bet · G501LU19 · 1981-12-31 00:00:00 — Statensförmånsrätt för skatter och allmänna avgifter motiveras framför allt av attstaten inte annars kan på rimligt sätt konkurrera med övriga borgenärer. Statenkan således inte som andra kreditgivare välja vem som skall få kredit. Dessutomförflyter det ofta en avsevärd tid från det att en skattskyldig ådragit sigskattekredit fram till dess att myndigheter ens har möjlighet att uppmärksammaatt skuldsättning skett och ännu längre innan fordringen kan drivas in. Tankenbakom lagen om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter m. m. är attenbart förmånsrätten inte i tillräcklig grad kan trygga statens anspråk.Betalningssäkringen syftar till att förstärka statens ställning som borgenär.Det finns enligt RSV:s mening ingen anledning att nu utreda och föreslålagändringar som skulle föra utvecklingen i motsatt riktning. RSV hänvisarhärvid också till departementschefens uttalanden i direktiven tillföretagsobeståndskommittén. RSV påpekar vidare att vidindrivningen mot företag numera anses att LU1981/82:19 36 hänsyn bör tas även till de konsekvenser utmätning eller konkursskulle få för regionalpolitiken och sysselsättningen på orten. RSV hänvisartill sina allmänna råd i detta hänseende till kronofogdemyndigheterna. Om förmånsrättenför skatter och allmänna avgifter avskaffas minskar KFM:s möjligheter att tahänsyn till annat än finansiella överväganden. Också detta talar starkt för attförmånsrätten för skatter och allmänna avgifter skall bibehållas. RSV understryker att undanhållande av skattemedel påsenare tid har gällt allt större belopp. Det är av stor betydelse både fränskattemoralisk synpunkt och av allmänna rättviseskål att statens fordringardrivs in. I sammanhanget bör enligt RSV också pekas på sambandet mellan denekonomiska brottsligheten och att olika företag drivs i sådana former och påsådant sätt att några skatter eller allmänna avgifter inte erläggs till staten.Ekonomisk brottslighet förekommer också i förening med ett stort antalbolagskonstruktioner och upprepade konkurser. I dessa fall brukarleverantörerna emellertid hållas skadeslösa eftersom det är angeläget för debakomliggande personerna att ha goda förbindelser med dem. Om förmånsrätten förde viktigaste allmänna fordringarna avskaffas torde detta medföra attmöjligheterna till samhällsskadlig och illojal verksamhet ytterligare ökar.Eftersom det är angeläget att bekämpa den ekonomiska brottsligheten bör, hävdarRSV, sådana förslag avvisas som, om än bara indirekt, skulle kunna befarasförsvåra samhällets strävanden härvidlag. Beträffande leverantörernas ställning kan RSV i och försig medge att deras situation är svår när ett företag försatts i konkurs.Leverantörerna bör emellertid i större utsträckning än vad som f. n. är falletskärpa sin kreditgivning och kredituppföljning. Härvid kan företagaren oftasamråda med sin bankförbindelse. Hos många småföretag ägnas emellertid dessafrågor ett alltför ringa intresse. RSV vill sammanfattningsvis anföra att skälen för detallmännas förmånsrätt för skatter och allmänna avgifter väger betydligt tyngreän vad motionärerna har åberopat till stöd för förmånsrättens avskaffande. Detär därför verkets bestämda mening att förmånsrätten bör bibehållas och att detf. n. inte föreligger några skäl att utreda frågan om dess avskaffande. i anser att de motivsom lagstiftningsärende angavs för ett bibehållande avskatteprivilegiet har förstärkts sedan lagens tillkomst. Restföringenav skatter och allmänna avgifter har ökat väsentligt, ochinkomstbortfallet för det allmänna på grund av förluster i samband medkonkurser är -trots förmånsrätten mycket stort. Om förmånsrätten avskaffas,eller försämras, kommer det årliga inkomstbortfallet att bli ännu större än f.n. Förmånsrätten saknar sålunda inte ekonomisk betydelse för det allmänna. Detkan enligt vidare framhållas att avskaffande av förmånsrättenför skatter och avgifter kan vara ägnat att ytterligare minska respekten förde lagregler som gäller för företagares betalnings- och uppbördsskyldighet. LU 1981/82:19 37 vill också erinra om att gjordaundersökningar (BRÅ:s PM 1981:4 Det likvida fusket) tyder på att företagare,som inte kan betala löpande skatter och avgifter och som sålunda är insolventa,inte sällan är benägna att prioritera