bet · G501FöU18 · 1981-12-31 00:00:00 — för beredskapslagring för /83 anvisar ettreservationsanslag av 300000(K) kr., 10. beträffande Beredskapslagring ochindustriella åtgärder c. attriksdagen med avslag pä proposition 1981/82:102 och med FöU 1981/82:18 181 bifalltill motion 1981/82:2276, yrkande 20, under elfte huvudtiteln anvisar ettreservationsanslag av , 11. ati med bifaU till motion1981/82:2276, yrkande 21, avslår förslaget i proposition 1981/82:102 om ettanslag under elfte huvudtiteln till Särskilda kostnader för oljelagringen, 13. att med anledning av proposition1981/82; 102 och med bifall till motion 1981/82:2276, yrkandena 24 och 25,under tolfte huvudtiteln till Totalförsvarsverksamhet för /83anvisar ett förslagsanslag av . 18.Övrigt totalförsvars fortsatta utveckling (punkt 24) i (c), (),(), () och () anser dels att den del av utskottets anförande som pä s.154 börjar "Utskottet vill framhålla" och slutar "delvistillgodosett" bort ha följande lydelse; Utskottetvill inledningsvis peka pä att uthålligheten i fråga om sjukvårdensförbrukningsmateriel kan öka på flera sätt. Detta kan t. ex. ske genom att man - i krig eller redan ifred övergår till mer flergängsmateriel stimulerar till ökad inhemsk produktionkombinerad med ökad lagring av råvaror i stället för lagring av förbrukningsartiklar - förbereder att vid krigytterligare öka den inhemska produktionen tar fram inhemskaråvaror. Sådanaåtgärder är ocksä frän ekonomisk synpunkt fördelaktiga eftersom stora lager ärden dyraste formen av beredskap utan att ge samma uthållighet som en"levande produktion". Ettöverförande till landstingen av ansvaret och kostnaderna för lagringen skulleha samhällsekonomiskt gynnsamma verkningar. Landstingen skulle få ett klartekonomiskt intresse av att i sin upphandling av förbrukningsmateriel ocksåbeakta beredskapen genom att minska nuvarande mycket stora importberoende päområdet. Ett ökat ansvar för landstingen när det gäller beredskapen för avspärrningoch krig skulle ocksä bidra till att öka dess beredskap för fredskriser. Utskottethar i det föregående pekat på att har beslutat attsjukvårdshuvudmännen skulle ges en mera aktiv roll när det gäller planeringenav den civila sjukvården i krig. F.n. pågår det förhandlingar mellan statensförhandlingsnämnd och sjukvårdshuvudmännen om deras medverkan i lagringen avsjukvärdsmateriel. Det kan förväntas att dessa förhandlingar kommer att ledatill resultat som kan innebära en annan ansvarsfördelning än den nuvarande. Motden bakgrunden är det rimligt att i enlighet med regeringens förslag begränsaden ekonomiska investeringsramen för statiiga åtgärder tiU de två närmasteåren. FöU 1981/82:18 182 dels att utskottets hemställan (s. 156) i moment 4a bort ha följande lydelse; 4. beträffande hälso- och sjukvården samtsocialtjänsten i krig a. att med bifall till proposition 1981/82:102samt med avslag pä motionerna 1981/82:2262, yrkande 26, 1981/82:2276, yrkande22, och 1981/82: 2283, yrkande 15 i denna del, godkänner vad föredragandestatsrådet har anfört om en ekonomisk ram för investeringar under budgetåren1982/83-1983/84. FöU 1981/82:18 183 1.Särskilda frågor rörande totalförsvaret (punkt 4) utnyttjande av de samladepersonaltillgångarna inom totalförsvaret avHans Lindblad () och (). Personalförsöijningen till totalförsvaret, bådedess militära och civila delar, bör enligt genom entotalförsvarsplikt. Denna bör vara könsneutral och utgå från individensförutsättningar. Olika delar av totalförsvaret får konkurrera om personalen. Entotalförsvarsplikt möjliggör ett mer rationellt utnyttjande av landets samladepersonaltillgångar än nuvarande lagstiftning med klara könsgränser och olikaåldersgränser för olika delar av totalförsvaret. Somen delreform har representanter i försvarskommittén skisserat enlösning där civilförsvaret föryngras genom en årlig nyrekrytering av ca 5000personer i åldern . Detta förslag finns också i motion 2261 (fp). Somett exempel anges att av dessa 5 000 yngre personer bör 1000-1500 utgöras