bet · G501JuU42 · 1981-12-31 00:00:00 — Målet förutsätts ha prejudikatintresse, varför enrättegång i tre instanser kan förväntas med åtföljande dryga rättegångskostnader.Utan rättshjälp kan parten troligen icke sätta sådana kostnader på spel. Villdet sig väl, har parten rättsskyddsförsäkring, men försäkringsbeloppet ärmaximerat och förslår kanske inte för en så kostsam process. I många fallskulle parten sannolikt icke se sig annan råd än att återkalla sin talan. Men ien sådan situation skulle svaranden säkerligen icke försumma att göra bruk avsin rätt enligt 13 kap 5 § att begära, att målet ändå prövas.Berövad medlen till att processa effektivt skulle käranden stå inför denöverhängande risken av att käromålet ogillas genom dom, som vinner rättskraft.Och insikten härom torde göra svaranden föga benägen till förlikning. Förslagetsynes för tvistemålsprocessens del kunna accepteras blott för de fall, därkäranden ej hunnit väcka talan eller, om talan väckts, svaranden ej hunnit ingåi svaromål. JuU1981/82:42 43 De föreslagna tilläggen till 34 §rättshjälpslagen avstyrks därför bestämt. Av enahanda skäl avstyrks förslaget i49 b § om retroaktiv fillämpning av tilläggen till 34 § på mål och ärenden, därallmän rättshjälp beviljats, innan de nya bestämmelserna trätt i kraft. (Ju 1977:06) har filluppgift att göra en allmän översyn av (RB). Vårt första betänkandekommer att till allra största delen handla om processen i tingsrätt. Arbetet pådetta betänkande är i sitt slutskede. Vi räknar med att ge trycklov underloppet av mars månad . I ett avsnitt av våra allmänna överväganden behandlar viett ämne som fått namnet parallella rättegångar. De rättegångar som vi åsyftarmed detta begrepp är av samma slag som de vilka i den nu aktuella propositionenbehandlats under rubriken "1.6 Allmän rättshjälp innan pilotfall haravgjorts" (s. 22) och vilka avses med förslagen i de till oss remitteradedelarna av propositionen. Vi är kritiska till propositionens förslag. I många frågorkan vi instämma med vad en ledamot av lagrådet, justitierådet ,anfört. Vårt förslag innebär att vi angripit problemen på ett annat sätt. Vivill som vårt yttrande överlämna en kopia av våra överväganden så som deutformats i den allmänna delen av våra mofiv till föreslagna ändringar i RBliksom i värt förslag fill lagtext och till specialmofivering'. Utöver vad somanförs i detta material vill vi anföra följande. uppdrag är i hög grad inriktat påatt göra förfarandet snabbare och billigare. Vi har att beakta såväl statenskostnader för domstolsväsendet som parternas kostnader. Vår uppmärksamhet ärdäremot inte särskilt inriktad på mål där någon eller båda parterna harrättshjälp. Den lösning vi har övervägt kan därför - om man vill uppnåsärskilda effekter i fråga om statens kostnader för rättshjälp - behövakompletteras med ändringar i t. ex. rättshjälpslagen. Vi anser emellertid attvårt förslag i allt väsentligt och på ett för den rättssökande väsentligtbättre sätt tillgodoser vad man avsett att uppnå med proposifionen. Om målensammanförs till en domstol får man nämligen de bästa förutsättningarna för eneffektiv kostnadskontroll. Det är tänkbart att det även efter genomförandet av vårtförslag kvarstår ett behov av ändringar i rättshjälpslagen. Hur reglerna isådant fall bör utformas måste övervägas ytterligare men vissa av detankegångar som ligger bakom förslagen i den remitterade propositionen tordekunna bilda en utgångspunkt. Ur rättegångsutredningens kommande betänkande (allmänmotivering) JuU1981/82:42 44 har det förekommitflera uppmärksammade rättegångar angående läkemedelsskador. Rättegångarna hargällt bl. a. neurosedyn, p-piller och röntgenkontrastmedel. Gemensamt för varjetyp av läkemedel har varit att ett flertal personer drabbats av likartade skadoroch sedan yrkat skadestånd av läkemedelsfabrikanten eller staten. I neurosedynfallet ingavs stämningsansökningar församtliga skadade till fabrikantens hemvistforum enligt huvudregeln förforumbestämning. Målen handlades gemensamt med stöd