bet · G501JuU13 · 1981-12-31 00:00:00 — Syftetmed regeln om häktning när det föreligger flyktfara eller fara att denmisstänkte undanröjer bevis är att säkerställa att rättegäng och straffverkställighetkan genomföras. Regeln om häktning på grund av fara för återfall i brottmotiverades när den tillkom med att starka prakfiska skäl talade för att på detsättet ge skydd åt den som hotades av brottsliga handlingar från denmisstänktes sida (SOU 1938:43 s. 298). JuU 1981/82:13 23 Det finns två alternativ till häktning, nämligenövervakning och reseförbud. Reglernaom övervakning år utformade som en begränsning av möjligheterna fill häktningi mycket speciella fall. De gäller människor som är unga, sjuka eller havandeeller som har fött barn (RB 24:3). Utskottet återkommer i det följandetill dessa regler. Reseförbudkan ersätta häktning endast vid flyktfara. Reseförbud innebär ett förbud förden misstänkte att utan tillstånd lämna en viss ort (RB 25:1). Med reseförbudkan förenas en skyldighet för den misstänkte att på vissa tider varatillgänglig j sin bostad eller på sin arbetsplats eller att anmäla sig hospolisen (anmälningsskyldighet). Också andra villkor kan ställas upp. Överträderden misstänkte reseförbudet eller nägot villkor som har föreskrivits i sambandmed förbudet skall han häktas eller anhållas, om det inte äruppenbart att anledning saknas till det (RB 25:9). Reseförbudbeslutas av rätten, åklagaren eller undersökningsledaren (). Anhållandeär ett provisoriskt tvångsmedel i avvaktan pä häktning. Åtgärden förutsätter iprincip att det finns häktningsskäl. Anhållande får dock ske även närhåktningsskäl inte föreligger, nämligen om det är av synnerlig vikt att denmisstänkte tas i förvar i avvaktan på ytterligare utredning (RB 24:5). Närdet finns skäl att anhålla någon, fär polisman gripa honom (RB 24:7). Häktningsutredningensförslag m. m. I det följande redogörs översiktligt för de avhäktningsutredningens förslag beträffande de personella tvångsmedlen somsärskilt tas upp i motion 19. Föratt få en uppfattning om tillämpningen av reglerna om de personella tvångsmedlengenomförde häktningsutredningen en enkätundersökning hos samtliga polis- ochåklagarmyndigheter och sammanställde annat sta-tisfiskt material. visar detta material att tillämpningen av tvångsmedlen ärotillfredsställande. Vadgäller häktning på grund av risk för fortsatt brottslig verksamhet ansågutredningen att enkätundersökningen bekräftar att praxis gått vida längre änlagstiftaren avsett; i av besluten om häktning åberopades risk för fortsattbrottslig verksamhet. I fräga om anhållande ansåg utredningen att åklagarnagodtar en alltför låg grad av misstanke; häktningsframställningar gjordesendast i av fallen och av de anhållna åtalades. Också när detgäller gripanden visade undersökningen enligt utredningens uppfattning atttillämpningen i stor utsträckning hade kommit att avlägsna sig från lagensförutsättningar; av de gripna blev anhållna och frigivna. Mot denna bakgrundföreslog häktningsutredningen bl. a. ändringar i JuU 1981/82:13 24 frågaomförutsättningarna för häktning. För häktning på grund av risk för fortsattbrottslighet borde enligt utredningen krävas att brottsmisstanken avser brottför vilket är stadgat fängelse eller däröver. För vissa brott avfarlig art skulle dock enligt förslaget häktning kunna ske utan hinder avfyraårsregeln. Vidare föreslog utredningen att risk för flykt och förundanröjande av bevis skulle fä medföra häktning bara om risken var påtagligmed hänsyn till omständigheterna i det särskilda fallet. Utredningen ansågockså att den särskilda regeln om häktning vid fängelsebrott med lägrestraffmaximum än fängelse i ett är beträffande misstänkt som saknar stadigthemvist i landet borde avskaffas liksom presumtionsregeln om häktning vidmycket allvarliga brott. Utredningenföreslog vidare bl. a. att de processuella tvångsmedlen skulle kompletteras medett alternativ till häktning som inte innebär frihetsberövande men sominnefattar en långtgående kontroll