bet · G501SoU45 · 1981-12-31 00:00:00 — I motion 1981/82: 155 av (), väcktmed anledning av proposifion 1981/82; 72, hemställs atf hosregeringen begär översyn av reglerna om vårdavgifter i enlighet med vad somanförs i mofionen. 1 motion 1981/82:407 av Per Stenmarck (m) ochGullan () yrkas att hos regeringen hemställer dels omförslag till ändrade regler för föräldrars skyldighet att delta i kommunenskostnader för barn som genom socialnämndens försorg får vård i annat hem än detegna, dels om utredning rörande möjligheten att även låta barn, som harekonomisk möjlighet därtill, i skälig omfattning bidra till sin försörjning iifrågavarande fall. I motion 1981/82:548 av ()hemställs atf beslutar om sådana bestämmelser att hem för vård ochboende kan använda samma ordningsföreskrifter för samtliga inskrivna. I motion 1981/82:1288 av i Gustafsm.fl. (c) hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vadsom anförts i motionen om vilket personalbehov och vilka övriga resurser somkan erfordras i anledning av beslut rörande 5 § LVM i vad gällerutrednings- och ansökningsförfarandet, samt att en sådan redovisning tillställsriksdagen budgetproposition. I motion 1981/82:1307 av förste vice talmannenIngegerd () och () hemställs att beslutarförlänga punkt 2 i övergångsbestämmelserna till LVM enligt vad som anförts imotionen, eller, om detta befinns lämpligare, beslutar om sådant tillägg fill11 § LVM att enskilt vårdhem om särskilda skäl föreligger får lämna vård enligtLVM även på sätt som anförts i motionen. I motion 1981/82: 1310 av () ochEvert () hemställs 1. attriksdagen som sin mening uttalar aft , i samråd med , kontinuerligt bör utfärda allmänna råd beträffande socialbidragets storlek, 2. affriksdagen som sin mening uttalar aft bör utfärda allmänna råd om förenklad handläggning av socialbidragsärenden. SoU 1981/82:45 2 I motion 1981/82: 1742 av () ochEriing () hemställs aft hos regeringen begär atftillämpningsföreskrifter utfärdas innebärande aft vad sorn stadgas i 46-49 §§socialtjänsfförord-ningen och i proposition 1971:121 angående avgifter förhelinackordering för äldre skall gälla på alla godkända hem för äldre oberoendeav vem som är huvudman. I motion 1981/82:2040 av . (m)hemställs - med hänvisning till motivering i motion 1981/82:2018 - attriksdagen som sin mening ger regeringen fill känna att socialberedningen viduppföljningen av socialtjänstiagen skall lägga särskild vikt vidmissbruksvärden och då speciellt vid vårdtidens längd. trädde socialtjänstiagen(1980:620) (SoL) i kraft, varvid bl. a. barnavårdslagen (1960:97), lagen omnykterhefsvård (1954:579) och lagen om socialhjiilp (1956:2) upphörde attgälla. För handläggning av individuella ärenden enligt SoL gäller bl. a. atfinga åtgärder rörande vuxna kan beslutas elier genomföras mot den enskildesvilja. Rätt till bistånd enligt 6 § SoL inträder när den enskilde behöversocialtjänstens insatser för sin försörjning eller livsföring i övrigt och behovetinte kan tillgodoses på annat sätt. Härmed avses inte enbart situationer närnågon behöver ekonomisk hjälp utan också exempelvis situationer när äldre ellerhandikappade i sitt dagliga liv är beroende av andras insatser, när barn somfar illa behöver tas om hand eller när den som missbrukar alkohol ellernarkotika behöver vård och behandling genom socialnämndens försorg. SoLkompletteras av dels lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser om vård avunga (LVU), dels lagen (1981:1243) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM).LVU ger möjlighet aff bereda underåriga erforderlig vård när sådan inte kanåstadkommas på frivillig väg. LVM ger en motsvarande möjlighet när det gällervuxna missbrukare av alkohol eller narkotika. Den enskildes kostnadsansvar regleras i 33-35 §§SoL. Närmare föreskrifter finns i 43-49 §§ socialtjänstförordningen (1981:750,ändrad och omtryckt 1981:1226) (SoF). 