bet · G501JuU38 · 1981-12-31 00:00:00 — I rapporten tas också upp frågor rörande spaningstekniskahjälpmedel och polisens informationsbehandling (underräftelseförfarandet). Beträffandepolisens informationsbehandling föreslogs i inrättandet avden särskilda underrättelseenhet (UF-enhet) vid som f n. ärunder uppbyggnad. En närmare beskrivning av UF-enheten har lämnats underrubriken . Närdet gäller polisens spaningsmetoder kan det sägas att Spanark-rapporteninnehåller en idékatalog över tänkbara metoder. Här skall bara i korthet nämnasnågra av de mera okonventionella spaningsmetoder som behandlas i rapporten.Vidare berörs översiktligt förslagen rörande spaningstekniska hjälpmedel. Irapporten konstateras att polisen under vissa förutsättningar har rätt attanvända provokativa spaningsmetoder. Med provokation avses att polisen lockar ellerutmanar någon till en handling eller ett uttalande som kan vara besvärandeeller pä annat sätt negativt för denne. Enligt rapporten bör den svenskanarkotikapolisen ha rätt att köpa narkotika för att komma in på marknaden ochdärmed kunna ingripa mot de större narkotikabrottslingarna. När det gällerutbjudande av narkotika under- JuU 1981/82:38 11 stryksdäremot i rapporten metodens rättsliga och etiska vanskligheter, och ställningtill metodens användning tas därför i princip inte. Infiltrationär en annan spaningsmetod som behandlas i . Med infiltrafionhar man brukat avse att en polisman - eller en bulvan för polisen - tar tjänsthos någon eller på annat sätt söker ta sig in i dennes verksamhet i syfte attskaffa information för uppdagande av brott. Frågorom agentverksamhet, s.k. fria spanare, berörs också i rapporten. Härmed avsesen verksamhet som bedrivs med polismän som utåt sett saknar all anknytning tillpolisen; de saknar t. ex. tjänsterum hos polisen och arbetar under täckmantelav ett eller annat slag. förordas vidare att narkotikapolisen använder sig avdesinformation. Detta begrepp innebär att man frän polisens sida för utantingen helt falsk information eller också information som bygger pä riktigafakta och där viktiga omständigheter medvetet har getts ett felaktigt innehåll.Åtgärder av detta slag anses kunna syfta till att skapa oro eller motsättningarmellan narkotikabrottslingar eller provocera fram ett oförsiktigt handlandefrän en bestämd misstänkt persons sida. Ettannat inslag i spaningsverksamheten som diskuteras i äranvändandet av informatörer. Härvidlag konstateras att svensk polis redan i daganvänder s. k. tjallare för att få upplysningar av värde för brottsuppklarande. Enligt rapporten är det viktigt att narkotikapolisen i framtidenaktivt värvar informatörer och söker bygga upp kedjor av personer med godainsikter i den illegala narkotikahanteringen. Ytteriigareen fräga som behandlas i rapporten är vad som betecknas som "kontrolleradeleveranser". Härmed menas att polisen och tullmyndigheten i samrådbeslutar att låta en narkotikakurir utan ingripande passera gränskontrollenmed ett parti narkotika och fortsätta färden i under doldpolisövervakning. Avsikten är att kuriren skall föra polisen till mottagaren,som ju ofta är huvudmannen. Beräffandespaningsmetoder skall här också nämnas förslaget om s.k. kronvittnen. Enligtrapporten är det nödvändigt att samhället fär vidgade möjligheter att"gottgöra" en brottsling som lämnar polisen informationer som äravgörande för ingripande mot vissa narkotikabrottslingar. Ifråga om spaningsmetoder skall slutligen nämnas att i rapporten föresläs attsambandsmän för narkotikabekämpning stationeras i och . Enredogörelse för det aktuella läget när det gäller det internationellasamarbetet har lämnats under rubriken . Iett särskilt avsnitt tas i upp frågor om effektivare tekniskahjälpmedel för spaning. Det föresläs bl. a. att narkotikapolisen tillförs nymateriel säsom fordon, radioutrustning, optisk utrustning, akustisk ochelektronisk utrustning m. m. I denna del hänvisas till redogörelsen under punkt3 (utrustningsanslaget) i detta betänkande. Ianslutning till frågorna