i form av tillsyn. För de mestsvårkontrollerade fallen föreslogs att särskilda tillsynshem inrättas.Utredningens förslag innebar vidare att det nuvarande reseförbudet skulleersättas av en anmälningsskyldighet. Utredningen föreslog också en regel om atttillsyn eller anmälningsskyldighet skall användas i stället för häktning i defall sådana tvångsmedel är tillräckUga för att tillgodose syftet med häktning. Häktningsutredningenföreslog också att anhållande bara skall få ske när det föreliggerhäktningsskäl. Vidare föreslog utredningen att gripande skulle ersättas avhämtning och medtagande till förhör. Häktningsutredningensbetänkande har under remissbehandlingen fått ett blandat mottagande. De flestaremissinstanserna har tillbakavisat den kritik som utredningen har riktat mottillämpningen av nuvarande bestämmelser. Remissinstanserna har i allmänhetockså ställt sig avvisande fill huvudpunkterna i betänkandet som man anser ialltför hög grad tillgodoser den misstänktes intressen på bekostnad avsamhällsskyddet och effektiviteten i lagföringen. Några av utredningensförslag, främst vad gäller förfarandereglerna, har dock mera allmäntgodtagits. De straffprocessuella tvångsmedlen utgör allvarligainskränkningar i de grundlagsskyddade fri- och rättigheterna och de innebärstora ingrepp i den enskildes levnadsförhållanden. Enligt utskottets mening ärdet därför, som departementschefen också anför, angeläget att användningen avtvångsmedel begränsas fill sådana situationer dä de måste tillgripas av hänsyntill samhällsskyddet och en effektiv lagföring. Propositionen innehåller någraförslag som syftar till att minska användningen av häktning. Sålunda föreslåsatt reseförbud i större utsträckning än f. n. skall kunna användas som ettalternafiv till häktning och att en fristående anmälningsskyldighet skallinföras som ersättning för häktning och anhållande i vissa fall. Utskottetåterkommer i det följande till dessa förslag men vill redan här uttala JuU 1981/82:13 25 attde enligt utskottets mening utgör ett välkommet uttryck för strävandena attminska användningen av frihetsberövanden inom brottmålsprocessen. Detta kanockså enligt utskottets mening hävdas när det gäller vissa av de förändringarsom föreslås i regeln om när övervakning skall ersätta häktning. Även i dennadel återkommer utskottet i det följande. Ocksåi mofion 19 framförs tanken att man bör sträva efter att begränsa användningenav de straffprocessuella tvångsmedlen - och dä särskilt de som innebärfrihetsberövanden. Denna uppfattning som sammanfaller med vaddepartementschefen anför vill utskottet ansluta sig fill. Utskottet vill dockbetona att strävandena i detta hänseende inte får gå ut över samhälletsintressen att ha medel fill sitt förfogande som gör det möjligt att genomföradet straffprocessuella förfarandet och att verkställa brottmåls-domarna.Samhället kan inte heller undvara möjligheten att använda de straffprocessuellatvångsmedlen för att hindra återfall i brott lagföring pägär. Denavvägning mellan berörda intressen som kommer till uttryck i de gällandereglerna om förutsättningarna för användning av de tvångsmedel som innebärfrihetsberövande är enligt utskottets mening lämplig. Utskottet anser också, ilikhet med departementschefen, att det inte finns stöd för uppfattningen attreglerna skulle ha tillämpats pä ett sätt som åsidosätter befogaderättssäkerhetsintressen. Utskottet kan således inte ställa sig bakom vad somanförts i motion 19 i nu berörda delar. Som har nämnts föreslås i propositionenatt anmälningsskyldighet hos polisen skall införas som ett självständigttvångsmedel. Anmälningsskyldighet skall kunna användas under deförutsättningar som f. n. gäller för reseförbud. Vidareföreslås att reseförbud eller anmälningsskyldighet skall kunna åläggas istället för häktning eller anhållande när det kan antas att syftet med de meraingripande åtgärderna kan tillgodoses härigenom. Det sist nämnda innebär attdet måste finnas omständigheter till stöd för ett antagande om att denmisstänkte, om han sätts pä fri fot med reseförbud eller anmälningsskyldighet,kommer att avhålla sig från nya brott resp. inte kommer att försvårautredningen. Enligtförslaget skall endast domstolar och åklagare kunna besluta om reseförbud ochanmälningsskyldighet. 