bet · G501LU4 · 1981-12-31 00:00:00 — - introducerar utredningen begreppet föräldraansvar.Föräldraansvaret skall såsom huvudregel vila på bägge eller en av föräldrarna.I denna del överensstämmer förslaget i princip med gällande ordning om LU1981/82:4 10 Liksom f. n. skall föräldraansvaret i vissasituationer kunna anförtros åt annan person. Förslaget innehåller i förhållandetill gällande rätt i detta hänseende den nyheten att denne person inte behövervara särskild förordnad förmyndare för barnet. Valet av en sådan person bör istället grundas på om personen i fråga kan vara'en bra ersättningsförälder förbarnet. Utredningens betänkande har remissbehandlats, men har ännuej lett till lagstiftning. Efter hemställan från beslöt regeringen den 10januari 1980 att till utredningen om barnens rätt överlämna en motion rörandereglerna om tillsynen av medel som tillhör barn vilka har omhändertagits för samhällsvårdjämte lagutskottets betänkande över motionen (mot. 1978/79:2103, LU 1979/80:7,rskr 1979/80:72). överlämnades dels en skrivelse frånöverförmyndaren i , ställd till justitieministern, om tillsynen av medelsom tillhör omhändertagna barn och dels en skrivelse från Föreningen , ställd till , rörande vissa avbestämmelserna i förmynderskapslagstiftningen. I en promemoria har utredningen diskuteratde frågeställningar som tas upp i motionen, i lagutskottets betänkande och iovannämnda skrivelser. Enligt utredningens uppfattning skulle promemorian kunnabilda utgångspunkten för en vidare diskussion om huruvida det f. n. finnsanledning att lagstifta om ökat skydd för barnets egendom eller om dessa frågorbör lösas i samband med en större översyn av förmynderskapslagstiftningen.Utredningen har ansett att frågan om inhämtande av synpunkter från andramyndigheter och organisationer bör avgöras av och hardärför överlämnat promemorian dit. I en skrivelse till harStockholms kommun föreslagit en ändring av bestämmelserna om kommunernasskyldighet att ersätta förmyndare för deras arbete. Kommunen föreslår att denomyndiges ersättningsskyldighet skall inträda när årsinkomsten överstiger tvåbasbelopp eller värdet av tillgångarna överstiger tre basbelopp. f. n. inom . Inom departementet bereds f. n. även vissa andra frågormed anknytning till förmynderskapslagstiftningen. Flertalet remissinstansertillstyrker bifall till motionsyrkandena, utan särskildmotivering. anför att det vid förbundets kontakter medöverförmyndare från olika delar av landet ofta har framhållits attförmynderskapslagstiftningen förorsakar problem i olika hänseenden och att enöversyn av lagen är angelägen. LU1981/82:4 11 och sociala centralnämndmotsätter sig inte att den begärda utredningen kommer till stånd. tillstyrker bifall till yrkandet i motion 1980/81:1192 menanser det inte motiverat med en sådan översyn som begärs i motion 1979/80:230.Statens handikappråd, till vars yttrande förutvecklingsstörda barn, ungdomar och vuxna hänvisat i eget yttrande,tillstyrker att berörda regler ses över såvitt gäller utbildning av förmyndareoch gode män, arvodering samt värdet av förmyndares och gode mäns insatser närdet gäller personlig omvårdnad. Endast hovrätten för avstyrkeruttryckligen bägge motionsyrkandena, bl. a. med hänvisning till attifrågavarande lagregler varit i kraft i endast . Förfarandet vid tillsättning av god man och förmyndare anförinledningsvis att bestämmelserna i om vem som kan utses till god man inte äroklara. Av bestämmelserna i 18 kap. 5 § framgår tydligt nog vilka krav somställs på en god man. När någon själv ansöker om förordnande av god man enligt18 kap. 3 § eller vederbörande -efter ansökan av annan, vanligenöverförmyndaren - gett sitt samtycke-till förordnandet, har tingsrätten ejberett närmaste fränder tillfälle att yttra sig i ärendet. Tingsrätten anser atti dessa fall inhämtande av sådant yttrande i och för sig ej är erforderligt ochmed hänsyn till den personliga integriteten mindre lämpligt. I övriga fall hartingsrätten som praxis att i första hand bereda