33§ SoL innehåller regler om förutsättningarna för att återkräva ekonomisk hjälpav den enskilde medan 34 och 35 §§ innehåller motsvarande regler omkostnadsansvar för andra stöd- och hjälpinsatser. I34 § första stycket SoL stadgas att stöd- och hjälpinsatser av behandlingskaraktärinte medför kostnadsansvar för den enskilde vårdtagaren. SoU1981/82:45 3 För andra stöd- och hjälpinsatser får kommunen ta utskälig ersättning. Någon skillnad mellan barn och vuxna görs inte i dettaavseende. Bestämmelserna gäller inte för tjänst för vilken avgift har bestämtsenligt 35 § SoL (dvs. enligt beslutad taxa för t. ex. plats i förskola ellerfritidshem eller liknande social tjänst). (SoU 1979/80:44 s. 85) uttalade i sambandmed behandlingen av förslaget till socialtjänstlag bl. a. följande. När det gäller det sakligainnehållet i 34 § har utskottet för sin del inget aft erinra mot förslaget aftden enskilde vårdtagaren skall vara befriad frän kostnadsansvar för stöd- ochhjälpinsatser av behandlingskaraktär. Det är enligt utskottets mening frånsåväl principiell som praktisk synpunkt riktigt att vård- ochbehandlingsinsatser inte är förbundna med möjlighet till ekonomiska återkravmot den enskilde vårdtagaren. Eft annat betraktelsesätt måste dock anläggas när detgäller sociala insatser som inte har vård eller behandling som primärt syfte.Det är då främst olika former av boende som måste uppmärksammas. Socialnämndenskall enligt 22 § i utskottets förslag till SoL sörja för att den som behövervårdas eller bo i eft annat hem än det egna tas emot i ett familjehem eller iett hem för vård eller boende. har således ett ansvar inte baraför den som behöver vård utan även för den som behöver socialnämndens biståndmed boendet. Det är här främst missbrukare som avses, men även barn kan pågrund av vårdnadshavarens sjukdom eller bortgång behöva sådant bistånd. Förmissbrukarnas del är det ofta fråga om boendeformer som ligger inackordering iservicehus nära. Även när det gäller inackordering i familjehem kan dock vårdenså småningom komma atf övergå till ett mera renodlat boende. Klienten kan t.ex. komma att bo kvar i familjehemmet men ha ett arbete som ersätts medmarknadsmässig lön. Barn och ungdom som saknar föräldrar eller på grund avföräldrars sjukdom eller liknande inte kan bo i def egna hemmet kan påmotsvarande sätt behöva bo i eft familjehem eller i kortvariga fall på eninstitution utan aft något behandlingsbehov därför kan sägas föreligga. I fall som nämnts är socialnämndens insatser inte primärtav behand-lingskarakfär. Den enskilde bör därför i skälig utsträckning självbidra till kommunens kostnader för inackorderingen. Atf så är avsikten synesvisserligen framgå av proposifionen men bör enligt utskottets mening klargörasi lagtexten. har i sina allmännaråd (1981: 1 s. 84) Rätten till bistånd ansett atf uttalandena i förarbetenafill socialtjänstlagen närmast tyder på aff om det primära syftet med insatsenhar behandlingskaraktär skall all den vård och behandling som ges varakostnadsfri för klienten. Slutsatsen betraktas dock som osäker. Man anser sigdärför inte kunna ta slutlig ställning till frågan förrän vägledande rättsfallföreligger. För sociala tjänster av servicekarakfär såsom plats iförskola eller fritidshem, boende i etc. får enligt 35 § SoLkommunen ta ut skäliga avgifter enligt grunder som kommunen bestämmer.Avgifterna får dock inte överstiga kommunens självkostnader. Beträffandeavgifter som avser helinackordering i för äldre gäller dessutom denbegräns-11 1981/82. SoU 1981/82:45 4 ningenatf avgiften skall bestämmas så att de boende förbehålls fillräckliga medel försina personliga behov. om avgift för helinackordering i har utfärdats avregeringen i 46-49 §§ SoF. Vårdtagaren tillförsäkras därigenom ett s. k.förbehållsbelopp om av folkpensionsbeloppet för en ogiftålderspensionär jämte pensionstillskott. Förbehållsbeloppet skall dessutom iförekommande fall höjas av det belopp varmed vårdtagarens sammanlagdainkomster efter avdrag för skaft överstiger folkpensionsförmånerna. Avgiftenkan sättas ner om särskilda skäl föreligger. För den som uppbär sjukpenning gäller samma