1 propositionen föreslås att bestämmelsen om attreseförbud kan förenas med villkor också skall gälla i fråga omanmälningsskyldighet. Nuvarande föreskrift om omedelbar häktning av den sominte iakttar ett reseförbud eller villkor som är förknippade med förbudetföreslås gälla också vid anmälningsskyldighet. Imotion 19 riktas kritik mot den föreslagna regleringen. Enligt mofionärerna ärdet stor risk för att anmälningsskyldighet kan komma att användas i fall sominte föranleder häktning enligt nuvarande ordning. Eftersom häktning skallkunna ske av den som inte iakttar anmälningsskyldigheten JuU 1981/82:13 26 ellervillkor som är förknippade med den är det enligt motionärerna risk för attantalet häktningar på grund av fara för återfall i brott kommer att öka omförslaget i propositionen genomförs. Utskottetvill framhålla att avsikten är att anmälningsskyldighet skall användas i sådanafall då domstolarna f. n. anser sig tvungna att besluta om häktning trots atten mindre genomgripande åtgärd skulle kunna vara tillräcklig. Eftersomanmälningsskyldighet inte skall användas i andra fall finns det enligtutskottets mening inte fog för de farhågor som motionärerna hyser. I ställetinnebär den föreslagna regeln, som ju gör det möjligt att i vissa fall om äninte särskilt vanliga i praktiken - undvika häktning, att antalet häktningarkan komma att minska. Utskottetgodtar den reglering som har föreslagits i propositionen och anser att vad somanförts i motion 19 i nu berört hänseende inte bör föranleda någon åtgärd avriksdagen. Övervakningsom alternativ till häktning Reglerna om övervakning är som har nämntsutformade som en begränsning av möjligheterna att tillgripa häktning i vissafall. Reglerna i ämnet finns i 24 kap. 2 § RB. Enligt den gällande lydelsen avförsta stycket får unga personer eller sådana som är sjuka inte häktas, omåtgärden kan antas medföra allvarligt men för den misstänkte och dessutom sådanövervakning kan ordnas att skäl till häktning inte längre föreligger. Enhavande kvinna får inte häktas närmast före förlossningen om detinte är uppenbart att en betryggande övervakning inte kan ordnas. Detsammagäller för tiden närmast efter förlossningen, om häktning kan antas medföraallvarligt men för kvinnan eller barnet. Övervakning förutsätter samtycke avden misstänkte. Vill han eller hon inte underkasta sig åtgärden, skall häktningske. Ipropositionen föreslås att beskrivningen av den personkrets som avses medbestämmelsen skall ändras. Om det på grund av den misstänktes älder,hälsotillstånd eller annan liknande omständighet kan befaras att häktningskulle komma att medföra allvarligt men för den misstänkte, får enligtförslaget åtgärden vidtas endast om det är uppenbart att betryggandeövervakning inte kan ordnas. Förslaget innebär enligt vad departementschefenanför en utvidgning av personkretsen så till vida att även hög ålder hos denmisstänkte skall kunna utgöra grund för att underlåta häktning. Med uttrycketannan liknande omständighet åsyftas t. ex. ett allvarligt handikapp. Kvinnor itiden strax före eller efter en förlossning nämns inte i den föreslagnalagtexten. Det mofiveras med att bestämmelsen tar sikte även på denna kategori. Enligtförslaget skall lagtexten - till skillnad mot vad som gäller f. n. -inteinnehålla någon bestämmelse om att man skall beakta det men som häktning kaninnebära för barn till misstänkta kvinnor. Departementschefen anser nämligenatt häktning i regel inte kan anses medföra allvarligt JuU 1981/82:13 27 menför den misstänktes barn eftersom kvinnor enligt 14 § lagen (1976:371) ombehandlingen av häktade och anhållna m. fl. kan ges tillstånd att medföraspädbarn eller ha barn som föds efter intagningen hos sig i häktet. Ändringsförslagetinnebär också