bet · G501SkU14 · 1981-12-31 00:00:00 — Det böräven framhållas att mål av den typ motionaren tar upp inte förekommer vidkammarrätterna i samma utsträckning som vid länsrätterna beroende pä dels attinte alla SkU 1981/82:14 33 mål överklagas och dels att mål vid olika länsrätter somrör samma förvärvskälla ofta överklagas till samma kammarrätt. Eftersom vilka länsrätter som helst i hela landet kan varainblandade - en person kan t. ex. bo i och ha en fastighet i -krävs med tanke pä eventuell mimtlig förhandling och syn en praktiskbestämmelse. Att fixera forum till statstaxeringen är inte möjligt på grund avatt flera delägare i en förvärvskälla kan bo i olika lån. Risken förrättegångsfel blir också stor. För det fall att det rör sig om en person och enförvärvskälla - problem kan ju också uppstå då den skattskyldige besvärar sigrörande flera förvärvskällor i olika län - kan man kanske tänka sig en regel omatt den länsrätt som först fick besvären skall behandla såväl stats- somkommunaltaxering. Allmänt sett torde en bestämmelse att länsrätter äger att dåså finnes lämpligt, överflytta mål till en annan länsrätt efter samråd meddenna vara att föredra. En radikal lösning vore att mellankommunala skatterättenfär ta hand om dessa mål. För det fall att den skattskyldige i besvären inte angett.om besvären rör både stats- och kommunaltaxering kan länsrätten, som ovannämnts, med stöd av 75 S ta.xeringslagen - eventuellt efter hörande av denskaltskyldige - översanda kopia av besvärshandlingarna till den länsrätt detgäller. Talan har därmed anhängiggjorts hos båda länsrätterna. Bestämmelsenskulle kunna kompletteras med en föreskrift av innehåll att besvär hos enlänsrätt rörande förvärvskälla i annat län än hemortslänet skall anses avsetaxeringarna till både statlig och inkomstskatt, även om besväranförts endast hos länsrätten i ett av länen. Detta bör dock gälla endast ombesvären gäller fråga som är av betydelse för taxeringen i det andra länet. Josefsons m. fl. Motionen går ut på. sommotionärerna uttrycker det, "minskning av skattebyråkratin"" ochdärmed en minskning av statens utgifter. Skatteprocessen är enligtmotionärerna ett exempel där betydande rationaliseringsvinster säkerligenfinns att hämta. En förändring bör enligt motionärerna kunna ske utan attrimliga rättssäkerhetskrav åsidosätts. Rättssäkerheten har också entidsdimension, Det är för en skattskyldig en tvivelaktig förmän att få en någotgrundligare utredning till priset av att vänta och behövaligga ute med de omtvistade pengarna. Enligt motionärerna skulle följande förändringar avsevärtpåskynda skatteprocessen och minska skattebyråkratin: Taxeringsintendenten får rättatt i uppenbara fall komma överens med den skattskyldige om ändring av taxeringen. Taxeringsintendentenfår rätt att slutgiltigt avgöra mål. där det omtvistade skattebeloppetunderstiger viss beloppsgräns, t. ex, . Tidsgränsåterinförs för när länsrätt skall ha avgjort ett mål. SkU1981/82:14 .4 De av motionärerna under punkten 1omnämnda fallen behandlas i det s. k. förstudie medprincipförslag ""Förenkla taxeringsprocessen! ", som f. n. ärföremål för remissbehandling. Länsrätten hänvisar i denna del till länsrättensuttalande i sitt bilagda remissyttrande över rapporten. När det gäller motionärernas förslag atttaxeringsintendenten skall äga avgöra vissa tvistiga mål vill länsrätten början konstatera att den målgruppdet rör sig om-där omtvistat belopp ärmindre än . -är liten, varför rationaliseringsvinsten inte blir stor.Rätt för taxeringsintendent att slutgiltigt avgöra mål innebär dessutominförandet av en femte instans i skatteprocessen, vilket inte är önskvärt.Lagmännen och har i artiklar i Skattenyttunder varit inne på frågan om rationalisering av skatteprocessen.Wennergren avvisar tanken på införande av bestämmelser av det innehåll sommotionärerna föreslår. Han säger att man inte kan utgå från att denskattskyldige låter sig nöjas med taxeringsintendentens beslut. För atträttssäkerheten skulle kunna