om effektivare tekniska hjälpmedel tas också uppbehovet av ändrad lagstiftning på området. Således föreslås i rappor- JuU 1981/82:38 12 tenatt lagen (1977:20) om TV-överväkning ändras så att lagens krav på tillståndm.m. inte gäller polisens verksamhet till förekommande och beivrande av brott.Enligt rapporten bör vidare polisen i lag ges möjligheter att använda hemligamikrofoner för avlyssning, att ta del av telexmeddelanden m.m. Medanledning av hemställde i en skrivelsetill regeringen om vissa åtgärder med syfte atteffektivisera polisens bekämpning av narkotikabrottsligheten. Skrivelsenföranledde regeringen att ge tvångsmedelskommittén (Ju1978:06) i uppdrag att snabbt utreda de lagstiftningsfrågor som gäller polisensmöjligheter att använda nya tvångsmedel i spaningsarbetet. Kommittén harnyligen avlämnat delbetänkandet (Ds Ju 1981:22) Hemlig avlyssning m. m. Efterremissbehandling kan ett förslag väntas bli förelagt senare undervåren. I betänkandet föresläs bl. a. nya regler som gör det möjligt för domstoleller i undantagsfall åklagare att under förundersökning angående allvariigbrottslighet ge tillstånd till hemlig avlyssning med dold mikrofon i vissafall. Enligt förslaget revideras också bestämmelserna om telefonavlyssning iviss utsträckning. Vidare föreslås att hemlig övervakning med fjärrmanövrei-adTV-kamera skall få utföras av polisen när fråga är om brott för vilka endastfängelse är föreskrivet som påföljd. Beträffandepolisens spaningsmetoder uttalades allmänt i skrivelse attpolisen kan använda sig av de metoder som Spanark-gruppen harredovisat. Så sker också, enligt vad styrelsen uppgav, i mera kompliceradeärenden där de traditionella metoderna har visat sig inte vara tillräckliga föratt nå resultat i det brottsbekämpande arbetet. a. uttalade styrelsen attköp av narkotika är en fullt tillåten spaningsmetod. Närdet gäller den i aktualiserade frågan om den s. k.kronvittnesmetoden sade sig i sin skrivelse ha förståelseför att det i vissa speciella fall kan vara erforderligt att kunna tillmötesgåvissa önskemål från en kriminell persons sida för att denne skall samarbeta medpolisen. Inte minst gäller detta personer som har erfarenhet av sådana systemutomlands. Dessa "gottgörelsefall" torde inte bli av någon betydandeomfattning. Styrelsen var emellerfid av den uppfattningen att bestämmelserna i20 kap. 7 § första stycket 3 ger riksåklagarenmöjlighet att besluta om åtalsunderlåtelse i "krönvittnes-fall".Någon särskild utredning av frågan var alltså enligt intepåkallad. Regeringenbeslöt att skrivelse i de nuredovisade delarna inte skulle föranleda någon annan åtgärd än att ett exemplarav en inom upprättad promemoria skulle översändas tillstyrelsen för kännedom. Beträffande s. k.provokativa åtgärder konstateras i promemorian att JuU 1981/82:38 13 åtgärderav sådant slag under begränsade förutsättningar kan anses vara tillåtna enligtgällande rätt. Det understryks dock att provokafiva åtgärder får tillgripasbara i grova brottmål eller när synnerliga skäl annars gör det mofiverat samtatt hänsyn måste tas till såväl misstankens styrka som åtgärdens art och detintrång eller den skada för enskild som den kan innebära liksom de resultat ibevishänseende som står att vinna. Nägot behov av lagstiftning på området ansesenligt promemorian inte f.n. föreligga. Såvittgäller frågan om "kronvittnen" sägs det i promemorian att uttalandeti skrivelse om tillämpningen av 20 kap. 7 § första stycket3 inte har stöd vare sig i förarbetena till lagrummet eller ihittills tillämpad praxis. Även om bestämmelsen till sin art utgör en generalklausul,måste utrymmet för att tillämpa den i fall som är likartade dem som avses istyrelsens skrivelse anses vara mycket litet. I promemorian erinras i dettahänseende om att bestämmelsen inte är tilllämplig, om det inte av särskildaskäl är uppenbart att påföljd inte behövs för att den misstänkte skall avhällasfrän vidare brottslighet. Enligt promemorian synes kronvittnesmetoden överhuvud taget inte ha stöd i svensk