att de starkare krav som gäller för häktning av havandekvinnor och kvinnor som har fött barn kommer att gälla även förhäktning av de andra kategorier som omfattas av föreskriften om övervakning. Bestämmelsenom övervakning som alternativ till häktning tas upp i motionerna 36 och 66.1den förstnämnda mofionen efterlyses förslag till en regel i 24 kap. 3 § RB avinnebörd att föräldrar som ensamma har vårdnaden om små barn skall få häktasendast om det är uppenbart att betryggande övervakning inte kan anordnas. Imotionen framställs också yrkande av innebörd att paragrafen t. v. skallkvarstå i sin nuvarande lydelse. I den senare motionen yrkas, såvitt nu är ifråga, att den nuvarande bestämmelsen om kvinnor som är havande eller harfött barn skall tas in som ett andra stycke i den föreslagna paragrafen. Utskottetanser för sin del att häkten i allmänhet är helt olämpliga vistelseplatser förbarn (se även SoU 1980/81:38) och att strävan måste vara att man helt undvikeratt placera barn i häkten. Den i propositionen föreslagna ändringen i 24 kap. 3§ RB innebär att domstolarna vid prövning av om övervakning skall ske i ställetför häktning inte fär ta hänsyn till det men som häktning kan medföra för denmisstänktes barn. De i propositionen föreslagna alternativa tvångsmedlenreseförbud och anmälningsskyldighet torde dock i vissa fall kunna tillgripasbeträffande misstänkta som har vårdnaden om små barn; det kan ju hävdas attdenna kategori personer ofta befinner sig i en sådan situation att risken förflyktfara, undanröjande av bevis eller återfall i brott inte är särskilt stor.Även med beaktande av möjligheten att använda alternativa tvångsmedel anserutskottet dock att det inte har kommit fram några bärande skäl för att la bortmöjligheten att ersätta häktning med övervakning med hänsyn till menet för denmisstänktes barn. Utskottetanser således att föreskriften i fråga även i fortsättningen bör ha en sådanutformning att hänsyn kan tas till det men som häktning kan medföra för enmisstänkt kvinnas barn. Beträffande utformningen av utskottets förslag tilllagtext hänvisas till utskottets hemställan. Utskottets ställningstagandeinnebär att begäran i motion 36 beaktas delvis och att det önskemål som liggerbakom yrkande 2 i motion 66 tillgodoses. Närdet så gäller den i motion 36 framförda uppfattningen att reglerna i fråga böromfatta föråldrar som ensamma har vårdnaden om - såsom motionen får förstås -spädbarn eller barn i krypåldern vill utskottet uttala att det givetvis ärangeläget att man vid prövningen av häktningsfrågor alltid i görligaste månbeaktar att barn kan vållas skador genom att dess värdnadshavare häktas. Ivilken utsträckning detta kan ske är till stor del en praktisk fråga. Inomregeringskansliet pågår arbete i syfte att undvika JuU 1981/82:13 28 attbarn som omhändertagits enligt utlänningslagstiftningen placeras i häkte m. m.Enligt utskottets mening är det angeläget att man i samband härmed även sökerlösningar som innebär att inte heller barn till personer som är misstänkta förbrott behöver vistas i häkten. Med hänsyn till sakens vikt utgår utskottet fränatt så sker utan nägon särskild åtgärd från sida, och därföravstyrker utskottet med det sagda bifall till motion 36 i nu behandlad del. Vid handläggningen av häktningsfrågor är tingsrättdomför med en lagfaren domare. Någon ändring härvidlag föreslås inte ipropositionen. Detta kritiseras i motion 19, och mofionärerna framhåller defördelar som från rättssäkerhetssynpunkt står att vinna med lekmannamedverkan. År1975 behandlade utskottet en motion om rättens sammansättning vidhäktningsförhandlingar. Utskottet uttalade att goda skäl kunde anföras både förlekmannamedverkan vid sädana förhandlingar och för ett bibehållande avnuvarande ordning. Till stöd för en utvidgad lekmannamedverkan talade enligtutskottet bl. a. det förhällandet att en sådan medverkan ger insyn idomstolarnas verksamhet och kan bidra till att bevara och fördjupa allmänhetensförtroende för domstolarna samt att