bet · G501JoU31 · 1981-12-31 00:00:00 — Härutöver skalllänsveterinärorganisationen samordna åtgärder mot djursjukdomar. Ifråga om de sällsynta sjukdomar som är upptagna i epizootilagen harlänsstyrelsen denna uppgift. 1länsveterinärbrganisationens arbetsuppgifter ingår också att utöva upplysnings-och rådgivningsverksamhet. är alltså en från länsstyrelsenskild enhet vars verksamhet utövas av länsveterinären. Denne är tillikatjänsteman i och handlägger där framför allt sådana ärenden somåvilar som regionalt organ för tillsynen m. m. enligtlivsmedelslagen, djurskyddslagen och epizootilagen. lyddelänsveterinären under dåvarande veterinärstyrelsen. Länsveterinären var då enfrån fristående expert med skyldighet att biträda ifrågor rörande livsmedelskontroll, djurskydd och epizootibekämpande. En direktbefälslinje gick då från den centrala veterinära myndigheten tilllänsveterinären. När veterinärstyrelsen upphörde fördelades dess uppgifter pålantbruksstyrelsen och det nyinrättade . Det bestämdes dåatt länsveterinären skulle inplaceras i men det förutsattes attlänsveterinären även skulle fullgöra uppgifter åt båda dessa centrala verk ifrågor som inte berörde . Länsveterinären utför ilänsveterinärorganisationen utanför ifrågavarande uppgifter åtlantbruksstyrelsen. Denregionala statliga administrationen för djurens hälso- och sjukvård är alltså,bortsett frän mera sällsynt förekommande epizootiärenden, uppdelad pålantbruksnämnd och länsveterinärorganisation. Jordbruksministern delardjurhälsoutredningens uppfattning att det är angeläget att denna uppdelningupphör. Han anser också i likhet med utredningen och flera remissinstanser attdet regionala ansvaret för djurens hälso- och sjukvård bör åvila lantbruksnämnden.Länsveterinärorganisationens nuvarande arbetsuppgifter bör alltså föras övertill resp. lantbruksnämnd. 1 och med detta upphör länsveterinärorganisationenoch administrationen koncentreras till ett regionalt organ. Deuppgifter som bör överföras från länsveterinärorganisationen tilllantbruksnämnden är i vissa delar av administrativ natur och kräver inteveterinär kompetens. Övriga uppgifter rörande övergripande tillsyn av detallmänna sjukdomsläget, tillsynen av praktiserande veterinärers verksamhet,planering och samordning av olika insatser, medverkan vid planering ochgenomförande av lantbruksnämndens rådgivning inom husdjursområdet,djurskyddsfrågor m. m. förutsätter i flertalet fall veterinär sakkunskap.Sådan saknas f. n. vid lantbruksnämnderna. JoU 1981/82:31 11 1 landet finns f. n. 32 tjänster som länsveterinäroch biträdande länsveterinär. Två länsveterinärer finns i ,, , , , , ochVästerbottens län. Enligt propositionen finns det skäl som talar för att såvälsamtliga länsstyrelser som lantbruksnämnder har en fast tjänst med veterinärkompetens inom sig. Föratt kunna tillgodose ett sådant önskemål skulle 16 nya tjänster behövainrättas. 1 nuvarande statsfinansiella läge anser jordbruksministernemellertid inte att det är lämpligt att föreslå en sådan resursförstärkning. Istället föreslås, såsom inledningsvis redovisats, att tillgängliga resurserfördelas mellan länsstyrelser och lantbruksnämnder med beaktande av nuvarandepersonaluppsättning. Lösningarna blir härvid olika i olika län beroende påtidigare tilldelning av tjänster. I tre motioner riktas kritik mot förslaget omplacering av länsveterinärtjänsterna m. m. Enligt motion 2227 innebärförslaget att överföra den nuvarande organisationen på lantbruksnämnderna ochsamtidigt behålla anknytningen till länsstyrelserna en splittring, som troligenökar behovet av regional samordning och förorsakar högre kostnader.Motionärerna avstyrker propositionen i denna del och förordar en översyn avnuvarande organisation i fråga om funktion och ekonomi. I motion 2314 anförsatt förslaget är en halvmesyr som, i de fall där överflyttning föreslås, intetar tillräcklig hänsyn till de uppgifter som åligger länsveterinärerna vidsidan av djurhälsovården, varmed avses främst livsmedelskontrollen och verksamhetenenligt djurskyddslagen och epizootilagen. Motionärerna föreslår i stället ensamlad översyn av den regionala organisationen på veterinärsidan, där hänsyntas till samtliga faktorer som påverkar länsveterinärernas ställning ocharbetsuppgifter. I avvaktan pä en översyn bör länsveterinärerna åläggas attbiträda lantbruksnämnderna med uppgifter rörande djurhälsovården, men någonöverflyttning av tjänster bör ej ske. 1motion 2313 påpekas att man i län med två länsveterinärtjänster i den nuvarandeorganisationen i prakfiken får två huvudmän, vilket kommer att medföra mindreflexibilitet i samarbetet mellan de två befattningshavarna. Enligt motionen ärdet mest ändamålsenligt med