bet · G501LU41 · 1981-12-31 00:00:00 — En rätt att iobegränsad utsträckning välja efternamn åt barnen kan emellertid, såsompåpekats i flera motioner, få vissa negativa konsekvenser. Vissa ändringar bördärför göras i propositionens förslag. Utskottet återkommer härtill i ettsenare avsnitt. anfört i det föregående kännetecknas propositionens förslag också avatt ett betydande utrymme ges åt den enskilde att själv bestämma vilket namnhan eller hon önskar bära. a. får makar rätt att när som helst underäktenskapet genom en enkel anmälan byta från gemensamt namn till deurspmngliga namnen och därefter åter till ett gemensamt namn, varvid såvälmannens som hustrans namn kan användas. Även barn ges vidsträckta möjligheteratt på ett enkelt sätt upprepade gånger byta eftemamn. I kombination medförenklade regler om tillägg och strykning av fömamn öppnar såledesnamnlagsförslaget möjligheter för den som så önskar att genom en enkel anmälantill pastorsämbetet helt byta namnidentitet. Man kan följaktligen säga attnamnlagen nu närmar sig det system som råder inom anglosaxisk rätt, där det hörtill de ledande principema att LU 1981/82:41 11 varjemedborgare har frihet att välja sitt släktnamn och sättet att skriva det. Bakgrandentill förslaget i denna del är bl. a. att namnet med tillkomsten av personnumreninte längre har samma betydelse som identifikationsme-del. Detta gällersärskilt i fråga om identifikation av personer i allmänna och privata register.Som datainspektionen påpekar i sitt remissvar uppkommer emellertid ibland feli registren. Sålunda har felfrekvensen beträffande personnummer i vissadatabehandhngssystem uppskattats till . Enligt inspektionen uppnås enidentifikationssäkerhet endast genom en kombination av personnummer och namn.Vidare bör beaktas att namnets funktion som identifieringsmedel går vida utöverregisteridentifikationen. I det dagliga umgänget människor emellan är namnetdet naturliga medlet att ange en persons identitet. Detta gäller i praktikenäven för sådana myndigheter och verk som har en nära kontakt med allmänheten.Alltför täta namnbyten kan därför leda till betydande olägenheter. mening har således namnstabiliteten här sitt särskilda värde. Iremissvaren över utredningens betänkande kritiseras från flera hållutredningens avvägning mellan det allmännas intresse av namnstabilitet och deenskildas önskemål att fritt kunna välja namn. Departementschefen har ipropositionen tagit visst intryck av kritiken, och i förhållande tillutredningens förslag innebär namnlagsförslaget att vissa spärrar införts. ovan anför lämnar förslaget emellertid alltjämt vida möjlighetertill helt byte av namnidentitet. Förden enskilde medför ett namnbyte många praktiska olägenheter. Som framhålls ipropositionen torde därför inte någon besluta sig för att byta namn om intetungt vägande skäl finns härför. Även om namnlagen ger stora möjligheter tillnamnbyte behöver man därför inte räkna med att namnbyten skulle komma att ske inågon betydande omfattning. Utskottet vill dock stryka att under att man intekan bortse från att den enskilde i vissa fall kan ha ett direkt oberättigatintresse av att tid efter annan kunna uppträda under olika namnidentiteter. a. framhållit kan en uppluckring av namnstabilitetenkomma att försvåra bekämpandet av ekonomisk brottslighet. Motbakgrand av det anförda delar utskottet motionärernas uppfattning attytterligare spärrar bör införas i namnlagen. Enligt utskottets mening bör dettaske såväl i fråga om byte av makars och barns efternamn som när det gällerförändring av fömamn. Sammanfattningsvisinnebär utskottets ställningstagande att utskottet ställer sig bakomhuvudprinciperna i lagförslaget om jämställdhet mellan kvinnor och män ochlikabehandling av barn till föräldrar, som är gifta med varandra, och barn tillogifta föräldrar. Däremot anser utskottet i likhet med vad som anförs bl. a. imotion 2423 att intresset av namnstabilitet bör tillgodoses på ett bättre sättän som skett i propositionen. Även vissa andra smärre