rättstradition. Utskottet kan för sin del till att börja medkonstatera att flera av de förslag som tas upp i hargenomförts eller är föremål för överväganden i olika sammanhang. Önskemålen imotion 209 kan därrned sägas vara åtminstone delvis tillgodosedda. Enligt vadutskottet inhämtat av har rapporten skickats ut tillsamtliga polisdistrikt som har att efter eget bedömande ta ställning tillhuruvida i rapporten berörda spaningsmetoder skall användas. Det finns mot denbakgrunden och med hänsyn till vad i övrigt har förevarit inte anledning förriksdagen att initiera någon åtgärd i den riktning som föreslås i motion 209.Motionen i här behandlad del avstyrks. Blandde förslag och idéer som tas upp i knyter sig ett särskiltintresse till dem som gäller spaningsmetoder. Utskottet vill i denna del anföraföljande. Närdet gäller polisens utredningsverksamhet finns det anledning att skilja mellanå ena sidan sädan verksamhet som inte hör till förundersökningen i ettbrottmål och å den andra verksamhet som utgör förundersökning. Om förundersökningfinns regler i 23 kap. och den därtill anknytandeförundersökningskungörelsen (1947:948). Den verksamhet som inte hör Ullförundersökningen i skedet före förundersökningen ofta betecknad som allmänspaning - är däremot i huvudsak oreglerad. För verksamheten torde dock gällavissa allmänna principer. Som exempel kan nämnas regeln i 2 kap. 6§regeringsformen som skyddar medborgarna mot bl. a. hemlig avlyssning. Dettaskydd fär dock begränsas genom lag. 1 sammanhanget bör också nämnas den s.k.legalitetsprinci- JuU 1981/82:38 14 pen,som är grundläggande för all polisverksamhet. I 2 § polisinstruktionen(1972:511) stadgas att polisen skall upprätthålla allmän ordning och säkerhetoch att det därvid åligger polisen särskilt bl. a. att uppdaga brott som hörunder allmänt åtal. Av författningstexten framgår att det är fråga om enhandlingsplikt för polisen. Enligt legalitetsprincipen är myndigheten pliktigatt handla, då de i författningarna angivna förutsättningarna är uppfyllda,dvs. en generell ovillkorlig skyldighet att handla. Denna grundsats gäller iprincip inom straffrätten och även i fräga om polisens ingripande mot begångnabrott. 1detta sammanhang skall också erinras om en annan allmän princip, som har kommittill uttryck i polisinstruktionen, nämligen regeln i 7§ om att en polismanskall uppträda på ett sätt som inger förtroende och aktning. a. ansetts innebära att polismannen i spaningssammanhang lika litet somvid handläggning av andra ärenden får tillgripa metoder som kan ansestvivelaktiga eller direkt oförenliga med det som uppdraget gäller (se bl. a.JO:s ämbetsberättelse 1977/78 s. 101 och 1979/80 s. 359). Klartär slutligen att föreskrift i lag eller annan författning är bindande förpolisen både när den bedriver spaningsverksamhet och när fråga är om annanpolisverksamhet. Medanledning av de berörda frågorna om polisens spaningsmetoder vill utskottetframhålla att det givetvis är ett framträdande samhällsintresse att den grövrebrottsligheten bekämpas effektivt. Den allvariiga narkotikabrottsligheten ochannan grövre brottslighet torde numera i vissa fall bedrivas i sådana formeratt dessa brottstyper intar en viss särställning från brottsbekämpningssynpunkt.Mot den bakgrunden anser utskottet att det arbete på att utvecklaspaningsmetoderna mot kriminalitet av aktuellt slag som har bedrivits har ettvärde. Åandra sidan torde det stä klart att det här i vissa hänseenden har varit frågaom arbetsmetoder som från allmänna synpunkter inbjuder till diskussion. Detgäller ett område där, som förut sagts, några absolut fasta rättsregler intefinns och enligt sakens natur svårligen kan ställas upp. måsteframhållas att den omständigheten att ett särskilt slags spaningsmetoder inteär uttryckligen förbjudna enligt svensk lagstiftning aldrig i sig kan utgöratillräckliga skäl för att utan vidare utgå från att de också bör bli tillämpadehär i landet. Vad saken enligt utskottets mening gäller är ytterst en fråga ominriktningen av