reglerom reduktion, oavsett om han vårdas i eft hem för vård eller boende inomsocialtjänsten eller om han vårdas på sjukhus. Det är inte heller någonskillnad mellan frivillig vård och vård enligt LVM. För alla skersjukpenningavdrag med . per dag med den begränsningen atf avdraget fåruppgå till högst 1/3 av sjukpenningen. Den återstående sjukpenningen skallvidare alltid uppgå till lägst . per dag [3 kap. 15 § andra stycket lagen (1962:381)om allmän försäkring (AFL) och 3 kap. 4 § A FL]. Folkpensionkan utgå i form av ålderspension, förtidspension eller sjukbidrag. Förpensionärer gäller olika bestämmelser beroende på var vården ges. Utgåendeallmän tilläggspension berörs dock ej. Omnågon under hel månad är intagen för vård i statlig anstalt utgår folkpensiontill pensionären med högst ett belopp som motsvarar förbe-hållsbeloppef vidhelinackordering i enligt 47 § SoF, dvs. av folkpensionen fören ogift ålderspensionär jämte pensionstillskott. Om den pensionsberättigadeuppenbarligen, på grund av sitt tillstånd, infe kan tillgodogöra sig dettabelopp till sin personliga nytta, får besluta aff sättaned beloppet till lägst . [10 kap. 2 § AFL och kungörelsen(1971:831) om pensionsbelopp enligt 10 kap. 2 § första stycket lagen (1962:381)om allmän försäkring, ändrad senast 1981:757]. Omen pensionsberäffigad under hel månad är intagen i hem för vård eller boendeeller på annat sätt åtnjuter vård eller försörjning mot avgift som erläggs aven kommun får kommunen uppbära den pensionsberätfi-gades folkpension förmänaden och därav tillgodogöra sig så mycket som svarar mot kostnaderna förvården eller försörjningen. Ett belopp som lägst motsvarar förbehållsbeloppetvid helinackordering i enligt 47 § SoF skall dock förbehållaspensionären [10 kap. 3 § AFL och 1 och 4 §§ kungörelse (1962:393) om rätt ivissa fall för kommun eller annan aft uppbära folkpension, senast ändrad 1981:755].Motsvarande regler om nedsättning av förbehållsbeloppet till lägst . perår gäller även i detta fall. SoU 1981/82:45 5 För den som uppbär hel ålders- eller förtidspensionuttas för vård på sjukhus ingen avgift av den enskilde.Därefter får fr, o. m. sjunde vårddagen vid vaije vårdtillfälle fas ut endifferentierad avgift som bestäms med hänsyn fill patientens betalningsförmåga.Av förordningen (1981: 1177) om vissa avgifter vid sjukhusvård framgår att defminsta belopp som skall förbehållas vårdtagaren skall bestämmas på samma sättsom förbehållsbelopp bestäms för boende i för äldre. I 2 § iförordningen anges dessutom vissa särskilda skäl för nedsättning av dendifferentierade avgiften. Regeringenhar genom beslut uppdragit åf attutreda frågor som aktualiserats i socialförsäkringsutskottsbetänkande /81:6 om pension och bostadstillägg vid anstalts vistelse. Ibeslutet omnämns även ett uttalande av socialutskottet rörande barnpension frånATP för barn som omhändertagits för samhällsvård (se vidare s. 6). Isocialförsäkringsutskoffefs betänkande behandlades två motioner varihemställdes dels att hos regeringen skulle begära en översyn avreglerna för reducering av folkpension och av andra inkomster och tilläggsförmånerför intagna på anstalt på statens bekostnad, dels om åtgärder i syfte atf gepensionär som vistas i fängelse möjlighet aff behålla def kommunalabostadstillägget. Regeringen uppdrog i ovan nämnda skrivelse också åtriksförsäkringsverket att se över bestämmelserna om folkpension vidanstaltsvistelse enligt 10 kap. 2 och 3 §§ lagen (1962:381) om allmänförsäkring och att därvid överväga likartade regler för både folkpension ochallmän tilläggspension. Vidfullgörandet av uppdraget skall samråda medkriminalvårdsstyrelsen, . Enligt uppgift från beräknas arbetetvara avslutat . Isocialdepartementet pågår en kartläggning avsocialförsäkringsförmåner och avgifter för missbrukare som vårdas påinstitution. Hitfills har på uppdrag av departementet genomförten enkät rörande avgifter. Denna är ännu inte bearbetad. Ytterligaregenomgångar för aff belysa exempelvis reglerna för olika