garanteras skulle man få lov att inrätta ettunderställningsförfarande, som innebär att länsrätten överprövadetaxeringsintendentens beslut. Men då har man inte förenklat utan tvärtomkomplicerat förfarandet. Länsrätten avstyrker därför detta förslag. Motionärerna föreslår vidare införande av en tidsgräns förnär länsratten skall ha avgjort ett mål. De nämner den ettårsgräns som fanns påprövningsnämndens tid men framhåller att möjlighet bör finnas att få förlängdtid beviljad av närmast högre instans för verkligt komplicerade mål. Innan ensådan tidsgräns införs måste emellertid enligt länsrättens mening de nuvarandemycket stora balanserna avarbetas. Med nuvarande balanser och personaltilldelningbåde på länsrätterna och länsstyrelserna skulle ett bifall till förslagetmedföra att länsrätterna tvingades att i ett mycket stort antal fall begäraförlängd handläggningstid. Sådana ärenden skulle ta avsevärd tid frånhandläggningen av målen. Ett genomförande av förslaget skulle därför enbart fåtill följd att byråkratin ökade. Länsrätten avstyrker därför även dettaförslag. I detta ärendes handläggning har deltagit, förutomundertecknade och länsrättsfiskal, chefsrådmannen ,rådmännen , , , ochIngvar , kammarrättsassessorn , länsrättsassessorerna JanMörne och samt länsrättsfiskalen . Länsrättens remissyttrande överÖBO-projektets rapport ""Förenkla taxeringsprocessen!'" SkU 1981/82:14 35 Rapport frånriksskatteverket () Remiss , dnr 3145/81 Som framhålls i rapporten är det avolika skäl angeläget att taxeringsprocessen förenklas. Länsrätten har också iskrivelse till föreslagit att detinföres en processordning av ungefär den typ som föreslås i rapporten.Länsrätten är därför i princip positiv til! att det införes ett system medförenklade rättelseformer. Länsrätten vill emellertid påpeka att antalet mål somlämpar sig för sådan handläggning torde komma att minska. Antalet besvär hoslänsrätterna har nämligen börjat minska på grund av att den nyataxeringsorganisationen nu har blivit mer intrimmad. Antalet enklare mål tordedessutom komma att minska ytterligare om, som det föreslås i rapporten,rättelsemöjligheterna enligt 72 a § taxeringslagen utvidgas. Länsrätten hartidigare delvis tillstyrkt en sådan utvidgning (punkterna 1-3 f, 1, o, 4- tillden skattskyldiges fördel -, 7 st 2 samt 13). Dessa förhållanden är emellertidinte sådana att man på grund av dem bör avstå från att undersöka om de avÖBO-projektet skisserade rättelseformerna är lämpliga att införa. Det finns,såvitt nu kan bedömas, anledning att utgå från att det ändå kommer att bli etttillräckligt antal mål som lämpar sig för den föreslagna handläggningen. Länsrätten vill även framhålla, att man under denfortsatta utredningen måste ta ställning till flera principiella problem. Ettsystem av förenklade rättelseformer inrymmer vissa risker, särskilt omtillämpningsområdet görs för vidsträckt. Taxeringsintendenten kommer sålundaatt få ställning av ensamdomare i de mål som kommer att handläggas inom ramenför de förenklade rättelseformerna. Den kontroll som länsrätten utövar fallerbort. När det gäller speciellt skatteföreläggandena kan det inte helleruteslutas att, som det uttrycks i rapporten, "'skattskyldig på grund avtaxeringsintendentens övertygande myndighetsutövning kan komma att godkännaett skatteföreläggande i vilket sakfrågan kan vara mycket svårbedömbar elleratt skatteföreläggandet rent av är felaktigt"'. Det är möjligt att man pågrund av dessa förhållanden bör avgränsa tillämpningsområdet till att omfattat. ex. mål som rör visst inkomstslag och mål som rör belopp upp till en vissgräns. När det gäller den närmare utformningen av bestämmelsernaom Ti-beslut och -föreläggande vill länsrätten framhålla följande. Enligt projektets uppfattning skall endast i vissutsträckning sådana mål där taxeringsintendenten tillstyrkt delvis bifall kunna avgöras genom SkU 1981/82:14 36 Det skall kunna ske i de fall där denskattskyldige har accepterat taxeringsintendentens förslag och den ursprungligaskillnaden