avkvinnor, 1 5(X) av vapenfria män och 2000 av värnpliktiga som förs tillcivilförsvaret i stället för till det militära försvaret. Förslaget skulle päsikt ge civilförsvaret en jämn ålderssammansättning, jämfört med dagenscivilförsvar med alltför hög medelålder. Genom denna föryngring blir det ocksåmer meningsfullt att kosta på utbildning även av civilförsvarets manskap, somju inte alls utbildas. Om individen ska stå kvar i civilförsvaret kanske30-35 år blir det mer motiverat att ocksä ge en ordentlig utbildning förcivilförsvarsuppgifterna. SamtidigtskuUe en minskning av antalet grundutbildade inom det militära försvaretinnebära bättre möjligheter till balans mellan kvalitet och numerär inomförsvarsmakten. F. n. tas tusentals värnpliktiga in till utbildning utan attkrigsplaceras inom försvarsmakten (/79 krigs-placerades endast400(X) av de 49900 som ryckte in till grundutbildning). Vi finner detprincipiellt felaktigt att ta ut unga män till förband som inte kan ges nödvändigbeväpning och utbildning för ett krigs mycket härda villkor. De skulle redanfrån början fä ett alltför stort underläge mot en modernt utrustad angriparemed stor rörlighet och eldkraft och med pansar som skydd. Enårsklass 20-äringar består av ungefär 110000 personer. F.n. undantas drygthälften, nämligen kvinnorna och de män som frikallas. Från det militäraförsvaret undantas vidare de vapenfria männen. Resten kallas in till militärgrundutbildning - varierande mellan 7,5 och 15 månader - men inte heller alladessa krigsplaceras. Dagsläget innebär att av en årskull på 110000krigsplaceras 40000, aUtsä , inom det militära försvaret.Därtill krigsplaceras ett antal vapenfria i civila totalförsvarsgrenar. Vissayngre kvinnor krigsplaceras, främst genom lagstiftningen rörandesjukvårdspersonal. FöU 1981/82:18 184 Med vårt förslag skulle antalet som krigsplacerasinom det militära försvaret kunna minska frän 40000 till 38000. SannoUkt blirminskningen mindre, eftersom var femte värnpliktig f. n. inte krigsplaceras.Även bland denna senare grupp i dagens system finns sannolikt en del som fränbörjan skulle kunna tas ut för civilförsvaret. Omandelen till militärt försvar minskades frän av en årskull20-åringar (som civilförsvaret fick fler yngre) har knappast någonavgörande förändring inträtt som skulle göra att frångått"folkförsvaret". Tvärtom skulle förslaget innebära att fler yngre äni dag blir krigsplacerade. Imotion 729 (fp) föresläs en gemensam övre åldersgräns för värnplikt ochcivilförsvarsplikt. Också detta förslag kan ses som en reform i syfte att fäett mer rationellt personalutnyttjande. Fördelarna är främst följande; Genomhögre värnpliktsålder blir det möjligt för det militära försvaret att med stödav pliktlag behålla särskilt värdefull personal, främst specialister av olikaslag. Ensänkt övre gräns för civilförsvarsplikten skulle underlätta den föryngring avcivilförsvarsorganisationen som är starkt motiverad. Gemensamövre åldersgräns - i båda fallen med möjlighet till följande frivilligtjänstgöring - skulle väsentligt öka möjligheterna att låta befattningens ochuppgiftens krav styra krigsplaceringen av individerna. Dagens system är alltförpräglat av att det militära försvaret fär långt yngre personal äncivilförsvaret, ocksä i de fall där civilförsvarets uppgifter ställer storakrav på fysisk styrka. Isärskilt utsatta delar av landet finns genom en höjd värnpliktsålder möjlighetatt få en större lokalrekryterad militär styrka än , främst i kust- ochgränsområden där det finns behov av att öka möjligheterna att ingripa motöverraskande anfall. Totalt finns ingen brist på soldater i , menregionalt kan det finnas behov av störte lokalrekrytering. Genomen för militärt försvar och civilförsvar gemensam övre åldersgräns får manmöjligheter till en smidigare personalhantering. Man slipper ifrån att47-årsåldem blir en så starkt styrande faktor som . Detskisserade systemet skulle bättre ta hänsyn till individens förmåga ochkapacitet, vägd mot olika krigsuppgifters krav. För individen