socialförsäkringsersättningarm. m. och förekommande reduceringsregler planeras. Som sagts gäller 34 § SoL även underåriga.Detta innebär atf stöd- och hjälpin.satser av behandlingskaraktär inte medförkostnadsansvar för den enskilde vårdtagaren medan kommunen för andra stöd- ochhjälpinsatser får ta ut skälig ersättning. Förunderårig som är berätfigad till folkpension (barnpension) gäller aft kommunenfår uppbära pensionen och ur denna tillgodogöra sig så mycket SoU 1981/82:45 6 somsvarar mot kostnaderna för vården eller försörjningen om den unge påsocialnämndens bekostnad under en hel månad vårdas i familjehem eller hem förvård eller boende eller på annat sätt åtnjuter vård och försörjning mot avgiftsom erläggs av kommunen [10 kap. 3 § AFL och 1 § kungörelse (1962:393) om rätti vissa fall för kommun eller annan atf uppbära folkpension, ändrad 1981:755].För barnpension finns inga regler om atf visst lägsta belopp skall förbehållaspensionstagaren. Beträffandeersättning till kornmun för dess kostnader ur barnet tillkommande allmäntilläggspension (ATP) uttalade utskottet i sitt betänkande SoU 1979/80:44 s. När det gäller barnpension från ATP talar vissaskäl för att kommunen borde kunna få uppbära denna för atf få täckning för sinavårdkostnader. Barnpensionens syfte är aft utgöra ersättning för vad barnet iekonomiskt hänseende gär miste om genom försöijarens död. Om samhället träderin i försörjarens ställe genom atf bereda barnet värd och försörjning minskarbarnets behov av egna medel. Utskottet vill också erinra om aff en föräldersersättningsskyldighet mot kommunen enligt förslaget skall bestämmas i enlighetmed regler om underhällsskyldighet. Av dessa regler följer atthänsyn skall tas fill barnefs egna inkomster och fillgångar. Föräldern till ettbarn som har barnpension från ATP får således betala eft lägre belopp iersättning fill kommunen än om ATP-pensionen infe utgick. Utskottet äremellertid inte berett atf i detta sammanhang ta ställning för en eventuelländring av reglerna rörande barnpension. Som ovan framgått (s. 5) torde den av utskottetaktualiserade frågan komma atf uppmärksammas vid riksförsäkringsverkefs nuinledda översyn. Om en underårig genom socialnämndens försorg fårvård i ett annat hem än det egna, är föräldrarna skyldiga aff i skäligutsträckning delta i kommunens kostnader enligt grunder som kommunen bestämmer(34 § andra stycket SoL). Kommunen fär i sådant fall uppbära underhållsbidragsom avser den underårige. Enligt43 § första stycket SoF skall föräldrarnas bidrag bestämmas som om det gälldealt bestämma ett underhållsbidrag från var och en av dem enligt 7 kap.föräldrabalken. Vardera förälderns bidrag fär dock inte översfiga gällandebidragsförskoftsbelopp (43 § andra stycket SoF). Ekonomiskt bistånd enligt socialtjänstlagen skalltillförsäkra den enskilde en skälig levnadsnivå. Vid utskottets behandling avsocialtjänstpropositionen behandlades två motioner rörande bl. Utskottet anförde därvid följande (SoU 1979/80; 44 s.26). SoU 1981/82:45 7 Utskottet delar motionärernas uppfattning atf detär angeläget atf socialbidragets nivå inte varierar alltför mycket mellan deolika kommunerna. Skillnaderna mellan normniväerna är betydande.Socialutredningen övervägde möjligheten att regeringen skulle fastställa vissaminiminormer för socialbidraget men ansåg aft övervägande skäl talade mot ensådan lösning. Departementschefen (del A s. 204) delar denna bedömning ochförordar i stället att efter samråd med kommunförbundetutformar sina allmänna råd om tillämpning så att de motverkaralltför stora skillnader i normnivåerna. Utskottet ansluter sig till de ipropositionen angivna riktlinjerna såvitt nu är i fråga. Med hänvisning tilldet anförda är det enligt utskottets mening inte erforderligt med någonriksdagens åtgärd med anledning av motionen 1979/80:69 yrkandet 2. I allmänna råd 1981:1 Rätfen tillbistånd sägs bl.a. följande beträffande socialbidragets storiek (s. 60). Bistånd i form av socialbidrag till någonsförsörjning och vård bör vara