vid häktningsförhandling huvudfrågan iregel är lämpad för lekmannadeltagande. Utskottet anförde vidare att det måstebeaktas att ett häktningsbeslut kan leda till en läng tids frihetsförlust. Mottanken på lekmannamedverkan anförde utskottet bl. a. att det gällde beslut omprovisoriska säkerhetsåtgärder i inledningen till en brottmålsprocess, vilkabeslut som regel kommer under lekmännens bedömning vid en efterföljandehuvudförhandhng. Utskottet framhöll också att förfarandereglerna kunde medföraorganisatoriska och praktiska svårigheter för nämnds deltagande i den förberedandehandläggningen av brottmål. Utskottetkonstaterade vidare, med hänvisning till häktningsutredningens arbete, att enreformering av häktningsinstitutet var förestående, och utskottet ansåg därföratt det inte var lämpligt att i det läget ta ställning till frågan om rättenssammansättning vid häktningsförhandlingar. I stället ansåg utskottet atthäktningsutredningen borde pröva frågan. följde utskottet (JuU1975/76:11, rskr 29). Utredningenföreslog att tingsrätt vid prövning av frågor om häktning skulle bestå av enlagfaren domare och två nämndemän. Kostnaden beräknades till 1,5 milj. kr. perår (penningvärde). Här kan nämnas att dagarvodet 1977var . och att det nu är . Imotion 19 anförs att de fördelar som står att vinna med en lekmannamedverkanväl motiverar den enligt motionärernas mening blygsamma kostnaden härför. Utskottet,som vill erinra om att den kostnad för reformen som här har nämnts bygger påberäkningar som gjordes , finner i JuU1981/82:13 29 likhet med departementschefen att ett genomförande avförslaget bör anstå redan av hänsyn till det rådande statsfinansiella läget.Vad som anförts i motion 19 i denna del bör således enligt utskottets meninginte föranleda någon åtgärd frän sida. Den som är anhållen eller häktadhar enligt nuvarande regler rätt att på begäran få biträde av offentligförsvarare (21:3). Offentlig försvarare utses av rätten. Någon ändring idetta hänseende föresläs inte i propositionen. Enligt häktningsutredningen brukar försvararen inträdaförst i samband med häktningsförhandlingen. Utredningen ansåg att denmisstänkte i princip borde ha tillgäng till försvarare vidanhållandet. Utredningen föreslog därför att åklagarna skulle åläggas att vidanhållandet fill rätten anmäla behovet av offentlig försvarare,oberoende av om den misstänkte begärt sådan. Frågan om försvararinträde harockså behandlats av en arbetsgrupp inom . Arbetsgruppenhar i den i inledningen nämnda promemorian föreslagit åtgärder för att försvarareskall förordnas redan i samband med anhållandet. Enligt vad utskottet harinhämtat övervägs förslagen inom . Frågan om försvararinträde tas upp i motion 19; imotiveringen anför mofionärerna att det från rättssäkerhetssynpunkt ärangeläget att häktningsutredningens förslag i denna del genomförs . Enligt utskottets mening kan det inte råda någon tvekan omatt det i allmänhet måste anses vara av värde att den som anhålls omedelbartfår biträde av försvarare. Bestämmelsen i 21 kap. 3 § tredje stycket sistameningen RB ger uttryck för denna tanke. Enligt 12 § förundersökningskungörelsen(1947:948) skall den misstänkte redan i samband med det förhör som normaltföregår beslut om anhållande underrättas om bl. a. rätten till offentligförsvarare. För att en försvarare skall kunna biträda i samband med anhållandetkrävs att han utses på ett tidigare stadium av förundersökningen. Med hänsyntill att frågan om den tidpunkt vid vilken försvarare bör utses, som framgår avdet föregående, övervägs inom saknas enligt utskottetanledning till någon åtgärd frän liksdagens sida med anledning av motion 19 idenna del. Enligt de regler som gäller nu färkroppsvisitation eller kroppsbesiktning av kvinnor inte utföras eller bevittnasav annan än kvinna eller läkare (28:13). En manlig sjuksköterska får såledesinte utföra eller vara närvarande vid kroppsvisitation eller kroppsbesiktningav kvinnor. I propositionen föreslås en ändring som innebär att hindret förmanliga