ändringar bör göras ilagförslaget. LU 1981/82:41 12 Utskottet vill i detta sammanhang också betonavärdet av att likhet i stor utsträckning kan uppnås med våra nordiskagrannländers lagstiftning på namnrättens område. Medden ställning som utskottet tagit till namnlagsförslaget följer att utskottetinte kan tillmötesgå motionskraven på avslag på propositionen. Som framgår avvad utskottet anfört behöver lagförslaget emellertid ändras i vissa delar.Dessa ändringar är dock inte så omfattande att det på grund härav är nödvändigtatt begära ett nytt förslag från regeringen och att med anledning därav avslåpropositionen. Enligt utskottets mening bör erforderliga ändringar avlagförslaget kunna göras av . Påanförda skäl avstyrker utskottet bifall till motionerna 2393, 2414, 2415, 2421och 2422. Utskottet vill i dettaavsnitt ta upp ytterligare några frågor. Underutredningsarbetet framställdes från flera håll önskemål om att möjligheten förogifta samboende att ta gemensamt namn skulle vidgas. kan byte tillgemensamt namn ske endast efter ansökan hos patent- och registreringsverket ochunder förutsättning att det föreligger synnerliga skäl. I propositionensförslag har inte tagits in särskilda bestämmelser som medger namngemenskap förden aktuella kategorin. Departementschefen motiverar detta med att man inte börreglera ogifta samboendes ställning i namnrättsligt hänseende, i varje fallinte förrän slutlig ståndpunkt tagits till det förslag till regler omsamboendes förhållanden i vissa avseenden som lagts fram av familjelagssakkunniga(SOU 1981:85). Utskottet kan för sin del ansluta sig till departementschefensståndpunkt. Idetta sammanhang vill utskottet emellertid fästa uppmärksamheten på det faktumatt av alla barn har ogifta föräldrar. Dessa barn har mednuvarande regler ingen möjlighet att få namngemenskap med båda föräldrama. i det föregående framhållit kan namngemenskapen ha stor betydelseför familjesamhörigheten. Utskottet vill redan nu föratskicka aft utskottet idet följande kommer att föreslå regler som öppnar vissa möjligheter för barntill föräldrar med skilda efternamn att få namngemenskap med båda föräldrarna. Utskottetvill också något beröra en terminologisk fråga. Efter tillkomsten av 1963 årsnamnlag har det inte varit möjligt att bilda dubbelnamn. Med dubbelnamn avsesett efternamn bestående av två namn vilka var för sig kan utgöra efternamn.Namnen är i regel förenade med varandra genom ett bindestreck. Från dubbelnamnmåste skiljas vad som lag kallas tilläggsnamn. Enligt lagen kan engift kvinna och även adoptivbarn bära sådant namn före efternamnet.Tilläggsnamnet är personligt och kan inte föras vidare till någon annan. Ipropositionen föreslås ett fortsatt förbud mot dubbelnamn men vidgademöjligheter till tilläggsnamn. Med hänsyn tiU att sådant namn skall bärasnärmast före efternamnet och således mellan förnamn och efternamn föreslås atttilläggsnamn i fortsättningen skall betecknas mellannamn. Utskottettillstyrker detta förslag. LU 1981/82:41 13 undvikandeav alla missförstånd om mellannamnets karaktär vill utskottet framhålla atteftersom namnet är personligt kan det inte såsom eftemamnet föras vidare tillbarnen eller till en make. SlutUgenvUl utskottet peka på att propositionen inte innehåller några förslag tillinternationellträttsliga namnregler. I propositionen motiveras detta med attdet föreligger särskilda problem i förhållandet mellan och somförst måste lösas. Avsikten är enligt propositionen att förslag tillinternationellträttsliga namnregler skall föreläggas inom en sådantid att de kan träda i kraft med de nya namnreg-lema i övrigt. Enligtvad utskottet har inhämtat har förhandlingama med ännu inte slutförts.Utskottet föratsätter emellertid att en proposition i ämnet kommer attföreläggas . Utskottetkommer i det följande att i särskilda avsnitt behandla frågor om makarsefternamn, barns eftemamn, byte till nybildat efternamn m. m., mellannamn ochförnamn. I någon mån berör utskottet också förfarande-reglerna. Lagförslagetinnehåller