avsett en fråga där praxis och författningen inte medger bifall.Länsrätten anser denna senare begränsning vara omotiverad. Omtaxeringsintendenten och den skattskyldige är överens och om målet är av detslag som kan avgöras genom Ti-beslut, bör taxeringsintendenten kunna besluta imålet oavsett vad den ursprungliga skillnaden berott på. För övrigt torde det imånga fall vara svårt att dra en klar skiljelinje mellan rättsfrågor och bevis-och uppskattningsfrågor. Antalet mäl som gäller bevis- och uppskattningsfrågorär stort. Mål som gäller bevis- och uppskattningsfrågor kräver ofta ytterligareskriftväxling, varför de generellt sett inte är lämpliga att handlägga inomramen för de förenklade rättelseformerna. Detta kan emellertid inte vara någotavgörande skål för att helt avskära taxeringsintendenten från möjligheten attbesluta i sådana mål, särskilt inte mot bakgrund av att motsvarandeinskränkning inte har föreslagits beträffande de fall där taxeringsintendententillstyrker helt bifall till besvären. De förenklade rättelseformerna börpräglas av just enkelhet och snabbhet. Det skall enligt länsrattens uppfattninginte få förekomma någon vidlyftigare skriftväxling på detta stadium.Svarstiderna bör vara korta, högst . Enligt länsrättens mening börman också införa en tidsfrist inom vilken taxeringsintendenten måste ha avgjortmål som handläggs inom ramen för de förenklade rättelseformerna. Om taxeringsintendenteninte avgjort målet senast viss dag, skall besvären automatiskt lämnas över tilllänsrätten. Om taxeringsintendenten inte kan tillstyrka helt bifalltill besvären, skall han tillställa den skattskyldige ett eget förslag tillavgörande. Om den skattskyldige inte godtar detta skall besvären lämnas övertill länsrätten. Taxeringsintendenten har då yttrat sig över den skattskvldigesbesvär -länsrätten utgår ifrån att taxeringsintendenten i sitt motförslagförklarar varför han inte kan tillstyrka helt bifall till besvären och attförslaget närmast får formen av ett yttrande -, den skattskyldige har svarat påtaxeringsintendentens yttrande och taxeringsintendenten har i samband med attbesvären lämnats över till länsrätten avgett slutyttrande. I dessa fall kanytterligare skriftväxling hos länsrätten redan med nuvarande regler (FPL 10 och12 §§ FPL) sägas vara både onödig och obehövlig. I andra fall, särskilt i defall där den skattskyldige inte har svarat på taxeringsintendentens förslag,kan kommuniceringsfrågan vara mera tveksam. Förslagen om de förenkladerättelseformerna förutsätter emellertid ändringar i FPL och det skulle enligtlänsrättens mening vara värdefullt om man i det fortsatta utredningsarbetet togupp frågan om hur den fortsatta kommuniceringen i mål som påbörjats inom ramenför de förenklade rättelseformerna skall gå till. Målsättningen bör därvid varaatt man skapar klara bestämmelser för kommuniceringen och på det sättet rensarbort onödig skriftväxling. Om den skattskyldige godtar taxeringsintendentensskatteföreläggande bestäms taxeringen i enlighet med det. Om han inte gör detskall målet SkU 1981/82:14 .37 lämnas över till länsrätten. Hur det skall gä till gerrapporten inte klart besked om. Skall målet helt formlöst lämnas över tilllänsrätten eller skall taxeringsintendenten anföra formliga besvär? Väljer manden förra lösningen, vilket tycks vara den som projektet förordar, kan manfråga sig taxeringsiiitendenten skall anses ha överklagattaxeringen. Är det den dag då han har utfärdat föreläggandet eller är det dendag då han har lämnat över målet till lånsrätten? Om man väljer den förratidpunkten, hamnar man i den något egendomliga situationen att man inte harnågon myndighet som kan registrera nar besvären har anförts. I mänga fall kommer sannolikt den skattskyldige att medgeatt han inte har deklarerat en viss inkomst men framställa vissakvittningsyrkan-den. 1 den situationen är olika alternativ till lösning avhandläggningsfrågorna tänkbara. En lösning är att taxeringsintendentenöverlämnar målet till länsrätten