av reglerna i 14 kap. av mål. I fråga om de andra läkemedlen har däremot varje skadad personväckt en fristående talan vid domstolen i den ort där han behandlats medläkemedlet i fråga (forum för skadegörande handling enligt 10 kap. 8 § RB). Enligt 14 kap. 7 § RB är det inte tillåtet att förena målom de väckts vid skilda domstolar och det finns inga möjligheter att överflyttatvistemål från en behörig domstol till en annan. Därför har mål som haft sammagrundtema och rört samma sakfrågor kommit att behandlas parallellt vid ettflertal domstolar. Detta har i alla hänseenden varit processekonomisktofördelaktigt, särskilt som det i samtiiga fall rört sig om kostnadskrävandeoch invecklade mål. Olägenheterna är så uppenbara att vi inte anser oss behövaredogöra närmare för dem. Det är inte bara läkemedelsskador som aktualiserar problemav det nu berörda slaget. Motsvarande situation kan uppkomma bl. a. när envanlig produkt- vilken som helst - uppvisar ett och samma fel i flera fall ochdet blir fråga om ett produktansvar. I praxis har förekommit rättegångar därsamme advokat väckt talan vid olika domstolar som ombud för ett flertalkonsumenter, vilka bHvit skadade av en viss sorts dörrknoppar av glas. Man kanräkna med att problemen med processekonomiskt omotiverade parallellarättegångar kommer att öka i och med att det släpps ut allt fler inveckladeprodukter till försäljning som konsumenter i allt högre grad görsuppmärksamma pä sina möjligheter att ta till vara sin rätt. Normalt är det samme svarande som förekommer när man haranledning att tala om parallella rättegångar. I p-pillerfallet var det dock tresvarandebolag som instämts. Man kan också tänka sig t. ex. mål där samtligalandsting är svarande. Ingenting hindrar emellertid att partsidentitetenföreHgger på kärandesidan. En näringsidkare kan t. ex. vilja stämma ett flertalköpare av en vara för att få betalning, medan köparna å sin sida gör gällandeatt varan är av tekniskt undermålig kvalitet. Den tekniska bedömning som krävskan vara av sådan art att en samordnad handläggning av målen ter sig önskvärd. Mot de processekonomiska skälen för en samordnadhandläggning kan i vissa fall tala hänsynen till någon av parterna. Deadvokater som drivit de uppmärksammande parallella rättegångarna harförsvarat sitt tillvägagångssätt med att varje enskilt mål varit unikt och attvarje klient haft rätt att få sin sak prövad vid sin egen domstol. Vidare harde påpekat att en del av klienterna blivit invalidiserade och därför interimligen skall behöva förflytta sig till läkemedelsföretagets hemmaplan. har lagts fram en proposition om ändringar irättshjälpslagen (prop. 1981/82:28). Propositionen syftar till att minskastatens rättshjälpskostnader för bl. a. mål av nu angivet slag. I propositionenföreslås att rättshjälp inte skall få beviljas om frågan om rättshjälp kananstå ull dess en annan rättslig angelägenhet, vari anspråket stöder sig påväsentligen likartad grund, har avgjorts slutligt. JuU1981/82:42 45 Det framlagda förslaget är givetvisägnat att minska statens kostnader för rättshjälp i mål där talan förs på detförut beskrivna sättet men förslaget utesluter inte att parallella rättegångaräven i fortsättningen drivs i onödan. En brist i förslaget är enligt vår meningatt den behövliga samordningen mellan de organ som skall besluta irättshjälpsfrågorna inte tillräckligt beaktats. Det framlagda förslaget synesutgå från att det är en jämförelsevis enkel uppgift att välja ut ett fall somlämpar sig för en prejudicerande prövning. Förslaget innebär vidare - naturligtnog - ingen lösning av kostnadsfrågan når det gäller parter som normalt intekan få rättshjälp. Det gäller bl. a. juridiska personer och enskildanäringsidkare samt fysiska personer med höga inkomster. Det framlagda förslagetär inte heller invändningsfritt från rättssäkerhetssynpunkt (se yttrande av enlagrådsledamot i den berörda propositionen s. 27). Enligt vår mening finns det anledning att överväga andraoch mer generellt verkande lösningar i syfte