även bestämmelser om förlust av efternamn och om särskilt skydd föregenartade eftemamn. Bestämmelserna överensstämmer i stort med bestämmelserna i1963 års namnlag, och de föranleder inga uttalanden från utskottets sida. Avslutningsvisvill utskottet redan i detta sammanhang framhålla att de ändringar ipropositionens förslag till namnlag vilka utskottet kommer att föreslå i detföljande innebär bl. a. att ytteriigare fyra paragrafer tillförs lagförslaget.Dessa tillägg medför i sin tur en förskjutning i paragrafnumreringen. Förvärvav efternamn vid ingående av äktenskap Enligt namnlag får kvinnan vidäktenskapets ingående mannens eftemamn, om hon inte före vigseln anmäler atthon vill behålla sitt namn som ogift. Vill makarna som gemensamt namn hakvinnans namn får hon först anmäla till pastorsämbetet att hon vill behållasitt namn. Därefter kan mannen ansöka hos patent- och registreringsverket omatt få anta namnet. För bifall till en sådan ansökan krävs synnerliga skäl. Idet i propositionen framlagda förslaget till namnlag har regler om makarsefternamn tagits in i 8 och 9 §§. Bestämmelserna avser både förvärv av efternamni samband med vigsel och byte av efternamn under eller efter äktenskapet. Dåäktenskapet ingås skall makarna genom anmälan till pastorsämbetet kunna taantingen mannens eller kvinnans efternamn som gemensamt namn (8 § förstastycket). För att en make skall få byta sitt efternamn till den andres namnkrävs att denne samtycker till detta. Vidare föreslås att en make inte får bytatill den andres namn om detta har förvärvats genom ett tidigare äktenskap, s.k.giftasnamn (9 § första stycket). Görs inte någon anmälan om namnbyte behållervardera LU 1981/82:41 14 makensitt efternamn från tiden före äktenskapets ingående (8 § andra stycket). Deföreslagna bestämmelsema har utformats med utgångspunkt i strävandena mot enökad jämställdhet och med beaktande av det värde som ligger i namngemenskapmellan makar. Imotionerna 2330 (fp) och 2416 (c) framställs önskemål om att nuvarande ordningbeträffande kvinnans namnförvärv vid vigseln skall bibehållas. Motionärernahänvisar till vad som framkommit vid den ovan redovisade sociologiskaundersökningen (s. 8). Enligt motionärerna kan det starkt ifrågasättas om detfinns behov av eller opinion för en förändring av de aktuella bestämmelserna.Motionärerna vänder sig framför aUt mot att bristande aktivitet från makarnassida enligt förslaget skall leda till att var och en behåller sitt efternamn.En sådan ordning anser motionärerna kommer att öka namnsplittringeninom familjerna och medföra att den namngemenskap som flertalet iundersökningen ansett önskvärd upphör. Kraven på ökad jämställdhet mellankönen kan enligt vad som anförs i motion 2330 tillgodoses genom att mannen gesmöjlighet att anta kvinnans namn. Imotion 2330 yrkas att 8 § i propositionens förslag till namnlag ändras så attnuvarande ordning bibehålls, dock kompletterad med en möjlighet för mannen attmed kvinnans samtycke genom anmälan förvärva hennes namn. Motionärerna i motion2416 yrkar att beslutar att huvudregeln fortfarande bör vara attkvinnan vid vigseln förvärvar mannens efternamn (yrkande 1). I motiveringentill yrkandet sägs dessutom att det bör räcka med en anmälan tillpastorsämbetet om mannen vill anta kvinnans namn eller om vardera maken villbehålla sina efternamn. Detkan i sammanhanget påpekas att de förslag till ändringar lag somframlagts i motion 2415 (fp), vilken har behandlats under avsnittet allmännaöverväganden, nära ansluter till de i motion 2330 föreslagna ändringarna i 8 §i namnlagsförslaget. Propositionenskonsekvenser vid passivitet från makarnas sida framhålls också i motion 2418(c). En bättre lösning är enligt motionären att samma aktivitet skall krävasoavsett om makarna vill ha gemensamt namn eller ej. I motionen yrkas attriksdagen beslutar att de som avser att ingå äktenskap före vigseln skallanmäla om de önskar ha gemensamt efternamn, och i så fall vilket, eller om deönskar behålla sina