maken eller makan tillfälle attyttra sig. Finns ej sådan eller är denne själv föreslagen som god mantillfrågas myndiga barn, syskon eller syskonbarn. Detta förfaringssätttillämpas endast då tingsrätten fått kännedom om de aktuella personernas namnoch adress samt vidare under fömtsättning att det kan ske utan märkligtidsutdräkt. Namn- och adressr uppgifter erhålls ofta från kurator, omvederbörande är intagen på sjukhus. Ett lagfästande av denna praxis skulleenligt tingsrättens uppfattning vara befogat. - När ansökan har gjorts hosrätten att någon skall förklaras omyndig skall rätten normalt förordna biträdeatt bevaka dennes rätt i målet. Det är enligt tingsrätten nästan undantagslösten jurist som förordnas till biträde. I dessa fall utfärdas föreläggande förden, vars försättande i omyndighet det är fråga om, att svara i målet. Relativtvanligt förekommande är att denne uppenbarligen inte förstår vad saken gällereller skulle hda allvarlig skada av att få del av ansökningen. I dessa fallförordnar rätten god man som har till uppgift att i målet företrädavederbörande och bevaka dennes rätt. Normalt förordnas en advokat till god man.Tingsrätten bereder inte några anförvanter tillfälle att yttra sig i målet omomyndighetsförklaring. Enligt tingsrättens förmenande får biträdet respektivegode mannen själv avgöra om kontakt skall tagas med några anförvanter.Tingsrätten anser därför att det inte är befogat att införa regler som medförskyldighet för domstolen att i mål om omyndighetsförklaring höra närmastefränder. LU 1981/82:4 12 Tingsrättenställer sig även avvisande till tanken att införa skyldighet för domstol attunderrätta anförvanter om vem som förordnats till god man alternativtförmyndare. - Den omständigheten att det förehgger konflikt mellan den somskall utses till god man och anhöriga till den för vilken han skall förordnasbör ej vara utslagsgivande för personvalet. Tingsrätten anser sig vid detta valfrämst böra beakta att den föreslagne gode mannen är den som bäst kantillvarata vederbörandes intressen, i synnerhet om denne själv önskat få honomtill god man. - Vidkommande frågan om en och samma person har tagit på sigalltför många godmanskap och förmynderskap har vid en genomgång av tingsrättensförmynderskapsbok kunnat konstateras att det förekommer ca 20 personer som harmer än tio uppdrag inskrivna vid tingsrätten. Det är en strävan hos tingsrättenatt inte ge en och samma person alltför många uppdrag. Det är dock svårt attsätta någon bestämd gräns för hur många uppdrag som en och samma person kanförväntas fullgöra på ett tillfredsställande sätt. Ofta blir detta en fråga omhur mycket tid och krafter vederbörande kan anslå till uppdragen. Det finnsnämligen personer som ägnar enbart sin fritid åt dessa uppdrag och andra som ägnarall sin tid åt dessa. Det förtjänar också att påpekas att det i ettstorstadsområde som finns problem med att ha överblick över hur mångauppdrag var och en åtagit sig. En och samma person kan nämligen anlitas intebara av utan även av övriga tingsrätter inom 'regionen.Tingsrätten vill ej ifrågasätta att det i vissa fall kan uppkomma problemdärigenom att alltför många förmynderskap och godmanskap samlas på en hand, menhur dessa problem skall kunna lösas genom lagstiftning synes tingsrättenovisst. Inteheller hovrätten för anser att reglerna för vem som kan utsestill god man är oklara. Stadgandet i 18 kap. 5 § FB bör enligt hovrätten vidarevara tillfyllest för att en person, som är olämplig på grund av för mångauppdrag, inte förordnas till god man. Att överförmyndaren i de flesta fallskall beredas tillfälle lämna förslag på person lämplig för uppdraget görenligt hovrätten vidare att gällande regler i än högre grad bedöms somtillräckliga. -Eftersom motiveringen till motionen grundar sig på påpekandenfrån kuratorshåll sluter sig hovrätten till att de regler motionärema funnitotillfredsställande i första hand hänför sig till situationen när god manförordnas enligt 18 kap. 3 §. Någon skyldighet för