sjuksköterskor att utföra och närvara vid kroppsvisitationer ochkroppsbesiktningar av kvinnor undanröjs. Från den särskilda regleringenbeträffande undersökningar JuU 1981/82:13 30 somgäller kvinnor undantas blodprovstagning. Utskottet har inget att erinra motförslaget i denna del. Imotion 35 efterlyses en komplettering av den sålunda föreslagna regleringen.Enligt motionären bör var och en som skall bli kroppsvisiterad ellerkroppsbesiktigad - oavsett kön ha rätt att få undersökningen utförd avpersoner av det egna könet och i närvaro av endast personer av det egna könet.För en sådan ordning åberopar motionären integritetsskäl och hänsyn tillskiljaktigheter i kulturell bakgrund hos olika invandrargrupper. Utskottetvill för sin del i linje med den tanke som bär upp motionsönskemålet framhållavikten av att kroppsvisitationer och kroppsbesiktningar alltid utförs på ettsådant sätt att de inte upplevs som mer kränkande än nödvändigt. Utskottetutgår således från att önskemål om att undersökningen skall utföras ellerbevittnas av personer av det egna könet respekteras i den utsträckning som detär praktiskt möjligt och att särskild hånsyn tas till religionsuppfattningarmed vilka det kan komma i konflikt att kroppsbesiktningar utförs av detmotsatta könet. Utskottet kan emellertid inte ställa sig bakom förslaget attden som skall bli kroppsvisiterad eller kroppsbesiktigad skall ha enovillkorlig rätt att få undersökningen utförd av och bevittnad av personer avdet egna könet. En sådan ordning fordrar att det finns personal av båda könentillgänglig i en omfattning som det f. n. saknas möjligheter till eller att mangodtar dröjsmål med undersökningen; det senare kan bl. a. innebära ölägenheterför den som skall undersökas och medföra kostnader för bevakning samt få tillföljd att utredningen i övrigt inte kan genomföras i den takt och på det sättsom är nödvändigt. Utskottet finner således att motionen bör avslås redan avpraktiska och statsfinansiella skäl. Idetta sammanhang vill utskottet ta upp en annan fråga som gäller kroppsvisitationoch kroppsbesiktning. I 28 kap. RB, som innehåller de grundläggandebestämmelserna i ämnet, förekommer endast begreppen kroppsvisitation ochkroppsbesiktning. Genom annan lagstiftning har begreppen ytligkroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning aktualiserats. (Se det iproposition 1981/82:2 intagna förslaget till lag om ändring i lagen om straffför varusmuggling och 52 a § lagen om kriminalvård i anstalt vilken senareparagraf bör jämföras med 5 § i den genom proposition 1980/81:114 föreslagnalagen om säkerhetskontroll vid domstolar.) Utskottet anser att det är angelägetatt regleringen av instituten kroppsvisitation och kroppsbesiktning - bl. a.för att undvika problem för de tillämpande myndigheterna - görs så enhetligsom möjligt och strävan bör vara att få till stånd en definition av begreppensom har allmän gilfighet. Utskottet utgår från att tvängsmedelskommittén(1978:06) överväger den fråga som har berörts. JuU 1981/82:13 31 Överprövningav vissa beslut av åklagare Beträffande den som är häktad på grund av misstankeom brott ankommer det på undersökningsledaren eller åklagaren att avgöra omeller i vad mån den häktade kan, med hänsyn till risken för att bevis undanröjseller brottsutredningen annars försvåras, fä medgivande att vistas tillsammansmed annan häktad, avsända eller ta emot brev eller försändelse av annat slagutan föregående granskning av innehållet, ta emot besök, ha telefonsamtaleller lämna förvaringslokalen. Undersökningsledaren eller åklagaren får ocksåbesluta om inskränkningar helt eller delvis i den häktades rätt att ha tillgångtill tidskrifter, tidningar, radio och TV, om det är påkallat för att undvikaatt bevis undanröjs eller utredning om brott annars försväras. Reglernai ämnet finns i 16 § lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållnam. Åklagares beslut kan överprövas inom ramen för riksåklagarens ochstatsåklagares tillsyn över lägre åklagares verksamhet.