namn. Utskottetvill till en början framhålla att de i propositionen föreslagna reglerna omnamnförvärv vid vigseln nära ansluter till det lagförslag som har lagts fram iFinland. Det förslaget innebär att makarna före äktenskapet skall anmäla om devill anta enderas namn som gemensamt. Har de inte gjort en sådan anmälan förevigseln behåller var och en sitt namn från tiden före äktenskapet. Det svenskaförslaget stämmer också nära överens med den danska lagstiftningen på området,men i den danska lagen saknas en uttrycklig regel om vad som sker om anmälan avgemensamt eftemamn LU 1981/82:41 15 I stället underförstås att makarna behåller sina namn från tiden föreäktenskapet om inte en av dem anmäler att han eller hon vill ha den andreseftemamn. Däremot avviker det svenska förslaget mer från bestämmelserna iNorge. Enligt den norska namnlagen kan de som skall gifta sig välja om de villanta ett av makarnas namn som gemensamt efternamn. De kan också välja att hakvar sina resp. namn. Makarna skall i förväg underrätta vigselförrättaren omnamnvalet. mening är den nuvarande ordningen med automatiskt namnförvärv vidvigseln inte förenlig med kraven på jämställdhet mellan män och kvinnor ochsynen på äktenskapet som en form av frivillig samlevnad mellan tvåsjälvständiga individer. Oavsett vems namn som ges företräde, innebär nämligenen sådan ordning att en av makarna får avstå från sitt namn. Utskottet anserdärför att - såsom skett i och och föreslagits i - dennuvarande ordningen med automatiskt namnförvärv vid vigseln bör överges.Utskottet avstyrker således bifall till motionerna 2330 och 2416 i denna del. Medsynen på äktenskapet som en frivillig samlevnad mellan två självständigaindivider kan det i och för sig te sig mest följdriktigt att namnlagen utformaspå sådant sätt att var och en av makarna behåller sitt efternamn från tidenföre äktenskapet. Otvivelaktigt är det emellertid så att flertalet anser detbåde naturligt och önskvärt att makar bär samma efternamn. En namngemenskap kanbåde markera samhörighet mellan föräldrar och barn och ha vissa praktiskafördelar. F. n. har också makar som regel gemensamt efternamn. Med hänsyn tilldet värde namngemenskap har, bör det därför självfallet även i fortsättningenvara möjligt för dem som gifter sig att ha samma efternamn. Enligt utskottetsmening bör de nya reglerna om makars namn vid ett äktenskaps ingående utformasså att alternativet med namngemenskap och alternativet att vardera makenbehåller sitt namn framstår som likvärdiga. Propositionensförslag innebär att makar som vill ha namngemenskap måste anmäla detta, medanmakar som vill behålla sina namn kan vara passiva. En sådan ordning kanemellertid uppfattas så att lagstiftaren förordar det senare alternativet.Risken finns att bUvande makar som vill ha namngemenskap förbiser att de måstegöra en anmälan och att de föreslagna reglerna kan leda till attfamiljemedlemmarna i större utsträckning än {. n. kommer att bära olikaefternamn. En lämpligare ordning är därför enligt utskottets mening att - somföreslagits i motion 2418 - det skall krävas samma aktivitet från makarnas sidaoavsett om de vill ha namngemenskap eller ej. Som framgår av vad utskottettidigare anfört bygger den norska lagstiftningen på en sådan princip. Underavsnittet allmänna överväganden har utskottet framhållit att utskottetsförslag medför vissa förändringar i paragrafnumreringen. Bestämmelser ommakars eftemamn kommer att i utskottets förslag tas in i 9 och 10§§. LU 1981/82:41 16 Sammanfattningsvis anser utskottet att i 9 § iutskottets förslag till namnlag bör föreskrivas att blivande makar kan väljaantingen att ha den enes efternamn som gemensamt efternamn eller att behållavar och en sitt efternamn från tiden när-mast före äktenskapet. Oavsett vilketval som de gör skall anmälan om namnvalet lämnas till pastorsämbetet förevigseln. Av 32 § (36 § i utskottets förslag) framgår att anmälan också kangöras till vigselförrättaren vid vigseln. Har de blivande makarna valt att haden enes