oberoende av om han godtar kvittningsyrkandcnaeller ej. Om han godtar kvittningsyrkandcna. kan man emellertid även tänka sigden lösningen att taxeringsintendenten drar tillbaka sitt ursprungligaföreläggande och eventuellt utfärdar ett nytt på ett lägre belopp eller, omkvittningsyrkandcna är så omfattande att de skulle leda till en sänkttaxering, beslutar om en sådan sänkning genom ett Ti-beslut. Det finns enligtlänsrättens mening skäl som talar både för och mot de olika lösningarna. För enlösning av den senare modellen, dvs. att låta taxeringsintendenten disponeraöver målet även i de fall då den skattskyldige framställt kvittningsyrkanden.talar att man därigenom förmodligen skulle vinna i snabbhet. Mot en sådanlösning talar, förutom att kvittningsprobleniatiken kan vara besvärlig särskilti fråga om skattetilläggen, att den skattskyldiges kvittningsyrkanden inte blirregistrerade hos behörig myndighet. Kvittningsyrkandcna kan ju innefatta egnabesvär, och det är i de fallen viktigt att det sker en ordentlig registrering. När det gäller övriga förslag som berör länsrättensverksamhet har länsrätten bara ett par synpunkter. När taxeringsperioden förlängdes, förlängdes äventiden för besvär över taxeringsnämndens beslut. I rapporten föresläs attbesvärstiden förlängs ytterligare, till året eftertaxeringsåret. Härigenom skulle man vinna vissa fördelar. Bland annat skulleman kunna slopa vissa särbestämmelserom besviirstider. Länsrätten har i och försig inte något att invända mot förslaget. Mot bakgrund av den ytterligareförlängning av besvärstiden som föreslås kan det emellertid ifrågasättas omdet längre finns något avgörande skäl mot att låta alla mål som kommer in inomden femårsfrist som gäller för besvär i särskild ordning bi prövade i sak.Antalet mål som kommer in efter den föreslagna besvärstiden torde nu vararelativt litet. Till detta kommer att det ofta är betydligt svårare och meratidsödande att pröva den särskilda fråg;in om rätt till besvär i särskildordning föreligger eller ej än att pröva målet i sak. Om det anses att intealla mål som kommer in inom femårsfristen bör bli prövade i sak bör i varjefall en SkU 1981/82:14 38 uppmjukning av nuvarande regler ske. I rapporten föreslås att man slopar de fullständigalängdutdragen och ersätter dem med en förenklad variant, som, förutomidentifikationsuppgifter, endast innehåller uppgifterom taxerad ochbeskattningsbar inkomst. Ett förenklat längdutdrag skulle ha fördelar rentadministrativt men enligt länsrättens mening bör man om möjligt ändå behålla defullständiga längdutdragen, därför att de är till mycket god hjälp vidhandläggningen i länsrätten. I detta ärendes handläggning har deltagit, förutom undertecknadelagman och kammarrättsassessor, chefsrådmannen , rådmännen IngaAnderson, . och ,länsrättsassessorerna och samtlänsrättsfiskalerna och . SkU 1981/82:14 .9 Yttrande över -Förenkla taxcringspro-cessen! Dnr 3145/81 Det är i hög grad angelägna ämnensom behandlas i den remitterade rapporten. Kammarrätten har från sinutsiktspunkt vid flerfaldiga tillfällen kunnat konstatera atttaxeringsprocessen inte fungerar som önskvärt vore bl. a. beroende på deförhållanden som råder i fråga om besvärsorganisationen ochskatteadministrationen i övrigt. Den belysning och analys av bristerna påområdet som rapporten innehåller har ett betydande värde. I rapporten ses nuvarande materiella och formella reglersom en grundorsak till det bekymmersamma arbetsläge som rader inom processverksamheten.Detta är förvisso riktigt. För att börja med de materiella reglerna skullesäkerligen mycket vara vunnet, om de kunde förenklas radikalt. Men även om såskulle ske (något som kammarrätten länge har förespråkat), skulle problemenkring processverksamheten inte vara ur världen. Att vi under överskådlig tidskulle kunna nå fram till ett skattesystem, som inte föranleder tvister i någonomfattning vare sig beträffande faktiska förhållanden eller i fråga omreglernas tillämpning, är i det närmaste en utopi. En