polisens arbete där intresset av effektivitet samträttssäkerhets- och integritetskraven bryter sig mot varandra. Det gälleralltså här avvägningsspörsmål av delvis grannlaga natur, som inte är enangelägenhet enbart för polisen själv utan i första hand för statsmakterna ochde medborgarstyrelser som är verksamma på olika nivåer. Denslutsats utskottet kommer till efter det anförda är att frågan om polisensspaningsmetoder och om vilka regler som kan behövas pä området är ett ämne sombör bli föremål för närmare överväganden. JuU 1981/82:38 15 påatt svensk litteratur i ämnet praktiskt taget saknas synes enligt utskottetsmening ämnet från mera långsikfiga utgångspunkter väl ägnat för särskildaforskningsinsatser. Mera anser utskottet dock att frågan bör ägnasuppmärksamhet i det arbete som polisberedning (Ju 1981:02) f.n.bedriver. Eventuella lagregler i ämnet skulle lämpligen kunna tas in i denkommande polislag som övervägs av beredningen. Utskottethar erfarit att beredningen avser att ta upp de frågor om polisiäraspaningsmetoder som utskottet har berört. Med hänsyn härtill anser utskottetatt någon åtgärd i saken inte är påkallad. I motion 209 pekas på att tulltjänstemännen påsenare tid har fått ökade befogenheter att kontrollera en misstänkt person.Enligt motionärerna bör motsvarande befogenheter tillkomma polisen när detgäller att företa kroppsvisitation och kroppsbesiktning. användande av tvångsmedlen kroppsvisitation och kroppsbesiktning finns delsi (RB), dels i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling(varusmugglingslagen). Reglerna i RB tar sikte på förundersökning i brottmål.Till dessa föreskrifter anknyter särskilda bestämmelser i varusmugglingslagenom tullmyndighet m.m. som förundersökningsledare i vissa fall. Bestämmelsersom reglerar polisens möjligheter att företa kroppsvisitation ochkroppsbesiktning finns i 28 kap. RB. Enligt 11 § får - om det förekommeranledning att brott förövats varpå fängelse kan följa -kroppsvisitation företasför eftersökande av föremål som är underkastade beslag, eller eljest tillutrönande av omständighet som kan ha betydelse för utredning om brottet. Påannan än den som skäligen kan misstänkas för brottet får kroppsvisitationföretas bara om synnerlig anledning förekommer att föremål som är underkastatbeslag skall anträffas eller annan utredning om brottet vinnas. Församma ändamålfår enligt 12 § kroppsbesiktning företas på den som skäligen kan misstänkasför brott på vilket fängelse kan följa. Beslutom kroppsvisitation och kroppsbesiktning meddelas av undersökningsledaren,åklagaren eller rätten. Är fara i dröjsmål får dock åtgärden beslutas avpolisman. Ivarusmugglingslagen föreskrivs straff för olika former av varusmuggling.Fängelse kan följa på samtliga former utom beträffande ringa brott.Tullmyndighet fär inleda förundersökning rörande brott som avses i varusmugglingslagen.Reglerna om undersökningsledare i RB gäller då för tullmyndigheten. De enskildatulltjänstemännen hai samma rätt som polismännen att bl. ä. gripa den sommisstänkts för brott enligt varusmugglingslagen. De har också sammabefogenheter att ta egendom i beslag. Reglernaom kroppsvisitation i varusmugglingslagen avviker i viss män från motsvarandebestämmelser i . Dessutom finns i varusmugglingsla- JuU 1981/82:38 16 genföreskrifter om s. k. ytlig kroppsbesiktning som helt saknar motsvarig-. I fråga om annan, mera omfattande kroppsbesiktning gäller endast vad somföreskrivs i RB. Enligtvarusmugglingslagen kan bevakningschef besluta att var och en som kommer tilllandet med viss båt e. d. eller var och en som kommer till ellerreser frän en plats skall kroppsvisiteras. Förekommer mot någon anledning atthan har pä sig gods som enligt varusmugglingsla gen är underkastat beslag kantulltjänsteman själv besluta om kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning.Polisman har inte samma befogenhet. För honom gäller de allmänna reglerna i RB. Reglernaom tulltjänstemans uttryckliga befogenhet att företa ytlig kroppsbesiktninginfördes