domstolen att underrättaanhöriga till den för vilken god man förordnats enligt detta stadgandeföreligger icke. Några bärande skäl för att ålägga domstolen en sådanskyldighet har hovrätten ej heller funnit. Den för vilken god man förordnatskan ju oftast själv underrätta sina anhöriga. Såvitt hovrätten erfarit bliranhöriga regelmässigt underrättade också på annat sätt, exempelvis av kuratorom den för vilken god man förordnats vistas på vårdanstalt. Det bör enligthovrätten också beaktas att den för vilken god man förordnats måhända intealltid önskar låta sina anhöriga få reda på godmanskapet. -Med motiveringen attdet kan hända att som god man utses en person som är i LU 1981/82:4 13 konfliktmed de anhöriga synes enligt hovrätten motionärerna vilja ge de anhörigatillfälle yttra sig innan beslut om förordnande fattas. Hovrätten påpekar attvid förordnande av god man enligt 18 kap. 3 § den för vilken god man förordnasregelmässigt själv skall godkänna personvalet. Att i sådant fall därutöver höraanhöriga, finner hovrätten knappast befogat. I de fåtal fall där krav pågodkännande från den för vilken god man skall förordnas inte föreligger ellervederbörande ej kan höras, skulle talerätt för anhöriga möjligen kunna motiveras.Svårigheter torde emellertid uppstå att ange den krets av anhöriga som skulleges talerätt. Sådan talerätt skulle vidare tynga handläggningen. Mot dennabakgmnd men främst på grund av att överförmyndaren i angivna fall skall hörasoch att de närmast anhöriga äger föra talan om god mans entledigande, finns detenligt hovrätten inte tillräckliga skäl att göra den föreslagna översynen. anför att de i 18 kap. 5 § FB angivna kvalifikationerna"rättrådig, erfaren och i övrigt lämplig man eller kvinna" inte genomändring av lagtexten torde kunna göras mera uttömmande. Förbundet framhålleratt det ankommer på domstolen och överförmyndaren att pröva om föreslagenperson är lämplig att förordnas till god man. Även om någon skyldighet föröverförmyndaren att inhämta yttrande från anhöriga inte är föreskriven såförekommer detta i stor utsträckning i de fall annan än anhörig står somsökande eller hos överförmyndaren anmält att behov av god man föreligger(läkare och sociala myndigheter). Ett tillägg till 18 kap. 13 § innebärande attöverförmyndaren, om det lämpligen kan ske, skall inhämta yttrande från maka ochnärmaste fränder, kan enligt förbundets åsikt vara motiverat. FöreningenSveriges Överförmyndare anser att de nuvarande kvalifikationsreglerna i 18kap. 5 § inte bör ändras. Det är enligt föreningen ingen ovanlighet attanhöriga till huvudmän meddelar att de inte har blivit underrättade föregodmanskapets anordnande. Detta torde bero på en olikartad behandling inomtingsrätterna. På gmnd av de olika uppfattningar som visar sig när det gällervalet av god man, anser föreningen det motiverat att införa en skyldighet förtingsrätterna att höra nära anhöriga i de fall där huvudmannen själv ärförhindrad att lämna samtycke till godmanskapet. -Någon anledning att införa engräns för hur många godmanskap en god man kan inneha föreligger inte.Överförmyndarna bereds nu tillfälle att lämna förslag på gode män och kandärigenom bevaka att inte samma person får flera uppdrag än som är lämpligt. , som inte finner att reglerna om vem som skall utses tillgod man är oklara, framhåller att vägledande för vem som skall utses ärhuvudmannens intressen. Sedan släktskapsbestämmelsen hävts finns det enligtnämnden goda möjligheter att hitta lämplig förmyndare eller god man, som stårhuvudmannen nära. I ett stort antal fall är det dessutom lämpligt att söka godman eller förmyndare i släktkretsen. Avgörande är att det blir en person, somstår huvudmannen nära och som är lämplig för LU1981/82:4 14 Allt detta framgår av lagtext och förarbeten,framhåller nämnden, som vidare anser att man inte i lag kan reglera hur mångauppdrag en god man eller en förmyndare får ha. Uppdragens art varierar, liksomförmyndarnas och gode männens förmåga att sköta uppdragen. Nämnden