så stort aff den enskilde och hans familj intebara har det allra nödvändigaste för att kunna leva. Bidraget måste också varasådant atf den enskildes försörjning och livsföring i övrigt når en visskvalitet. Det får inte bara vara fråga om försörjning på vad man skulle kunnakalla existensminimun. Den enskilde får anses ha rätt att leva på en nivå somhöjer sig över ett minimum utan att man för den sakens skull behöver tala omnågon överstandard. Normernaför socialhjälp kan ibland variera starkt frän kommun fill kommun även inomsamma regioner. Ett mål för allmänna råd är emellertid atfsöka motverka alltför stora skillnader i normnivåerna. uttalade vidare atf det t. v. fårankomma på de enskilda kommunerna aft söka anpassa sina socialbidragsnormer säatt de står i överensstämmelse med socialutskottets uttalande. Socialstyrelsenansåg sig i detta sammanhang inte kunna utfärda några råd om normernas storlek. Iapril 1982 utkom meddelandeblad nr 12/82 Om normer för socialbidrag varisocialstyrelsen uttalar bl. a. följande. har genom aff godkänna socialutskottetsuttalande i betänkande SoU 1979/80:44 (s. 26) uppdragit åt attefter samråd med kommunförbundet utforma sina allmänna råd om socialtjänstenstillämpning så aff de motverkar alltför stora skillnader i normnivåerna vadgäller socialbidraget. Detta var infe möjligt att fullfölja i arbetet medAllmänna råd (1981:1) om Rätfen fill bistånd på grund av kommunförbundefsnegativa inställning fill en sådan rekommendation. Tiden medgav dä infe aff faupp frågan i den s. k. stat-kommungruppen. Detta innebär givetvis infe attsocialstyrelsen givit upp strävandena att verkställa beställning. Fortsättningsvis sägs atf en av förutsättningarnaför atf kunna utforma vägledande normer är ett omsorgsfullt förberedelsearbete.Som ett led i detta arbete har inlett samarbete medkonsumentverket. SoU 1981/82:45 8 Till meddelandebladet har fogat enpromemoria () som redovisar hushällsbudgetaromräknade till procent av basbeloppet. Avsikten är atf promemorian skall kunnaanvändas som hjälpmedel vid kommunernas överväganden om normer för socialbidrag.Socialstyrelsen säger sig vidare ha för avsikt att återkomma i annat sammanhangtill en mer ingående analys av de olika budgetposterna utifrån de krav som enrealistiskt konstruerad norm för socialbidrag ställer. Statistiskacentralbyrån (SCB) ger en gång uf eft meddelande rubricerat Vägledandesocialhjälpsnormer. Det senast utgivna meddelandet är från augusfi 1981. Avsammanfattningen framgår att hade alla de 279 kommunerna ilandet fastställt vägledande normer för utgivande av socialhjälp. Samtliganormer var basbeloppsanknutna. 59 kommuner hade fastställt olikasocialhjälpsnormer för korttidshjälp och mer långvarig socialhjälp. Utskottethar under hand inhämtat frän att ett flertal avKommunförbundefs länsavdelningar arbetar med aft fa fram gemensamma normer förkommunerna inom det egna länet. Förenklad handläggning av socialbidragsärenden Ibetänkande SoU 1979/80:44 anförde socialutskottet följande (s. 25). Enligt utskottefs mening är det önskvärt aft manskapar enkla och ändamålsenliga rutiner för prövning och handläggning avsocialbidragsärenden. Ett sätt är att använda sig av schabloniseradenormbelopp för att tillgodose mer allmänna hjälpbehov. Ett annat sätt är attlåta annan personal än socialassistenter handlägga enklaresocialbidragsärenden. Härigenom kan socialassistenternas arbete starkareinriktas på förebyggande arbete och kvalificerat behandlingsarbete.Socialufskottet vill i sammanhanget framhålla atf en strävan att förenklarutinerna inte får leda till att man gör avkall pä helhetssynen. Den enskildesbegäran om ekonomisk hjälp kan i vissa fall vara föranledd av ett hjälpbehovsom har djupare orsaker än enbart ekonomiskt trångmål. En alltför långtgåendeförenkling av handläggningsrufinerna kan medföra en risk för att andraangelägna hjälpbehov än ekonomiska inte uppmärksammas. allmänna råd 1981: I Rätten tillbistånd tar också upp frågan om förenklade rutiner och innehåller