namn som gemensamt efternamn förvärvar den andre det namnet vidvigseln. I 9 § bör vidare tas in den i propositionen föreslagna regeln om kravpå samtycke från den av makarna som bär det namn som de skall ha som gemensamtefternamn. Dessutom bör i enlighet med propositionen tas in en bestämmelse omförbud mot att använda efternamn som make förvärvat genom ett tidigareäktenskap. Iförhållande till propositionen innebär utskottets förslag dessutom att i 9 §inte införs andra bestämmelser än sådana som reglerar makars efternamn vidäktenskapets ingående. Regler om byte av efternamn under eller efteräktenskapet samlas i 10 §. Till utformningen av dessa regler återkommerutskottet i närmast följande avsnitt. Utskottetsförslag till regler om makars namn vid äktenskaps ingående innebär att motion2418 helt tillgodoses. Utskottetvill vidare stryka under att det är angeläget att blivande makar fårinformation om att namnval måste ske senast i samband med vigseln. I motion2423 (c) förordas att sådan information skall lämnas när de blivande makarnaansöker om hindersprövning och att föreskrifter härom tas in i en nynamnförordning. Även i propositionen (s. 57) berörs frågan om information vidhindersprövningen. Enligt utskottets mening bör föreskrifter utfärdas omskyldighet för pastorsämbetena att vid hindersprövningen informera bhvandemakar om att val av efternamn skall anmälas före vigseln till pastorsämbeteteller senast i samband med vigseln till vigselförrättaren. Det får ankomma påregeringen att bestämma i vilken ordning föreskrifterna skall utfärdas. anfört med anledning av motion 2423 (yrkande 2) bör ges regeringentill känna. Avslutningsvisbör framhållas att de av utskottet förordade reglerna liksom motsvarande norskabestämmelser inte innehåller någon föreskrift om vilket namn som makarna skallbära om de underiåter att göra någon anmälan. Enligt utskottets mening tordenågon sådan föreskrift inte behövas eftersom man bl. a. med hånsyn till deninformation som skall ges vid hindersprövningen kan föratsåtta att makarna förevigseln har kommit överens i namnfrågan. Skulle det undantagsvis inträffa attmakarna inte är ense bör vigselförrättaren kunna utgå från att makarna tillsvidare väljer att behålla sina namn från tiden före äktenskapet. Utskottet villunderstryka betydelsen av att vigselförrättaren i sådana fall informerarmakarna om vilka möjligheter de har att senare åstadkomma namngemenskap. LU 1981/82:41 17 Makarsnamnbyte under eller efter äktenskapet Enligt namnlag får en kvinna, som harbehållit sitt efternamn vid äktenskapets ingående, senare genom en anmälan tillpastorsämbetet anta mannens efternamn. Har hon väl förvärvat mannens namn fårhon inte utan tillstånd av patent- och registreringsverket under äktenskapetsbestånd återta ett tidigare eftemamn. Det krävs särskilda skäl för att ettsådant namnbyte skall få ske. Makar som har samma efternamn får endastgemensamt ansöka om ett helt nytt eftemamn. Sedan äktenskapet upplösts kankvinnan efter anmälan till pastorsämbetet ta tillbaka det efternamn hon hadesom ogift. Vill hon ta tillbaka något annat eftemamn gäller huvudregeln omtillstånd av patent- och registreringsverket. Har mannen efter ansökan hospatent- och registreringsverket fått kvinnans efternamn krävs en ny ansökan föratt han skall få tillbaka sitt tidigare efternamn. Ipropositionen föreslås att en make som har behållit sitt eftemamn vidäktenskapets ingående därefter när som helst under äktenskapet skall kunna bytatill den andra makens namn. Namnbyte föratsätter samtycke och sker efteranmälan till pastorsämbetet. Har makarna vid äktenskapets ingående eller senarevalt namngemenskap, kan den som förvärvat den andres namn därefter bytatillbaka till det efternamn som han eller hon senast burit som ogift. Vissaspärrar föreslås dock. Sålunda får en makes namn från ett tidigare äktenskapinte förvärvas av den andra maken. Har make efter ansökan hos patent- ochregistreringsverket fått ett eftemamn enligt 10 § propositionens lagförslag