betyder detta upplever att statsmakterna söker ge så meningsfulla krigsplaceringar sommöjligt. Samtligavåra förslag utgår också från tanken att utbildningen i fred för krigsuppgifterskall göras så rationell som möjligt. Utbildningstiderna kommer då rimligenatt variera starkt frän uppgift tiU uppgift. I linje med detta ligger också så effektivt som möjligt bör söka utnyttja redan erhållen utbildning föratt pressa kostnader. Motionen pekar på möjligheter att bättre än f. n. tatill vara civil utbildning och yrkeserfarenhet som är av betydelse vid militärkrigsplacering. FöU 1981/82:18 185 Fredsorganisationför det militära försvaret, m. m. avGunnar (). I det föreliggande betänkandet har, nu liksom vidmånga tidigare tillfällen, i alltför många fall regional- ocharbetsmarknadspolitiska bedömningar lagts till grund för indragning, fiyttningoch lokalisering av militära enheter. Ställningstaganden till freds- ochkrigsorganisationen bör helt grundas på försvarspolitiska och militärabedömningar. Om dessa sedan kan förenas med regional- och sysselsättningspolitikär detta en fördel, men får inte vara avgörande. I flera av de nu föreliggandeförslagen har regionalpolitiska hänsyn i alltför hög grad varit styrande.Därigenom kommer resultaten att stå i motsatsförhållande till deförsvarspolitiska avvägningarna. Fredsorganisationenför det militära försvaret, m. m. avÅke (). Det är nödvändigt att den centrala militärabyråkratin bantas drastiskt. Sker inte detta blir följden ytterligareomfattande nedskärningar på den lokala och lägre regionala nivån. Genom attsnabbare göra kraftigare ingripanden i den centrala militära byråkratin skapasockså förutsättningar för att bättre kunna klara fredsorganisationen i övrigt.Jag utgår ifrån att det militära försvaret också skall grundas päden allmänna värnplikten. Det är viktigt att den del av försvaret somallmänheten kommer i kontakt med, dvs. utbildningsförbanden, hålls så intaktasom möjligt. I stor utsträckning är just kopplingen bygd-förband också ett viktigtuttryck för folkförsvaret. Då utskottet anser att kraven i motion 2266, omutredning om längre gående åtgärder än de som försvarsministern har aviserat,tillgodosetts genom tillsättandet av en kommitté för att utreda möjUgheten tillökad samordning och/eller sammanslagning av nuvarande myndigheter, finns nuingen anledning från min sida till annan mening på denna punkt. Fredsorganisationenför det militära försvaret, m. m. avHans Lindblad (). Jag tvingas konstatera att det inte tycks finnaspolitiska förutsättningar för att göra de rationaliseringar av försvaretsfredsorganisation som föreslogs av försvarskommitténs arbetsutskott förfredsorganisationsfrägor ("dödspatrullen"). Dettaär beklagligt, eftersom det leder till en dyrare organisation än som behövs.Jag anser att det bästa vore att fä nedläggning av I 3 i , P 2 iHässleholm, militärområdesstaben i och beriden högvakt medvärnpliktiga. FöU 1981/82:18 186 Nämnda fyra besparingar skulle ge en kvarståendeärlig besparing om 60 milj. kr. innebär det ökade möjligheter attmodernisera materielen. Räknar man med omsättning av kvalificeradmateriel inom armén ger det 1 200 milj. kr. En del av detta går dock till underhåll,varför jag anger ungefär 900 milj. kr. som möjligt att utnyttja för anskaffningav materiel. Ett så stort belopp kan betyda skillnaden mellan att fä eller intefå moderna helikoptrar för sjuktransport och pansarvärn. Beloppenredan de närmaste åren är stora nog för att kunna avgöra om armén skall få ettnytt handeldvapen eller inte. Görs inte anskaffningen blir det sannoliktnödvändigt att överväga nedläggning av gevärsfaktoriet i . Detta sagtsom illustration till det enkla förhållandet att om man "räddar" jobbpå en ort genom att inte lägga ned förband så slår det i stället päsysselsättningen på en annan ort. Allmänt kan sägas att regionalpolitiken intetalar till förmän för att behälla förband och i stället minskaförsvarsindustrin. Vi har t. ex. 15 infanteriregementen, varför en nedläggningav ett sådant förband