genom en lagändring (SFS 1981:1079). Utskottetkonstaterar att bestämmelserna i varusmugglingslagen ger en vidare ram änreglerna i RB för beslut om kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning, såvälnär det gäller laga grund för ett sådant beslut som beträffande behörigbeslutsfattare. En tulltjänsteman har med andra ord i samband med tullkontrollstörre befogenheter än vad en polisman har i brottmål i allmänhet. Fråganom polisens befogenheter är f. n. föremål för övervägande av 1981 årspolisberedning i dess arbete med att utforma förslag till en polislag (Ju1981:02; kommittéberättelsen 1982 del 11 s. 128). Beredningen avser att senarei är lägga fram ett förslag. Tvängsmedelsregleringen vid förundersökning ibrottmål är föremål för översyn av tvångsmedelskommittén (Ju 1978:06). Enligtsina direkfiv (kommittéberättelsen 1979 del 11 s. 34) skall kommittén göra enfullständig översyn av i första hand tvängsmedelsregleringen i 27 och 28 kap.RB. Kommittén, som avgett delbetänkandet (Ds Ju 1981:22) Hemlig avlyssningm.m., beräknas avsluta sitt arbete . Medhänsyn till det utredningsarbete som pågår rörande polisens befogenheter ochtvångsmedelsregleringen i bl. 28 kap. RB anser utskottet att önskemålen imotion 209 inte bör föranleda nägon åtgärd. Utskottet avstyrkersåledes bifall till motionen i här behandlad del. Ekonomiskbrottslighet Resursfrågor m. m. I tre motioner tas upp frågor med anknytning tillpolisens resurser för bekämpande av den ekonomiska brottsligheten. Imotion 859 förespråkas mera allmänt en omfördelning av tjänster från arbetetmed den traditionella brottsligheten till att bekämpa den ekonomiskabrottsligheten. En sådan omprioritering måste enligt motionärerna ske iförhållandevis lugn takt, och de förordar att saken undersöks inom ramen förden pågående polisberedningens arbete. I mofion 1578 anförs attstödet till uppbyggnaden av de ekonomiska JuU 1981/82:38 17 De satsningar som görs mot den ekonomiska brottsligheten är enligtmotionärerna klart otillräckliga. Imotion 2012 föreslås att sammanlagt.25 polismän tillförs de ekonomiskarotlarna. Denna förstärkning bör enligt motionärerna ske genom omfördelning avpolisens resurser. Utskottetvill inledningsvis understryka att den ekonomiska brottsligheten utgör ettstört samhällsproblem. I linje med de önskemål som bär upp motionerna anserutskottet det därför - såsom framhållits i annat sammanhang - angeläget attsamhället sätter in kraftfulla åtgärder pä bred front för att motverka denekonomiska brottsligheten. Sädana åtgärder har också kommit till stånd undersenare år (se JuU 1980/81:21). Kampenmot den ekonomiska brottsligheten har getts en hög prioritet inompolisväsendet. I budgetpropositionerna har chefen förjustitiedepartementet tagit upp frågan om prioriteringen mellan dentraditionella brottsligheten samt bl. a. den organiserade och den ekonomiskabrottsligheten. I budgetpropositionen för /79 anfördedepartementschefen i denna sak att det främst fick ankomma på den lokalapolisorganisationen att bedöma pä vilka arter av brottslighet resurserna iförsta haiid borde sättas in. Inrättaiidet av nya tjänster för särskildaändamål innebar dOck enligt departementschefen eU uttryck för uppfattningenatt insatserna mot den avsedda brottsligheten borde prioriteras. Det budgetåretinrättades ett 30-tal nya tjänster för bekämpande av den ekonomiska och denorganiserade brottsligheten (prop. 1977/78:100, bilaga 5). Budgetåret dessförinnanhade 20 nya tjänster inrättats för ändamålet. Deinledda resursförstärkningarna till polisen har fortsatt under de följandebudgetåren. Med början under /78 har sålunda polisväsendettillförts mer än 100 tjänster för bekämpande av den organiserade och denekonomiska brottsligheten. Under innevarande budgetär har genom omfördelningaryUeriigare 16 polismän avdelats för detta ändamål. Även för nästa budgetårföreslås omfördelningar inom polisväsendet till förmän för kampen mot denorganiserade och den ekonomiska brottsligheten. Fråganom prioriteringar