fården maken inte därefter byta till den andra makens efternamn. Imotion 2423 (c) framhålls att det torde bli relativt vanligt att makar somförst bestämt sig för att ha kvar sina namn senare under äktenskapet finner attde vill ha namngemenskap. Som föreslagits i propositionen bör det därför, menarmotionärema, finnas en möjlighet att när som helst under äktenskapet övergåtill namngemenskap. Däremot synes det enligt motionärema inte finnasmotsvarande behov av att under äktenskapet övergå från namngemenskap till etttidigare namn. I syfte att öka namnstabiliteten föreslår motionärema attriksdagen med ändring av propositionens förslag beslutar att makar som antagitgemensamt eftemamn inte genom anmälan får återgå till tidigare namn (yrkande 1c). Utskottetkonstaterar att förslaget i propositionen innebär stora möjligheter för makamaatt under äktenskapet växla mellan att bära samma namn och att ha olikaefternamn. En make kan sålunda först ta den andres namn, därefter byta tillbakatill sitt namn som ogift, varefter den andre kan byta till det namnet. Någrahinder mot att proceduren upprepas finns inte. Utskottet har under avsnittetallmänna överväganden framhållit att intresset av namnstabiUtet bör tillgodosespå ett bättre sätt än i propositionen. Vidare har utskottet uttalat attytterligare spärrar bör införas i fråga om reglerna om byte av makars eftemamn.Så långtgående inskränkningar som förordas i motionen vill utskottet dock intetillstyrka. 2 1981/82. LU 1981/82:41 18 Utskottet anser att reglerna om namnbyte efteranmälan hos pastorsämbetet i princip bör utformas så att makarna har möjlighetatt en gång få namngemenskap och att därefter en gång byta tillbaka till sinanamn som ogifta. Vill makarna göra ytterligare namnbyten bör tillstånd krävasav patent- och registreringsverket enligt 11-14 §§ utskottets lagförslag (10-13§§ propositionens lagförslag). Ställningstagandet innebär att makar, som vidäktenskapets ingående har behållit sina efternamn, senare under äktenskapet kanfå namngemenskap genom att en av dem med den andres samtycke byter till dennesnamn. Härefter kan make ta tillbaka sitt namn som ogift. Några ytterligarenamnbyten skall inte därutöver få förekomma under äktenskapet. Har makar valtnamngemenskap inför giftermålet kan make senare under äktenskapet ta tillbakasitt namn som ogift. Makarna skall därefter inte på nytt kunna få namngemenskapi äktenskapet. i föregående avsnitt framhållit bör reglerna om namnbyte under ochefter äktenskapet sammanföras i 10 §. I lagrammets första stycke börföreskrivas att en make, som har behållit sitt efternamn då äktenskapet ingås,med den andres samtycke får ta dennes efternamn senare under äktenskapet. Iandra stycket bör tas in en bestämmelse om att en make som vid vigseln ellersenare under äktenskapet har tagit den andres namn får - under äktenskapeteller efter äktenskapets upplösning byta till det namn han eller hon senasthar burit som ogift. Slutligen bör stadganden om inskränkningar i möjlighetematill namnbyte föras in i lagrammets tredje stycke. Som föreslagits ipropositionen bör därvid föreskrivas att giftasnamn inte får föras över ny make. Vidare bör tas in en bestämmelse om att en make under äktenskapetinte får byta till den andra makens efternamn om denne under äktenskapet harbytt tillbaka till sitt namn som ogift eller bytt till förälders efternamnenligt 5 § utskottets lagförslag eller till adoptivförälders efternamn enligt 7§ utskottets lagförslag (4 resp. 6 § i propositionens förslag). Slutligen börföreskrivas att en make, som under äktenskapet själv har bytt efternamn, intedärefter får byta till den andra makens efternamn. Sistnämnda bestämmelsegäller när maken bytt till efternamn enligt 5 §, 7 §, 8 §, 10 § andra stycketsamt 11 och 14 §§ utskottets lagförslag (4 §, 6 §, 7 §, 9 § andra stycket samt10 och 13 §§ i propositionens lagförslag). Ianslutning till det sagda vill utskottet framhålla att bestämmelsema blirtillämpliga även i de fall då ett nytt äktenskap ingås.