översyn av förfarandetmed sikte på att skatteadministrationen bättre än nu skall kunna lösa sinauppgifter är därför under alla förhållanden starkt motiverad. Möjligheterna att inom ramen för gällandegrundförutsättningar komma till rätta med problemen är enligt rapportenbegränsade. Åtgärder i form av rationaliseringar, resurstillskott elleromfördelning av personal bedöms inte kunna bli tillräckligt effektiva. En annanväg att gå är att förändra grundförutsättningarna för verksamheten. Enligtrapporten är förenklingar i det formella regelsystemet en mycket verksam metodför att åstadkomma såväl en förbättrad arbetssituation inom besvärsenheten ochlänsrätten som en bättre service gentemot de skattskyldiga. Därmed kan uppnäsenklare hantering, ökad genomloppshastighel, bättre service ochkostnadsbesparingar. Kammarrätten delar denna uppfattning. Emellertid är fråganom man i rapporten har trängt tillräckligt djupt i de föreliggande problemen. Som det framhålls i rapporten spänner problemet över fleraorganisationsgränser. Dessutom är taxeringsförfarandet, taxeringsprocessen ochden organisatoriska strukturen av skatteadministrationen fortfarande starkt prägladeav den tid da inslaget av fri, skönsmässig bedömning var större och inslaget avrättstillämpning mindre än , medan domstolsväsendet successivt har anpassatstill den skedda utvecklingen. Det är därför knappast görligt SkU 1981/82:14 4ii att konnna till rätta med de nuvarande bristerna utan attpröva om grundläggande mönster i skatteadministrationen och taxeringsprocessen. Enligt kammarrättens mening är det angeläget att en sådanomprövning kommer till stånd . Taxeringsförfarandet och övrigskatteadministration berör praktiskt taget alla medborgare och handlardessutom om nivcket stora värden såväl för enskilda som för det allmänna.Tyvärr måste sägas att sakernas tillstånd pä detta område har lämnatmycket övrigt att önska såväl när det gäller att ta till vara det allmännasintressen som i fråga om medborgarnas berättigade anspråk pä rättssäkerhet imellanliavandena med skattemyndigheterna. Den oft;i hörda kritiken motbyråkratin torde i stor utsträckning hämta sin näring från medborgarnaserfarenheter från sådana mellanhavanden. De förslag som läggs fram i rapporten innebär inte dendjupgående omprövning av systemet som behövs. Den bygger på att de nuvarande,föråldrade strukturerna i huvudsak behålls och att systemet i vissa fallkompliceras ytterligare. 1 en del fall kan förslagen ses som steg i riktningmot ett mera tidsenligt system. Den samlade bilden är emellertid att vad somföreslås i rapporten skulle kunna leda till endast marginella förbättringar. Mot den här bakgrunden vill kammarrätten understrykavikten av att hithörande frågo' blir föremål för en mera djupgåendeöversyn. Det kan visserligen sägas att en sådan översvn kan vtterligarefördröja angelägna reformer. Men några sädana torde knappast kunna åstadkommasutan att föregås av ett grundligt utredningsarbete. Under alla förhållanden ärdet rimligt att satsa på ett sådant utredningsarbete, som i och för sig intebehöver ta särskilt . framför att genom otillräckligt penetreradeförslag försöka uppnå ett biiltre sakernas tillstånd. Vid en reformering av skatteadministrationen ochtaxeringsproccssen bör enligt kammarrättens uppfattning två frågor stå iförgrunden. Den ena är att försöka integrera taxeringsfunktion ochdebiteringsfunktion i varandra till en organisatorisk enhet, med andra ord attytterligare integrera taxeringsnämnden i lokala skattemyndigheten. Ett sådantsteg behöver inte innebära att lekmannainslaget i taxeringsarbetet försvinner.Genom en integration skulle förutsättningar skapas för att utformaomprövningsinstitutet på ett effektivare sätt. Beslutskedjan på skatteområdetskulle vidare kiuina kortas. En för den enskilde mera naturlig ordning påområdet skulle skapas, innebärande att han i sina mellanhavanden medskattemyndigheterna i princip hade endast en myndighet att vända sig till. Den andra frågan gäller att