att begränsa framför allt statenskostnader för rättegångar av det berörda slaget. Den forumregel som ibland utnyttjas och som leder till attmålen sprids på många domstolar - forum för talan i anledning av skadegörandehandling - är tillkommen därför att utredning och bevisning om skada iallmänhet lättast står att erhålla pä platsen för den skadegörande handlingen(SOU 1938:26 s. 145). Detta skäl har i allmänhet inte så stor betydelse vid demera kollektiva skadefallen. Den bevisning som är aktuell har i allmänhet inteså stor lokal anknytning. Det är inte heller så att en kärande generellt harrätt att väcka talan vid sin egen domstol. Man skulle kunna överväga att göra om forumregeln förskadegörande handlingar så att dess tillämpningsområde inskränktes till någotsom bättre motsvarar regelns ursprungliga syfte. Om man gör detta löser manemellertid inte problemen med parallella och onödiga rättegångar, om man - somvi senare skall komma till - vill ha kvar en särskild forumregel till förmånför konsumenter. Ändrade forumregler löser inte heller så lätt de problem somär förenade med att det i många fall kan vara flera parter på svarandesidan.Problemen måste i stället lösas från den utgångspunkten att flera domstolarkommer att vara behöriga att ta upp de mål som av processekonomiska skäl börsamordnas. En möjlighet vore att låta flertalet av de parallellamålen vilandeförklaras medan ett eller möjligen några mål drivs som pilotfall.För vilandeförklaring krävs enligt 32 kap. 5 § RB att det för måletsprövning skall vara av synnerlig vikt att den fråga som är föremål för denandra rättegången först avgörs. Regeln synes visserligen inte ha tillkommit meddirekt sikte på situationen, att utgången i ett pilotmål av här avsett slagskall avvaktas; processer av den nu aktuella typen var inte i blickpunkten närbestämmelsen tillkom. Avsikten har dock varit att regeln skall tillämpas bl. a.när utgången i den andra rättegången endast fär en mer eller mindre stark bevisverkani det aktuella målet. Som exempel på fall i vilka regeln är tillämplig nämndeprocesslagberedningen att hyresgäst och hyresvärd tvistar om tolkning avhyresavtalet och samma avtalsbestämmelse är föremål för tvist i annan rättegängmellan hyresvärden och annan hyresgäst eller mellan andra parter (SOU 1938:26s. Enligt vår mening faller otvivelaktigt de parallellarättegångar för vilka vi redogjort in under det tillämpningsområde för32 kap. 5 § som processlagberedningen avsåg. En annan sak är att beredningenmenade att stor hänsyn måste tillmätas huruvida parterna begär att måletshandläggning JuU1981/82:42 46 I de fall vi nu behandlar har rpan anledningräkna med att endast den ena parten vill ha målet vilandeförklarat. Paragrafenupptar emellertid inte som vissa andra paragrafer i (se t. ex. 17 kap. 5 §andra stycket) någon regel om att den mot parts bestridande får tillämpasendast under vissa särskilda förutsättningar. Vi har den uppfattningen att 32 kap. 5 § går att tillämpanär det gäller de parallella rättegångar som vi nu behandlar. Man kanemellertid inte komma till rätta med de processekonomiska problemen medparallella rättegångar enbart genom att använda sig av möjligheterna tillvilandeförklaring. Det finns nämligen t. ex. inga regler om hur man skall kunnakomma fram till beslut i fråga om vilka mål som bör vilandeförklaras och vilkasom bör drivas som pilotfall. Kärandena kan rned fog misstänkas ha en annanuppfattning i denna fräga än svarandena och flera domare kan tänkas var och enanse sitt mål särskilt lämpat för en uppmärksammad prejudikatbildande prövning.Vidare saknas en samordning mellan domstolarna rörande kostnadsfrågor ochannat, vilken kan vara önskvärd om t. ex. alla målen förliks. En tingsrätt kaninte tillåtas bestämma över en annan fingsrätt eftersom detta skulle strida motallmänna principer om tingsrätternas ställning i förhållande till varandra. När det gäller metoden att driva ett mål som pilotfallmåste man också beakta att part i annat mål kan träffas av bevisverkan