anser attbestämmelsen i 11 kap. 13 § FB är tillräcklig, eftersom överförmyndaren genomdenna alltid bereds tillfälle att yttra sig. Någon skyldighet att underrättaanhöriga om vem som utses till god man bör inte införas. Om den ändå införs börskyldigheten att underrätta Ugga hos tingsrätten. understryker vikten av att föruppdraget väl kvalificerade förmyndare och gode män utses. Det bör enligt rådetbl. a. krävas kunskap om samhällets sociala omvårdnad och ekonomisk kunskap.Förmyndare och gode män som arbetar med personer som har psykiska handikappmåste ha gedigna kunskaper om sådana handikapp och vad de för med sig.Förmyndare och gode män måste därför ges en adekvat utbildning. Dessa av rådeti tidigare sammanhang framförda önskemål har inte tillgodosetts. konstaterar att en av orsakernatill att god man förordnas är att en sjuk person har behov av bistånd med attbevaka sin rätt eller sörja för sin person. Det är enligt föreningen framförallt inom sjukvården dessa behov upptäcks och en anmälan om god man tillöverförmyndaren aktualiseras. På de flesta sjukhus kontaktas kuratorrutinmässigt för en ekonomisk och social utredning i dessa ärenden. Kurator gören bedömning av biståndsbehovets omfattning och diskuterar med patient ochanhörig om lämplig god man. Om ärendet förberetts på detta sätt när en anmälanlämnas till överförmyndaren för vidare handläggning, undviker man de brister iinformationen som motionären pekat på. Överförmyndaren har enligt föreningensuppfattning större möjligheter att efter en utförlig utredning göra enbedömning av lämplig form för omvårdnad och att till rätten lämna fördagpågoidman.Jjoreningen anser det inte vara lämpligt att en person har fleraförordnanden som god man i fall då den enskilde kräver mer personlig omvårdnad.Eftersom ett godmanskap till sitt innehåll och sin omfattning kan vara mycketvarierande är det enhgt föreningens uppfattning dock olämpligt att maximeraantalet godmansförordnanden för varje person. Det är bekant för föreningen attdet är svårt att rekrytera personer till uppdrag som god man. Genom att spridainformation om vad ett godmanförordnande innebär kan man motivera flermedborgare att åtaga sig en stimulerande samhällsuppgift, anser föreningen. Hovrätten för sig i sak till vad lagutskottet anfört i denna fråga i sitt betänkande1977/78:2. Motionären synes enligt hovrätten genom den nu aktuella motionen,utöver vad hon framhållit i den motion som blev upphovet till lagutskottetsnämnda betänkande, vilja möjliggöra LU1981/82:4 15 omyndighetsförklaring på fler grunder än dem som nugäller. Genom att motionären hänvisar till rättsfallet NJA 1977 s. 201 kan manenligt hovrättens mening förmoda att hon önskar införa en bestämmelse liknandeden som gällde års reform och enligt vilken omyndighetsförklaringskulle äga rum, om vederbörande genom slöseri eller annan grov van vård av sinegendom eller eljest genom otillbörligt förfarande med avseende på egendomenäventyrar sin eller sin familjs välfärd. I samband med att denna föreskrift togsbort yttrade föredragande statsrådet att det var en alltför långtgående åtgärdatt omyndigförklara en person endast av den anledning att han var slösaktig.Lagutskottet - enligt vilket bestämmelsen tedde sig föråldrad - gav uttryck åtsamma uppfattning och tillade att det i de avsedda fallen i regel torde varahelt tillfyllest med förordnande av god man. Hovrätten finner att de skäl somangetts av statsrådet och lagutskottet alltjämt är bärande. Därtill harhovrätten erfarit att gällande bestämmelser över huvud taget i regel ärtillfyllest men att svårbehandlade fall, liknande dem som beskrivs i sistnämndarättsfall, kan förekomma. Dessa tycks emellertid sällsynta och har, såvitthovrätten har fått sig bekant, i praktiken inte lett till några allvarliga missförhållanden. konstaterar att tingsrätten efter denya lagreglernas ikraftträdande endast i två fall harogillat ansökan om omyndighetsförklaring med motivering att det varittillfyllest att god man enligt 18 