enskilda fordringsägare på det allmännasbekostnad före konkurstillfället. Sådana företagare försöker pådetta sätt dölja sin ekonomiska belägenhet för enskilda fordringsägare, som deär beroende av för framtida leveranser och krediter. hänvisarvidare till att proposition uttalade att det på grund av väsentiigaolikheter på bl. a. civilrättens område inte är möjligt att åstadkomma engemensam nordisk lagstiftning om förmånsrätt. Med hänsyn till dessa olikhetertorde erfarenheterna från den danska och norska lagstiftningen inte utan vidarevara relevanta för den svenska förmånsrättsordningen. Länsstyrelsenfår sammanfattningsvis framhålla, att starka motiv föreligger för att inteförsämra den nuvarande förmånsrätten för skatter och allmänna avgifter. Kronofogdemyndigheteni anser det nödvändigt att förmånsrätten för skatter och avgifterbibehålls. Kronofogdemyndighetenhänvisar härvid till att lagstiftningsärende uttalades bl. a. attinhemska skäl borde våga över önskemålen om nordisk rättslikhet, att dessa skälvar av både ekonomisk och indrivningsteknisk karaktär samt att förmånsrättenvar motiverad med hänsyn till skattemoralen. Mot bakgrund av utvecklingen från1970 och framåt i fråga om samhällsekonomi, svårigheter i indrivningsarbetetoch försämrad skattemoral är det enligt kronofogdemyndigheten uppenbart attskälen för förmånsrätten dramatiskt har förstärkts. När det gäller de imotionen påtalade svårigheterna för leverantörer vid företagskonkurser måsteenligt kronofogdemyndighetens mening observeras att det föreligger en väsentligskillnad i en leverantörs och samhällets borgenärsfunktion. En leverantör harmöjlighet att välja vem han ger kredit medan samhället, i detta fallrepresenterat av kronofogdemyndigheten, oftast har att försöka rädda fordringarhos dem som själva beviljat sig kredit i situationer då andra kreditgivarevägrat sin medverkan. Skillnaden är, menar kronofogdemyndigheten, ett starktstöd för förmånsrätt för skatter m. m. FöreningenSveriges kronofogdar understryker att de argument som åberopats till stöd föratt staten måste få behålla skatteprivilegiet har på ett markant sätt ökat istyrka . Kronofogdemyndigheterna (KFM) möter numera ett mycketstarkare betalningsmotstånd i indrivningsarbetet somverkställigheten blivit mera komplicerad och de restförda beloppen vuxit medflera miljarder. De s.k. företagarskat-terna (A-skatt, mervärdeskatt ocharbetsgivaravgift) intar här en särställning och har ökat på ett oroväckandesätt. Det kan påpekas att självpåtagna skattekrediter f. n. uppgår till störrebelopp än stödet från det allmänna i form av bidrag och lån (jfr SOU 1979:91,Företagsobestånd, avsnitt 5.3 och 6.2.2). Risken för snedvridning avkonkurrensbilden till LU1981/82:19 38 nackdel för företag som tar sitt fulla ansvar för deallmänna pålagorna och risken för statens förluster kan enligt föreningen intenog understrykas. Det måste också påpekas att staten i motsats till andraborgenärer inte ges möjlighet att pröva skattegäldenärs kreditvärdighet innankrediten tas. 1 fråga om A-skatter och mervärdeskatter har företagare f. ö.närmast till uppgift att till staten redovisa av andra personer och företagbetalade medel. Förmånsrätten är, framhåller kronofogdeföreningen, mångagånger helt avgörande vid KFM:s val av åtgärd mot restförd företagare. Ärföretagaren seriös kan KFM gå försiktigt fram och träffaavbetalningsuppgörelser etc. utan att genom utmätning behöva låsa t. ex.omsättningstillgångar för att säkra statens rätt. En utmätning kan i sådantfall leda till att företaget snabbt blir konkursmässigt. Avskaffande avförmånsrätten skulle göra KFM mera obenägna att träffa uppgörelser utanföregående utmätning. När det gäller företagare som mer eller mindresystematiskt idkar skatteflykt är svårigheterna i indrivningsarbetet änstörre. Förmånsrätten har här än större betydelse för att staten skall fååtminstone någon del av sina fordringar betald. Redan tidigt har man i sambandmed konkursutredningar iakttagit att de nu åsyftade företagarna belastas medstora skatteskulder medan däremot oprioriterade leverantörsskulder kan vararelativt små. I syfte att skydda statens tätt har lagstiftaren därför genomsärskilda bestämmelser berett staten möjlighet att via tvistemålsprocess fåföreträdare förpliktade till personlig