ger valfrihet i regionalpolitiskt avseende. Däremotfinns oftast bara en industri för ett visst slags utrustning, t. ex. marintvarv i , torpedverkstad i , flygmotortillverkning i ,bandvagnsproduktion i , artilleritillverkning i ochproduktion av handeldvapen i . Jag bestrider därför att detregionalpolitiskt är positivt med de avsteg som görs frän "dödspatrullens"förslag. Avstegenleder till ett svagare försvar än vi eljest skulle ha fått. Detta är beklagligteftersom vårt försvar i flera avseenden har klara materiella och andra brister.Och även om man nöjer sig med ett något svagare försvar hade det likväl variträtt att göra rationaliseringarna och dä i stället minska budgetunderskottet.Jag har över huvud taget svårt att acceptera att man inom försvaret inte skallfölja regeln att söka använda varje miljon så effektivt som möjligt. Någraav argumenten för att följa "dödspatrullens" förslag kan anges påföljande sätt. 13.Det finns en betydande överkapacitet inom infanteriet. Truppslaget har f. n. ca18 700 utbildningsplatser, medan grundutbildningskontingenten värnpliktiga1980/81 uppgick till 15900. beräknas kontingenten varaunder 14500. Även med en reserv på betyder det ett överskott på ca 3 500platser. Minst två regementen kan dras in till mitten av . Dessatal angavs av arbetsutskottet innan tanken kommit upp att betaav "värnpliktspuckeln" som är en följd av de stora födelsekullarnaunder . Propositionen föreslår att 7000 värnpliktiga extra skallutbildas , för att undvika att en del värnpliktiga skabehöva vänta två eller tre är pä inryckning. Men i och med att fler utbildasunder slår minskningen av årskullarna igenom desto härdare under1990-talet, eftersom man dä inte har en eftersläpning FöU 1981/82:18 187 avutbildningsbehov att beta av. Propositionens förslag innebärdärför att vi får ännu större överkapacitet om inteytterligare förband läggs ned. Överbefälhavarenhar konstaterat att det är möjligt att ta in 2 500 värnpliktiga extra per årde närmaste åren. Det går att beta av "värnpliktspuckeln" även om 13läggs ned 1985, vilket ju var överbefälhavarens och arbetsutskottets förslag.13 behövs inte, det går att utbilda alla krigsförband ändå. En nedläggning av13 eller ett annat infanteriregemente - är därför en rimlig rationalisering.Det kan noteras att försvarets fredsorganisationsutredning sedanvar mycket nära att föreslå indragning av ett infanteriregemente, 116 iHalmstad, men att det då fanns för framträdande poUtiker i föratt operationen skulle vara möjlig. Åter en gång synes nu en rationaliseringomöjliggöras. P2.Pansartruppernas fredsorganisation i är mycket orationell. Pä kortaavstånd från varandra finns tre regementen, P6 i , P7 i Revingehedoch P2 i . Vardera sätter upp en pansarbrigad. Med åtta årskrigsplacering per värnpliktig innebär det att man inte behöver utbildasärskilt många stridsvagnsbesättningar per regemente. Det säger sig självt attdetta blir en mycket dyr och orationell utbildning. Varje värnpliktig ipansartruppema kostar . i utbildning: (I finns ungefärlika många stridsvagnar som i , men där grundutbildas alla värnpliktigapå ett ställe, mot på sju stäUen i .) Det allvarligaste synes vara attdet lilla utbildningsomfånget per regemente gör att besättningarna inte fårträna sig att uppträda i bataljonsförband. Först vid första krigsförbandsövningfår man den samövning som krävs för att besättningarna skall kunnakrigsplaceras. Ensammanslagning av till ett förband på Revingehed skulle ge en klartbättre förbandsutbildning och minska kostnaderna. Utbildningshjälpmedlen kanutnyttjas rationellare - och denna tanke låg också bakom beslut förnågra år sedan om utökning av och investeringarna där. Arbetsutskottetfann en sammanslagning av vara en lösning som både skulle förbättrautbildningen och sänka kostnaderna. Två regementen med samma slags utbildningoch där vardera är för litet kan ge en betydande rationalisering om de slåssamman. I stället föreslås nu att P2 samlokaUseras med T4, på P2;s nuvarandeområde. Men samordning