inom polisverksamheten mellan olika brottskategorier harockså behandlats i samband med att är 1981 beslutade om rikfiinjerför en reform av polisens uppgifter, utbildning och organisation m. m. (prop.1980/81: 13, JuU 24, rskr 210). I ärendet konstaterades bl. a. aU det inte varmöjligt att en gång för alla centralt fastställa prioriteringsregler medgenerell giltighet. Nägon permanent reglering av priorite-ringsfrägorna ladessåledes inte fast. I stället fick dessa frågor bedömas från tid till annan ochde hade därför sin naturliga plats bl. a. i budgetbehandlingen av anslagen tillpolisväsendet. Det var därvid enligt beslut mera angeläget aU diskuterainriktningen av verksamheten för hela den samlade personalstyrkan på drygt16000 polismän än att begränsa synfältet fill hur de nyfillkomna tjänsternaskulle användas. JuU 1981/82:38 18 tidigtborde skapas ett betydande utrymme för de lokala och regionala organen att göranödvändiga avvägningar i det löpande arbetet. Ett uttryck härför vartillskapandet av de s. k. fria resurserna och den förstärkta ställning somföreslogs för polisstyrelserna. Ienlighet med beslut ankommer det polisberedning (Ju1981:02) att närmare behandla vissa frågor om prioriteringar m. m. inompolisverksamheten. Riktlinjernaför bedömningen av prioriteringsfrägorna inom polisväsendet har lagts fastgenom beslut . Enligt utskottets mening finns det inte skälatt nu med anledning av mofion 859 frångå detta beslut. Härtill kommer attpolisberedningen har att närmare behandla vissa hithörande frågor. Motbakgrund av det anförda avstyrker utskottet bifall till motion 859 i härbehandlad del. När det sedan gäller önskemålen i motionerna 1578och 2012 om att polisen skall ges ökade resurser för att bekämpa den ekonomiskabrottsligheten vill utskottet tillägga följande till den lämnaderedovisningen för de resursförstärkningar som har skett. Föratt bekämpa bl. a. den ekonomiska brottsligheten har inom polisväsendettillskapats en särskild organisation i form av ekonomiska rotlar. Sädana rotlarfinns f n. - förutom vid - i de tre storstäderna och päytterligare nio orter i landet. som enligt budgetpropositionenytterligare polismän för nästa budgetår föreslås bli avdelade för att bekämpaden organiserade och den ekonomiska brottsligheten föreslås att fyra nyaekonomiska rotlar inrättas. Departementschefen upplyser vidare att han ämnarföreslå regeringen att fyra tjänster för kvalificerade ekonomer inrättas bl. a.vid de ekonomiska rotlarna i de tre storstäderna. 1 sammanhanget bör framhållasatt utredningar avseende ekonomisk brottslighet sker inte bara vid deekonomiska rotlarna utan även vid andra enheter inom polisen, såsombedrägerirotlarna och, i , skattero-teln. Vidbedömningen av önskemålen om att ytterligare resurser utöver dem som föresläs ibudgetpropositionen skall tillföras polisen för att bekämpa den ekonomiskabrottsligheten nödgas utskottet konstatera att det statsfinansiella läget intemedger att sä kan ske. Med det sagda avstyrker utskottet bifall till motion1578 i denna del. Denmöjlighet som står till buds när det gäller att förstärka polisens insatser päområdet är att göra omfördelningar av tillgängliga resurser. Så har, somframgått, skett under innevarande budgetår. Också för nästa budgetår avsesdetta bh fallet. Omfördelningarna för nästa budgetår innebär enligtbudgetpropositionen att ytterligare 16 polismän skall sättas in i kampen motden organiserade och den ekonomiska brottsligheten. 1 motion 2012 begärs attsammanlagt 25 polismän genom omfördelningar avdelas för ändamålet. JuU1981/82:38 19 Vid ställningstagande till huromfattande omfördelningar som bör göras måste enligt utskottets mening behovetav förstärkningar vägas mot bl. a. de praktiska möjligheterna att rekryteralämpliga polismän till de aktuella befattningarna. De omfördelningar av 16polismän som departementschefen föreslår för nästa budgetär står iöverensstämmelse med bedömningar. Utskottet anser att detinte finns skäl att förorda omfördelningar av ytterligare polismän.