betalningsskyldighet. I samma syfte harman i konkurslagen numera intagit en bestämmelse (28 §) som i princip innebärhinder mot att skattebetalningar blir föremål för återvinning. Reglerna omkonkurshandläggning har skärpts i avsikt att bl. a. förebygga ekonomiskbrottslighet. Det klart påvisade konkursmissbruket och den ökade skatteflyktenhar onekligen lett till insikten att statens ställning måste stärkas. Det får,anser kronofogdeföreningen, under rådande förhållanden inte ifrågakomma attrycka undan den starkaste grunden för KFM:s indrivningspolitik genom attavskaffa skatteförmånsrätten. bekräftar riktigheten avmotionärernas påstående att de oprioriterade borgenärernas möjlighet tillutdelning i konkurs är illusorisk. Emellertid har borgenärerna i ettavtalsförhållande helt andra möjligheter än staten att skaffa sig säkerhet i t.ex. företagsinteckning eller borgen innan fordringsförhållandet uppstår. Dettagäller också de mindre företagen till vilkas skydd motionärerna vill avskaffaskatteprivilegiet. De problem som behandlas i motionen kan enligtkronofogdeföreningen inte lösas genom att staten får stå tillbaka. Motionärernas slutsats att förekomsten av stora statligaoch kommunala fordringar medför svårigheter för vissa företag att genomföraackord förefaller kronofogdeföreningen egendomlig. Staten har i ökandeomfattning av bl. a. sysselsättningsskäl bidragit till att rekonstruera företagjust genom att avstå från sin förmånsrätt. LU1981/82:19 39 tagsobeståndskommittén i sitt betänkande ingående harbehandlat frågor om skatteackord och lämnat förslag om samordning av statensinsatser när det gäller företag som kommit på obestånd, bl. a. föreslåsmöjlighet till skatteackord även när detta från fiskal synpunkt är oförmånligtför staten. påpekar vidare att redan nu låter manregionalpolitiska och sysselsåttningshänsyn få företräde framför det fiskalaintresset. Med det anförda vill föreningen visa att de problem som tagits upp imotionen inte kan få någon rimlig lösning genom att avskaffa skatteprivilegiet.De seriösa företagens betalningsproblem kan bättre lösas i ett nära samarbetemellan bl. a. offentliga organ och kreditgivare. erfarit harman inte ens fäst någon avgörande vikt vid om ett skatteackord kommitatt avse ett större eller ett mindre skattebelopp. anser avslutningsvis det inte varaerforderligt att genom statistiskt material visa hur stora förlusterna förstaten skulle bli enbart i form av minskade utdelningar i konkurser om skatteprivilegietavskaffades. Det torde röra sig om åtta- eller niosiffriga belopp . LO anför att syftet med motionsförslaget är dels attstärka de mindre företagens ställning, dels att underlätta ettackordsförfarande. LO har inga invändningar mot att åtgärder vidtas för attstärka de mindre företagens förmåga att leva vidare. LO ser vidare positivt pååtgärder som underlättar rekonstruktionen av företag, exempelvis genom ettackord. LO kan emellertid inte uttala sig om, om deav motionärerna önskade förändringarna leder till detta önskade resultat.Tvärtom menar LO att problemet måste ses i ett större perspektiv. Fleraundersökningar visar att det förekommer ekonomisk brottslighet i ett stortantal konkurser. I många fall undviker arbetsgivaren systematiskt attinleverera skatter och avgifter. Att under sådana omständigheter vidta åtgärdersom försvagar skatters och avgifters förmånsrätt eller helt tas bort finner LOmycket tveksamt. En sådan åtgärd kan leda till ytteriigare demoraliserandeeffekt på de grupper som är benägna att "fiffla".Avslutningsvis vill LO peka på det önskvärda i att stat och kommun blir merackordsbenägna i de fall seriösa intressen ligger bakom försöken attrekonstruera ett insolvent företag. Med hänvisning till det anförda avstyrkerLO bifall till motionen. TCO anser att det inte föreligger skäl till att ändringarinförs i förmånsrättslagen (FRL). Alla de skäl som anfördes ilagstiftningsärendet anser TCO fortfarande gäller, inte minst deskattemoraliska. TCO vill därför med bestämdhet avvisa motionärernas yrkande. anför i sitt yttrande i huvudsak detsamma somkronofogdeföreningen anför och avstyrker att förmånsrätten för skatter ochavgifter slopas. 'A't?a.s- 3*»/.> 3,o _ '2..0 _ (a(4. -T------- 1----- 1----- 1----- 1----- 1----- 1----- 1----- 1----- i I 70 //7e7377S-76 7FyBO