kap. 3 § FB förordnas. I båda fallen haransökningarna gjorts av . Nämnden har härefter ejånyo ansökt om omyndighetsförklaring av någon av dessa två personer. I endastett fall har nämnden ansökt om omyndighetsförklaring och som stöd för sinansökan åberopat att godmanskap inte fungerat. Tingsrätten förklarade sedermeravederbörande omyndig. Föreningen anser att den nuvarandeutformningen av 10 kap. 1 § FB är olycklig. Även om grund för enomyndighetsförklaring föreligger skall domstolarna pröva om "det icke ärtillräckligt med att god man förordnas". De rekvisit som gäller föromyndighetsförklaring kommer på detta sätt att överföras till reglerna om godman i 18 kap. 3 § FB, vilket enligt föreningen torde vara ovanligt i svensklagstiftning. Enligt föreningens uppfattning bör 10 kap. 1 § utformas så attparagrafen endast anger grunderna för omyndighetsförklaring. På motsvarandesätt bör 18 kap. 3 § endast ange de villkor som skall vara uppfyllda för att godman skall kunna förordnas. överförmyndarnämnd anser sig kunna tillstyrkaatt en utvärdering sker av reglerna om förmynderskap och godmanskap med hänsyntill det växande antal åldringar som finns i landet och den därmed beräknadeökade användningen av godmansinstitutet. Enligt nämndens mening bör utvärderingendock koncentreras till frågor om den gode mannens rättsliga ställning vidkonflikt mellan huvudmannens och gode mannens handlande. Hur en sådan konfliktskall lösas finns f. n. inte angivet i lag. LU1981/82:4 16 godmansinstitutet fungerat över förväntan väl. Endast ienstaka fall - högst fem fall - har nämnden behövt ingripa med yrkandeom omyndighetsförklaring. Rättstillämpningen motsvaras av det synsätt somkommit till uttryck i rättsfallen NJA 1978 s. 350 och NJA 1981 s. 291.1enlighet med den uppfattning som ligger bakom 10 kap. 1 § söker man andrautvägar innan man tillgriper omyndighetsförklaring eller förordnande av godman. Det innebär att sådana ingripanden dröjer eller inte bliraktuella förrän t. ex. en fastighetsförsäljning föranleder därtill. God maneller förmyndare söks i första hand inom den krets av anhöriga eller godavänner som intresserat sig för den som förordnandet avser. sociala centralnämnd framhåller att ärenden ivilka det kan bli aktuellt med omyndighetsförklaring eller ansökan omförordnande av god man till största delen handläggs av socialadistriktsnämnden. Det rör sig i det stora flertalet distrikt om ett fåtalärenden. Handläggningen av dessa ärenden har dock visat att det vore lämpligtmed någon form av uppföljning av de fall dar god man eller förmyndareförordnats. Många gode män och förmyndare känner sig utlämnade och utan stödfrån myndigheterna i sitt uppdrag. Det skulle dessutom underlätta, framför alltför gode män, om det i samband med förordnandet gavs en adekvat beskrivning avuppdraget. Förvaltningens erfarenhet är att det i många fall förordnas god manför personer som egentligen saknar rättskapacitet och borde omyndigförklaras.Detta gör att förordnandet inte tillräckligt effektivt skyddar klienten frånatt bli vilseledd av släktingar, bekanta eller andra. I många fall, där i ochför sig förutsättningarna för förordnande om god man är uppfyllda, ger klienteni fråga någon tjänsteman vid socialförvaltningen fullmakt att företräda honomeller henne. Därigenom uppnås den fördelen att en fortlöpande kontaktupprätthålls mellan socialförvaltningen och den som företräder klienten. Oftaåtar sig f. ö. samma person godmansuppdraget. erinrar om att det i socialstyrelsenskungörelse 1971 (nr 29) om viss ändrad lydelse av styrelsens kungörelse 1970(nr 67) om förvaltning av privata medel m. m. för vissa patienter finnssärskilda regler för omhändertagande och förvaltning av psykiskt sjuka ellerpsykiskt utvecklingsstörda patienters tillgångar i samband medsjukhusvistelse. Genom kungörelsen har sjukvården i den aktuella frågan ålagtsett stort ansvar. Befattningen med förvaltningsgöromålen har omgärdats medbetydande rättssäkerhetsföreskrifter. I anslutning härtill har