följande (s.58). Det är synnerligen viktigt att socialbidraget integes slentrianmässigt. Def kan visserligen finnas fall där den enskildessituation infe kräver någon mer ingående undersökning av de bakomliggandeorsakerna till behovet av bistånd. I sådana lägen kan socialbidrag fastställasefter en mer förenklad prövning. Det kan också vara lämpligt aft avdramatiserasjälva utbetal-ningssysfemef. Förenklade ufbefalningsrutiner får emellertidinfe innebära att bidrag ges i sådana former och på sådant sätt atf defpassiverar mottagaren och motverkar hans möjligheter aft få och behålla eftarbete och försörja sig själv. måste alltid ha i minnet aftsocialbidraget liksom andra former av bistånd skall ha en förebyggande ellerrehabiliterande inriktning. SoU 1981/82:45 9 Hämtning m. m. av missbrukare som avbryter vården17 § LVM har följande lydelse. Den som är omhändertagen eller intagen för värd medstöd av denna lag i ett sådant hem som avses ill §, får inte innehaalkoholhaltiga drycker eller andra berusningsmedel, injektionssprutor ellerkanyler eller något annat som kan vara till men för vården eller ordningen vidhemmet. Påträffas sådan egendom får den omhändertas. Densom är omhändertagen eller intagen för vård får kroppsvisiteras, när han kommertill hemmet, för kontroll av att han inte bär på sig något som han inte fårinneha där. Detsamma gäller om det under vistelsen i hemmet uppkommer misstankeatt sådan egendom skall påträffas hos honom. Vidvisifering skall iakttas all den hänsyn som omständigheterna medger. Om möjligtskall eft vittne närvara. Bestämmelsernai första-tredje styckena skall gälla för alla som vårdas vid ett sådant hem somavses ill §, om det är nödvändigt för atf genomföra vården och upprätthållaordningen vid hemmet och regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,medger det. Som framgår av fjärde stycket i paragrafen kan ävende som frivilligt vårdas pä samma hem som de som vårdas med stöd av LVMomfattas av bestämmelserna. Medgivanden som här avses lämnas av socialstyrelsenpå framställning av huvudmannen (24 § SoF). Densom var hemfallen åf missbruk av alkohol hade under den tidnykterhetsvårdslagen (1954:579) gällde, dvs. fram till ,möjlighet enligt 58 § NvL atf frivilligt gå in på allmän vårdanstalt ochförbinda sig att stanna där . Om den vårdsökande avbröt vårdeninnan gått uf fanns möjlighet atf återföra honom till institutionenmed polisens hjälp. Densom på grund av ett beslut om omhändertagande eller vård enligt LVM vistas iden speciella form av hem som regleras i 18 § LVM får bl. a. hindras att lämnahemmet och i övrigt underkastas den begränsning av rörelsefriheten som ärnödvändig för vårdens genomförande. För övriga hem där vård enligt LVM lämnasfinns emellertid inga andra tvångsbefogenheter än de som anges i 17 § samt enmöjlighet enligt 26 § att påkalla biträde av polismyndighet för aft efterforskaeller hämta den som avviker. Iproposition (1981/82:8) om lag om vård av missbrukare i vissa fall m. m. anfördesi denna del följande (s. 95). Som har sagts tidigare är det oftainte nödvändigt att ta till några långtgående tvångsåtgärder eller strängareövervakning för att förmå en missbrukare att stanna på institutionen eller atfacceptera de regler som måste gälla där. Viktigare är en engagerad vårdpersonaloch vad behandlingen i övrigt kan erbjuda den intagne. Def är också ensjälvklarhet aft man aldrig bör tillgripa mer tvång än vad som i varje särskiltfall är SoU 1981/82:45 10 nödvändigt.Var och en som vårdas enligt lagen bör följaktligen placeras så att hanåtnjuter så stor personlig frihet som möjligt utan aff vårdens genomförande förden skull riskeras. Med denna utgångspunkt kommer många missbrukare som vårdasenligt lagen atf kunna vistas i institutioner, där vårdpersonalen inte behöverandra tvångsbefogenhefer än aft kunna ingripa mot att sprit och andrabenisningsmedel förs in till eller förvaras på institutionen, samt aft få hjälpav polisen att hämta tillbaka en missbrukare som avviker från vården.