av P2;s pansarutbildning med T4;s sjukvårds- eUerslakteriutbildning ger självfallet inte alls så stora rationaliseringsvinstersom när man slår samman två pansarregementen. Dessutominnebär förslaget klara nackdelar för trängtrupperna. Genom att också T 4 förssamman med ett annat förband kommer samtliga fyra trängregementen att upphörasom självständiga myndigheter. Truppslagets identitet hotas, och det kan fåsvåra verkningar för utvecklingen inom trängen. Det har ju redan tidigare visatsig att trängens funktioner varit eftersatta, främst sjukvårdssidan. FöU 1981/82:18 188 ViU man kompensera om P2 tas bort finnsgoda möjligheter. Stridsvagnsverkstaden skulle bli kvar, liksomförrådsfunktioner. T4 kan tillföras centrala trängfunktioner.Militärpolisutbildningen borde med fördel kunna läggas till , därden skulle bli av stor betydelse för att öka möjligheterna att snabbt klaratrafikdirigering vid överraskande angrepp. VärnpUktskontoret i kunna flyttas tiU . Försvarsmaktens ledningsutredning föreslog i sitt betänkande om den högreregionala ledningen (1978) att Bergslagens militärområde (milo B) skulle drasin vid de besparingsmål som då angivits av statsmakterna. Bara ombesparingsmålet frångicks borde sex milon behällas, ansåg utredningen. Iöverbefälhavarens perspektivplan (ÖB 80) inför årets försvarsbeslut föreslogspå den lägre ekonomiska nivån - handlingsväg 3 - att två militärområdesstaberskulle dras in. uttalade att även vid högre ekonomiska nivåerborde man för milonivån, de centrala staberna och gemensamma myndigheter sökaförverkliga besparingar enligt handlingsväg 3. IUnderlag för fredsorganisationsarbetet föreslog överbefälhavaren att man bordebelysa bl. a. att dra in milo B eller att i fred dra in staberna för både miloB och milo Väst. I sitt slutliga förslag menade överbefälhavaren att det senareförslaget var sakligt omöjligt medan indragning av milo B angavs som en möjligbesparing, även om det fanns nackdelar med den. Några ytterligare möjligabesparingar på central eller lägre regional/lokal nivå kunde överbefälhavareninte ange. arbetsutskott konstaterade att medförsvarsmaktens framtida ekonomi kunde man inte avstå från möjliga besparingar,alltså borde milo B dras in. Ifyra avseenden anser jag att skälen för nedläggning av milo/civo B har ökatsedan försvarsledningsutredningens betänkande lämnades; 1) Kraven på besparingar är nuväsentiigt störte än då, särskUt för högre regionala och centrala myndigheter. 2) harunderstrukit vikten av att öka förmågan att möta övertaskande angrepp, vilketställer klart ökade krav i landets norta och södra delar. Besparingar - t. ex.på militärområdesnivån - bör därför helst göras i mindre utsatta områden. 3) Kravet på att kunna mötaövertaskande angrepp innebär även på civil sida nya behov. Ett sådant är mer än förr bör söka möjliggöra för civilbefälhavare att snabbt omfördelaresurser inom sitt civilområde. Detta innebär stora svårigheter i de tvä nortacivilområdena som är klara bristområden. Nedre civilområde skulle fåökade möjligheter om fördes till området. För denna lösningtalar också att södra och förs till milo/civoNN och att de näringsgeografiska sambanden mellan och Gävleborgslän är mycket starka. (Militärt är det ocksä en klar fördel att de tvä länenhör till samma milo, eftersom djupet vid försvar mot anfall mot södra är mycket ringa, såvida inte finns med i planeringen.) FöU 1981/82:18 189 4) Förslag finns om att sätta upp en femtenorrlandsbrigad, sannolikt förlagd till 113 i . Eftersommilitärbefälhavarna leder förbandsproduktionen inom armén vore det en fördelom ledningen av 113 kunde ske från milo NN där man har stor erfarenhet av attutbilda nortlandsbrigader. saknar sådan erfarenhet. Mot indragning av milo B har bl.a. angivitsregionalpolitiska skäl. föreslog kompensation tiU Kristinehamngenom att artilleriets officershögskola föreslogs förläggas dit med anledningav att miloförvaltningarna skulle dras in. Milostaben ligger i , sominte hör till de mest utsatta kommunerna i . Att behålla