frånpilotfallet och därför kan ha rätt fill ordinär intervenfion i pilotmålet (se14 kap. 9 § RB). Regler om förening av sammanhängande mål från olikadomstolar har införts i 12 § lagen (1979:1118) om jämställdhet mellankvinnor och män i arbetslivet. Reglerna har avseende på en situafion i vilkenett skadestånd, som en arbetsgivare kan ha att utge, skall tillfalla fleraarbetstagare eller arbetssökande att delas dem emellan. Väcks talan motarbetsgivaren vid skilda domstolar skall handläggningen av målen ske hosarbetsdomstolen, om något av målen hör dit. Annars skall målen handläggas vidden tingsrätt där talan först väcktes eller, om talan väckts vid två domstolarsamtidigt, vid den domstol arbetsgivaren väljer. Enligt vår mening bör jämställdhetslagens system knappasttas som förebild för en reform av mer generell räckvidd, eftersom det systemetkan leda till högst slumpartade och processekonomiskt olyckliga resultat. Vadsom behövs är en övergripande samordning mellan domstolarna. Detta kräver attdet läggs i en hand att bestämma att målen skall handläggas gemensamt vid en avdomstolarna. Den domstolen fär sedan besluta om huruvida några mål börvilandeförklaras medan ett eller några mäl drivs som pilotfall eller om allamäl skall drivas parallellt. Om målen handläggs gemensamt blir utvägen attvilandeförklara alla mål utom ett pilotmäl mindre intressant än om målenhandläggs vid flera domstolar. Den gemensamma handläggningen skapar nämligenett utrymme för att i en för alla målen gemensam mellandom enligt 17 kap. 5 §avgöra en principfråga som är gemensam för alla målen. Åtminstone i de fall därmålens individuella natur inte kräver att parterna är personligen närvarande vidförhandling för avgörande av principfrågan kan en sådan metod ha fördelarframför pilotfallsmetoden. Ett samordnande organ av det förut angivna slaget finnsenligt 5 kap. 2 § expropriationslagen (1972:719), för det fall attexpropriation skall ske av fastigheter som är belägna inom olikafastighetsdomstolars områden. Under vissa förutsättningar kan nämligen i sådantfall regeringen eller, efter JuU1981/82:42 47 regeringens förordnande, annan myndighet bestämma attfrågan om expropriation skall tas upp av viss fastighetsdomstol. Att beslutanderätten enligt expropriationslagen ligger hosregeringen får ses mot bakgrund av att det i första hand är regeringen som gertillstånd till expropriation. På de allmänna domstolarnas område har högstadomstolen i andra forumsammanhang tillerkänts en samordnande roll i så måttoatt den i vissa fall på ansökan av part kan hänvisa ett mål fill behörigdomstol (10 kap. 20 § RB). Goda skäl talar för att det bör ankomma på högstadomstolen att besluta också beträffande den samordning som de parallellatvistemålsrättegångarna ger anledning fill. Normalt bör det ankomma på parterna att ta inifiativettill en sammanfö-ring av målen. De samhällsekonomiska olägenheterna avparallella rättegångar är emellertid sådana att också ett samhälleligt organ -tingsrätt eller hovrätt - bör kunna ta initiativet. En första förutsättning för att mål från olika domstolarskall få sammanföras bör vara att målen med nu gällande regler hade kunnatsammanläggas om de varit anhängiga vid samma domstol. De nuvarandesammanläggningsmöjligheterna enligt 14 kap. RB är emellertid så omfattande,att det inte rimligen kan räcka med en sådan begränsning. Det måste finnasväsentliga fördelar att hämta av en sammanföring. Fördelarna med att föra samman målen till en tingsrätteller till en hovrätt kan växla i styrka. I vissa av de uppmärksammadeläkemedelsfallen har tvistefrågorna rörande ett visst läkemedel varit ihuvudsak desamma. I fråga om andra läkemedel har invändningar framförts somgjort att målen i icke ringa utsträckning kommit att uppvisa särdrag. Det hargjorts gällande t. ex. att en eller flera kärande haft fallenhet för visssjukdom. Även om käromålen haft många väsentliga punkter gemensamma har därförutgången av ett mål inte varit avgörande för utgången av andra. Deprocessekonomiska fördelarna