ävenLandstingsförbundet efter samråd med utfärdat närmareanvisningar och rekommendationer för den kamerala hanteringen av de ärendensom uppkommer inom sjukvården. Inom har tillsatts enarbetsgrupp som skall undersöka vissa ytterligare möjligheteratt i anslutning till gällande regler tillgodose patienternas intresse av en isin helhet individuellt inriktad förvaltning av deras medel. Förvaltningen avifrågavarande patienters medel ger som helhet ett betydande mått av trygghettill följd av berörda bestämmelser. I förekommande fall sker ett visst LU 1981/82:4 17 samarbetemellan sjukhus och förmyndare/god man. - Enligt 31 § 3 p. sjukvårdskungörelsen(1972:676) åligger det överläkare att anmäla till överförmyndaren när intagenperson kan antas behöva förmyndare eller god man, samt när intagen icke längrebör vara omyndigförklarad. I allmänhet undviker man dock så långt möjligt attsöka få en patient omyndigförklarad. ger i stället oftapraktiska möjligheter att på ett ändamålsenligt sätt klara patienternas problem.Många gånger behöver inte heller ett godmanskap anlitas, nämligen om patienteninte har alltför stora tillgångar och exempelvis ett s. k. kontaktmannaskap kanetableras mellan en medlem av vårdpersonalen och patienten. Socialstyrelsenvill emellertid inte bestrida att sådana problem som motionärerna berör mycketväl kan bli aktuella i fråga om de förmynderskap och godmanskap som avserpsykiskt sjuka inom sluten vård. framhåller vidare att den iserien anser har givit ut en skrift (1978:1) som behandlar frågor om förmynderskap m. m.när detgäller utvecklingsstörda. Skriften har medfört en avsevärd minskning av antaletförfrågningar från personal inom verksamheten med omsorger om psykisktutvecklingsstörda rörande behandlingen av hithörande frågor. Socialstyrelsenanser emellertid att detta inte hindrar att en översyn/ utvärdering av reglernakan vara befogad. Statenshandikappråd understryker att de regler som gällde före den 1 januari 1976bottnade i en gången tids förhållanden, då det framstod som ettsamhällsintresse att den enskilde förfogade över tillräckliga medel för sittuppehälle och inte föll samhället till last vid t. ex. sjukdom eller åldrande.I dagens sociala trygghetssystem gör sig enligt sådanasynpunkter givetvis icke gällande med samma styrka. Det framstod därför somvälmotiverat att möjHgheten till omyndighetsförklaring inskränktes. uppfattning saknas skäl att frångå nu gällande ordning att omyndighetsförklaringendast skall ske på grund av psykiskt handikapp och därav föranledd oförmågaatt vårda sig eller sin egendom. I första hand bör möjligheten av godmanskapövervägas. Godmanskap kan enligt användas även i de fall somåsyftas i motion då en person kan behöva stöd och hjälp mototillbörliga påtryckningar från närstående eller andra personer. Erfarenheternaav godmanskap enhgt 18 kap. 3 § FB är övervägande goda. Emellertid föreliggerenligt rådets uppfattning skäl till översyn av reglerna om förmynderskap ochgodmanskap i vissa avseenden. framhåller att de nya reglerna om förmynderskap är fria frånde värderingar som präglade den tidigare lagen samt har en strävan att bevaramänniskans integritet. För många medborgare har lagen inneburit en positivförändring genom att den givit en ökad möjlighet till hävande avomyndighetsförklaring. Att återfå full rättshandlingsförmåga har haft godpsykologisk effekt för många människor. Omyndighetsförklaringarna har minskatkraftigt och i stället har godmansförordnandena ökat. LU1981/82:4 18 Lagens restriktiva hållning till omyndighetsförklaringarhar medfört att överförmyndare och anhöriga försökt finna andra möjlighetertill stöd och skydd för den enskilde. - Föreningen erinrar om att kuratorerinom sjukvården ofta kommer i kontakt med långvarigt sjuka, som är i behov avhjälp för vården av sina angelägenheter. Flertalet av de långvarigt sjuka kanpå gmnd av sitt hälsotillstånd inte ge samtycke till god man. Hos denna gruppär risken för kolliderande rättshandlingar och påverkan obefinthg.