träffa avtal om införandeav systemet. Utskottetanser att regeringens förslag, som här redovisats i sina huvuddrag, är ägnadeatt förbättra och effektivisera hälso- och sjukvården bland husdjuren, vilketär värdefullt från såväl djurskyddssynpunkt som från allmänt samhällsekonomiskasynpunkter. Vidare bör förslagen i hög grad kunna bidra fil! att distriktsveterinärernasarbetsförhållanden förbättras. Utskottet fillstyrker därför vad i propositionenanförts om distriktsveterinärorganisationens uppgifter, dimensionering ocharbetsformer m. m. Som jordbruksministern föreslagit bör den nya organisationeninrättas den . Propositionens förslag rörande den regionalaadministrationen av djurens hälso- och sjukvård innebär attlänsveterinärorganisationens nuvarande arbetsuppgifter förs över till resp.lantbruksnämnd. I de län där det f. n. förekommer dubbleringar avlänsveterinärtjänsterna föreslås att en av tjänsterna vid resp. länsstyrelseförs över till lantbruksnämnden. I de län där det endast finns en länsveterinäravses denne även i fortsättningen fillhöra men åläggs att biträdaresp. lantbruksnämnd med uppgifter rörande djurens hälso- och sjukvård. En nytjänst som veterinär tillförs lantbruksnämnden i . Förslaget grundas på bl.a. följande överväganden. Deframtida uppgifterna vad gäller djurens hälso- och sjukvård kräver ökadeinsatser i fråga om planering och prioritering av olika aktiviteter.Planeringen bör centralt utföras av lantbruksstyrelsen under medverkan avjordbruksnäringens organisationer. Som djurhälsoutredningen påpekar bör också,bl. a. som ett led i en önskvärd decentralisering, den regionala planeringenoch ledningen av djurens hälso- och sjukvård förbättras. Det är härvid enligtjordbruksministerns mening viktigt att den regionala verksamheten pådjurhälsoområdet sätts i relation till statens och näringens övriga insatserinom främst animalieproduktionen. Regionalt svarar lantbruksnämnderna för destatliga insatserna i fråga om rådgivning m. m. JoU 1981/82:31 10 Lantbruksnämnderna ombesörjer också en stor del av deadministrativa uppgifterna för distriktsveterinärorganisationen. Tillsynenöver den allmänna hälso- och sjukvården bland husdjuren åvilar emellertidlänsveterinärorganisationen som fungerar som ett fristående regionalt organ åtlantbruksstyrelsen. skall sålunda utöva tillsynöver veterinärernas verksamhet inom länet.