med en gemensam handläggning kan emellertid varaframträdande även i sådana fall. Det mest betydelsefulla är om målen genom enomfattande utredning e. d. är särskilt arbetskrävande och om de resurskrä-vandemomenten är gemensamma i de olika målen. Fördelarna med en sammanföring av mål måste också vägasmot olägenheterna för den part mot vars vilja sammanföring av målen kommer fillstånd. Han bör - särskilt om han har svårt att förflytta sig - inte oskäligtbetungas på det sättet att han tvingas till långa resor utan att parterna ochsamhäUet gör betydande processekonomiska vinster. Han får inte heller betungasgenom att fiden för handläggning av hans mål blir orimligt lång. Lagteknisktbör förutsättningen uttryckas så att sammanföringen av målen inte får medföra"betydande olägenhet" för någon av parterna. Att kärandena kan viljaha olika domares syn på fallet bör dock inte under några omständigheter få motiveraatt flera parallella rättegångar drivs. I sådant fall bör i enlighet medgrunderna för vår rättegångsordning kärandena nämligen i stället ta upp falletså fort och enkelt som möjligt i högre rätt. Ett sammanföringsbeslut måste rimligen i första handförutsätta att målen pågår . Man kommer därför inte till rätta medsuccessiva onödiga mål. Man kunde tänka sig att för successiva fall besluta omatt den domstol som dömt i det tidigare målet också skall handlägga det senare.Frågan är emellertid om man med en sådan ordning når några vinster avbetydelse. Det uppstår sålunda knappast några processekonomiska olägenheter avatt målet får handläggas av den domstol vid vilken talan väckts. Avslutningsvisvill vi påpeka att vi inte ser vårt förslag som någon JuU1981/82:42 48 fullständig lösning av problemen kring parallellarättegångar. Systemet kan behöva förfinas i ett senare skede av reformarbetet.Särskilt bör anmärkas att det med vårt förslag i undantagsfall kan uppståproblem när ett mål, som överflyttats från en domstol till en annan, i ettsenare skede av rättegången bör flyttas tillbaka. En sådan situafion kan uppståbl. a. om ett pilotmål har avgjorts och ett annat mål därefter kräverupptagande av en omfattande muntlig bevisning, som med fördel kan upptagas viden annan domstol. Regler om återflyttning är inte den enda utvägen ur dilemmat.En annan metod är att införa regler om att mål i vissa fall får delas upp, t.ex. så att en viss domstol handlägger endast den del av målet som utgör"knäckfrågan". Sädana regler har ett mycket nära samband med frågorom prejudikatbildningen, vilka vi kommer att ta upp i en senare etapp. Vårt förslag löser inte heller de allmänna frågorna om ivad mån man i särskilda fall bör använda pilotfallsmetoden eller parallelltdriva alla mål fram till ett avgörande. Vilken väg som bör väljas är ofta ensvår fråga som måste besvaras på grundval av målens karaktär,partskonstellationerna, ombudsfrågan m. m. Även den nu angivna problemafikenhar ett nära samband med frågor om prejudikatbildningen. En metod kan vara attt. ex. låta en representativ part föra allas talan (s. k. dass acfion). Till nuberörda frågor återkommer vi i ett senare betänkande. Ur rättegångsutredningens kommande betänkande (förslagtill ändringar i ) Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 14 kap. 3§ Vill svaranden till gemensam Vill svaranden till gemensam handläggningväcka talan mot kä- handläggning väcka talan mot käranden angående samma sakeller randen angående samma sak eller sak, som har gemenskap med denna, sak,som har gemenskap med denna, eller rörande fordran, som kan gå i eller rörandefordran, som kan gå i avräkning mot kärandens, och sker avräkning motkärandens, skall det före huvudförhandlingen, skola målen handläggas i enrättegång, målen handläggas i en rättegång. Käromål, som sålunda förenats medKäroinål, som sålunda förenats med huvudkäromålet, är genkäromål.huvudkäromålet, är genkäromål. 