göra om taxeringsprocessentill en sakprocess i stället för som en beloppsprocess. Därmed skulletaxeringsproctssen fä samma struktur som övrig process. Sannolikt skulle dettamedföra att en del komplicerande regler i dagens system kunde avvaras.Förändringarna i fråga om domstolarnas rent rättskipandc verksamhet skulleemellertid inte bli särskilt stora, ty bedrivs flertalet mal pasamma sätt som om det hade varit fråga om sakprocess. De största vinsternasvnes i stället ligga på SkU 1981/82:14 41 det praktiska planet. Uppgiften att med anledning av atten domstol ändrar på någon punkt i taxeringen justera denna i dess helhetskulle centraliseras till skattemvndigheten. som i det sammanhanget vidtogockså den därav föranledda ändringen i debiteringen. En sådan ordning skulleframstå som betydligt mera begriplig för den skattskyldige än den nuvarande,där domstolens beslut mynnar ut i en ändring av hans taxerade och beskattningsbarainkomster men där de rent skattemässiga konsekvenserna kommer i ett senareskede genom lokala skattemyndighetens beslut. En annan betydande vinst med att gå över till sakprocessär att en sådan ordning ger förutsättningar för att i princip förvara alltdeklarationsmaterial hos skattemyndigheten. I regel behövs det inte attskattedomstolen har tillgång till deklarationen och övrigt material i taxeringsnämndensakt. De uppgifter ur detta material som behövs för att ta ställning till dentvistiga sakfrågan bör i allmänhet kunna tillföras målet genom parternasförsorg, i förekommande fall genom kopia av deklarationen eller övrigt materiali relevanta delar. Givetvis kan det tänkas fall där deklarationen i originalhar betydelse som bevis i målet, och i sådana fall skall den naturligtvis ocksåkunna ges in till rätten som bevismedel. En annan viktig fördel med ett systemdär taxeringsmaterialet normalt inte ges in till domstolen är attakthanteringen hos skattedomstolar och taxeringsintendenter bör minskabetydligt i omfattning. En lösning av de båda angivna huvudfrågorna i den riktningsom kammarrätten förordar synes ge förutsättningar för att ytterligare effektiviseraskatteadministrationen och taxeringsprocessen. Vad som särskilt föresvävarkammarrätten är att kiuina uppnå kortare omloppstider i taxeringsförfarandetoch taxeringsprocessen. Den skisserade ordningen torde ge förutsättningar föratt gå över till ett rullande system för taxering och debitering samt för atttaxeringarna och debiteringarna i allmänhet skall kunna vinna laga kraft senastunder året efter taxeringsåret. Kammarrätten går härefter över till att granska vissa enskildheteri det framlagda förslaget. 7.4.1 Besvär inges till lokala skattemyndigheten Projektets förslag att alla besväröver taxeringsnämnds beslut skall ges in till den lokala skattemyndigheten ochdär sorteras med ledning ;iv på \ilket sätttaxeringen skall lättas eller prö\as medför enligt kaniniarrätlen en förenklinga\' förfarandet sett från tlen skattskykliges iitgangspiinkt som detskapar förutsättningar för en mer rationell hantering av besvärsärendena. Denstörsta vinsten från besparingssynpunkt torde ligga diiri. att länsrätten intelängre skulle behöva engageras i konimuniceringsaibetet i de ärenden som inteavgörs av liinsratten. SkU 1981/82: 14 42 8.3 - 8.4 Ti-beslut och skatteföreläggande Kammarrätten är tveksam till om nyarättelsemöjligheter i form av ti-beslut och skatteföreläggande bör införas,innan en omfattande översyn av taxeringsprocessen har kommit till stånd. Dessarättelsemöjligheter berör grundläggande frågor rörande taxeringsförfarandet,såsom frågan som ti skall kunna förfoga över tvisteföremålet. För det fallifrågavarande rättelseformerskulle anses böra införas villkammarrätten dock framhålla följande. Av betänkandet framgår (s 143) att ti-beslut får fattas omskattskyldig anhängiggör en rättelsefråga senast vid den ordinariebesvärstidens utgång och att talan mot ti-beslut inte bör få föras särskilt.Talan mot taxeringen föreslås i stället få föras i "vanlig ordning".