milo B innebäratt personalreduktionerna blir större i bl.a. , , ochSträngnäs. I måste varje ytterligare minskning av försvarssysselsättningses som ytterst allvarlig. Den ytterligare kostnaden för milo B bidrar dessutomtill att ytterligare besparingar måste göras på andra delar av försvaret,vilket ocksä i slutändan slår på sysselsättningen på vissa orter. föreslog att beriden garnisonstjänst med värnpliktiga,finansierad inom den militära utgiftsramen, bör utgå. Arbetsutskottetkonstaterade att försvaret inte längre har några beridna krigsförband.Garnisonstjänsten bör bedrivas utgående frän att så små avsteg som möjligt görsfrån utbildningen mot krigsuppgifter. Jaganser att man av principiella skäl måste säga nej till att använda värnpliktigaför uppgifter som inte har samband med krigsuppgifter. (Detta var t. ex. orsaktill att jag reserverade mig mot inrättandet av militära musikplutoner i FöU1979/80:7.) ändå ha kvar beriden högvakt borde det kunna gå att lösa. Kostnaderna börbestridas av dem som visat ett så stort intresse i frågan, aUtsåStockholms kommun och olika turistintressenter. Hästar för uppgiften börantingen utgöras av statens polishästar, eller också kan hästar lånas in frånden privata sektorn. Det förefaller ytterst orationellt att ha särskilda hästarenkom för ett mycket begränsat antal högvaktsuppdrag. Personal bör tas, genomfrivilliga avtal, bland den stora mängd som redan har utbildats för uppgiftenunder tidigare värnpliktstjänstgöring. Först bör rimligen behov avnyutbildnihg bli aktuellt, och den uppgiften bör då skötas av någonorganisation som har ridundervisning pä programmet. Försvarsmakten kan inteväntas ha hästkompetens . Det bör alltså finnasmöjligheter att pä frivillig väg och relativt billigt ordna beriden högvakt. Omuppgiften skall ligga kvar hos försvarsmakten finns mycket stora risker för attdet blir oproportionerligt dyrt. Inte nog med att man riskerar att få ha kvaren hel uppsättning särskilda högvaktshästar. Det finns oroande tecken på attfortsatt användande av värnpliktiga för uppgiften - som inkräktar påutbildningen för krigsuppgifter - också skulle leda till krav på att de blirförlagda inne i , vilket skuUe FöU 1981/82:18 190 Vidare fär man då inte de besparingar som ligger i att militärpolisutbildningenflyttas till 11. Vi skulle riskera att utbildningen i stället splittrades påtvå ställen, vilket skulle fördyra den. UtebUvnabesparingar genom att ovan angivna åtgärder har stoppats kan beräknas till 60milj. sedan förslagen har genomförts. Så stora besparingar kanförsvarsmakten och staten i längden inte avstå från. Frågorna torde därförinom kort komma att aktualiseras igen. Problemet är kanske främst P2, eftersominvesteringar för en orationell samordning med T 4 kan förhindra en framtidabättre lösning av pansartruppemas fredsorganisation i . Tyvärrsynes det inte finnas förutsättningar för att nu fä ett beslut enligtarbetsutskottets förslag, vilket gör att jag inte finner det meningsfullt attframställa yrkanden i dessa frågor. Anskaffningav nytt flygplan, m. m. (punkt 9) avAnders (). Mot bakgrund av personUga tekniska kunskaper ocherfarenheter har jag fortlöpande framfört misstänksamhet mot den tillgängligamotoreffekten i förhållande till JAS-flygplanens förväntade prestanda. Dettaavser de begränsade möjligheterna att anpassa lastförmåga - avseende såvälskyddsutrustning som effektiv last - samt fart och manöverförmåga till enframtida hård stridsmiljö. Denvalda motorn i sig är naturligtvis en utmärkt sådan, men teknik och kostnaderför en förväntad framtida effektförstärkning kan bli besvärande. Jaghar den största uppskattning och respekt för de tekniska och ekonomiskautredningar som har genomförts av såväl som av alla berördamyndigheter. Men jag upplever som beklagligt att ett så stort och viktigtförsvarsprojekt som JAS-flygplanen måste pressas in i en begränsad kostnadsramdär ekonomiska lagar kan förefalla att gälla hårdare än de naturlagar somrepresenteras av aerodynamik, termodynamik och tyngdlagen.