4§ Vill någon, som e/är part i rätte- Villnågon, som inte är part i gängen, till gemensam handläggning rättegången,fill gemensam hand- väcka talan mot båda parterna eller läggningväcka talan mot båda par- endera om det, varom tvistas, och ternaeller en av dem om det, som sker det före huvudförhandlingen, tvistengäller, skall målenhandläggas skola målen handläggas i en rätte- i en rättegång, gång. 5§ Vill part, om han tappar saken, Vill part, om han förlorar målet, mot tredjeman framställa åter- mot tredje man framställa återgångskrav eller anspråk påskade- gångskrav eller anspråk på skade- stånd eller annat dylikt, äge, han, innan målet företagestill huvudförhandling, till gemensam handläggning med det målet väcka sintalan mot tredje man. Vad nu sagts äge motsvarande tillämpning, om tredje man ianledning av den utgång saken kan få mellan parterna vill mot någon av demeller båda väcka talan angående sådant anspråk. stånd eller annat dylikt,/nr han till gemensamhandläggning med huvudkäromålet väcka sin talan mot tredje man. Om tredje man i anledning av denutgång saken kan få mellan parterna vill väcka talan mot någon av dem ellerbåda angående sådant anspråk som sägs i första stycket, får han väcka dennatalan till gemensam handläggning med huvudkäromålet. Ej må i fall, som avses i 1-6 §§,mål förenas, med mindre målen väckts vid samma domstol och denna är behörigsamt för målen samma rättegångsform är tillämplig. Mål, som avses i 1-6 §§, får inteförenas, om inte, målen handläggs vid samma domstol och denna är behörig samtsamma rättegångsform är tillämplig/ör7?iö/e«. Väcks talan som avses i 3-5 §§ efter det att förberedelseni fråga om huvudkäromålet avslutats får rätten handlägga målen särskilt ommålen inte utan olägenhet kan handläggas i samma rättegång. Handläggs mål, som avses i 1-6 §§, vid skilda domstolar avsamma ordning får högsta domstolen efter ansökan av part eller anmälan avtingsrätt eller hovrätt förordna att målen skall förenas i en rättegång vidnågon av domstolarna, om en sådan ordning har väsentliga fördelar och ejinnebär betydande olägenhet för nägon part. Om det är lämpligt, får dendomstol, som skall handlägga målen, åter särskilja dem. Beslut som rätten fattat i sådantmål; som på grund av högsta domstolens förordnande överlämnas från en domstol annan, skall gälla om inte den domstol, dit målet överlämnats, bestämmerannat. JuU1981/82:42 50 Ur rättegångsutredningens kommande betänkande(specialmotivering till 14 kap. 7 § ) I paragrafen har införts de reglerom sammanföring av parallella mål som vi behandlat i den allmänna motiveringen(avsnitt 13.3). En första förutsättning för att målen skall få förenas är attde är sådana att en förening kunnat ske enligt 14 kap. 1-6 §§, om målenhandlagts vid samma fingsrätt. En annan förutsättning är att de mål sorn skallsammanföras är anhängiga vid domstol av samma ordning, t. ex. två tingsrätter. Förening av målen kommer till stånd efter ansökan av någonav parterna eller efter anmälan av tingsrätt eller hovrätt. I de flesta fall ärdet den part mot vilken talan riktas som har intresse av att en sammanläggningkommer till stånd och därför kommer att göra ansökan. 1 andra fall kan en ellerflera kärande ha ett motsvarande intresse. För att en domstol skall kunna göraanmälan måste givetvis domstolen som handlägger ett mål på något sätt ha fåttkännedom om att det finns parallella mål vid andra domstolar. I flertalet fallvållar detta inga problem eftersom åtminstone den ena parten har intresse avatt ge domstolen behövliga upplysningar. Man kan i och för sig ge parternaockså en formell skyldighet att upplysa domstolen om pågående parallella målmen en lagreglering härav är förenad med betydande gränsdragningssvårigheter.Behovet av en formell reglering synes inte heller vara särskilt stort. Vårtförslag upptar därför inte några uttryckliga regler om skyldighet för parternaatt vara aktivt verksamma i nu berört hänseende. Beslutande organ är högsta domstolen. Även utan uttryckliglagbestämmelse torde det vara klart att högsta domstolen i normala fall intebör besluta om förening av mål utan att parterna beretts tillfälle yttra sig ifrågan.