samma huvudman för båda tjänsterna. I enlighethärmed föreslås att tjänsterna i fråga, även i de län där länsveterinärtjänstenär dubblerad, får tillhöra . Mofionärerna har dock ingen invändningmot att länsveterinärerna åläggs att biträda lantbruksnämnderna med veterinärsakkunskap som föreslagits i propositionen. Utskottet ansluter sig i de flesta avseenden tillregeringens förslag rörande den regionala administrationen av djurens hälso-och sjukvård. Som i propositionen utförligt redovisats finns det starka skälsom talar för att lantbruksnämnderna får tillgång till veterinärmedicinsksakkunskap. Utskottet har således ingen erinran mot att funktionerna inomlänsveterinär- JoU 1981/82:31 12 organisationenöverförs på lantbruksnämnderna och att en veterinär enhet inrättas vid dessanämnder i enlighet med regeringsförslaget. Vad däremot beträffarlänsveterinärernas placering delar utskottet motionärernas uppfattning att deni propositionen föreslagna ordningen synes mindre ändamålsenlig. Sålundainnebär förslaget, som framgår av redovisningen ovan, att lösningarna blirolika i olika län beroende på tidigare tilldelning av tjänster. I likhet medmotionärerna och ett stort antal remissinstanser anser utskottet det mindrelämpligt att i fråga om huvudmannaskap dela länsveterinärerna mellan tvålänsmyndigheter. Vid länsstyrelsernas handläggning av ärenden rörande bl. a.livsmedelslagen, djurskyddslagen och epizootilagen fyller länsveterinären enviktig funktion. I propositionen framhålls visserligen, på anförda skäl, attden föreslagna omorganisationen inte innebär några väsentliga negafiva effekterför länsstyrelserna. Enligt utskottets mening har dock inte förebringatstillräcklig utredning rörande förslagets konsekvenser i fråga om dearbetsuppgifter som länsveterinären fullgör i . Med hänvisningtill det anförda föreslår utskottet att länsveterinärernas ställning och arbetsuppgifterblir föremål för en samlad översyn och att ifrågavarande tjänster i avbidan pådenna översyn t. v. bibehåller sin organisatoriska placering vid resp.länsstyrelse med uppgift enligt propositionens förslag att biträdalantbruksnämnderna i frågor angående djurens hälso- och sjukvård. Det börankomma på regeringen att närmare besluta på vilket sätt den av utskottetförordade översynen bör genomföras. I sammanhanget bör framhållas attdjurhälsoutredningen för sin del förordat en översyn av bl. a. livsmedelslagenoch formerna för livsmedelskontrollen. Utskottetsställningstagande innebär att motion 2313, yrkande 2, i huvudsak tillstyrks.Beslutet bör vidare i viss utsträckning kunna tillgodose syftet med mofion2227, yrkande I, och mofion 2314, yrkande I. Vadbeträffar frågan om ytterligare personalresurser instämmer utskottet i de skälsom i propositionen (s. 18) anförts för att lantbruksnämnden i länbör tilldelas en ny tjänst som veterinär. I överensstämmelse med utskottetsställningstagande rörande länsveterinärernas organisatoriska placering bördock denna tjänst inrättas i form av en ny länsveterinärtjänst vidlänsstyrelsen i . Utskottetåterkommer i det följande till konsekvenserna i anslagshänseende av vad utskottetföreslagit. 1 propositionen erinras om att staten inom olikaområden som rör djurens hälso- och sjukvård har tagit på sig ett betydandekostnadsansvar. Kostnaderna för distriktsveterinärernas löner, sjukvård,reseersättningar och expenser beräknas under /81 uppgå till ca50 milj. kr. En betydande del härav utgörs av kostnader i samband medtillfällig JoU 1981/82:31 13 vikariattjänstgöring.Kostnaderna för administration m. m. av distriktsveterinärorganisationen kanuppskattas till ca 8 milj. kr. Härtill kommer att staten svarar förarbetsgivaravgifterna för distriktsveterinärerna, vilka f. n. uppgår till ca 8milj. Statens totala kostnader för distriktsveterinärorganisationen uppgårsåledes till ca 66 milj. kr. Av dessa kostnader avser viss del vården avsällskapsdjur och sporthästar. Staten har vidare kostnader för ersättning tillavlägset boende djurägare, ca 1,5 milj. kr, för bekämpande av smittsammahusdjurssjukdomar, ca 18 milj. kr., samt för statens veterinärmedicinskaanstalt, nettokostnad 42 milj. kr. Medhänvisning till gjorda uttalanden angående en ökad satsning på förebyggandeåtgärder förordar jordbruksministern att 5 milj. kr. av statliga medel årligenställs till lantbruksstyrelsens förfogande för främjande av sådana åtgärder.Medlen bör bl. a. användas för att subventionera djurägarnas kostnader för debesättningsutredningar som görs i samverkan mellan distriktsveterinärerna ochden organiserade hälsokontrollen. Det bör också beaktas att obduktioner ochandra laboratorieundersökningar är mycket kostnadskrävande och därför kanbehöva stödjas ekonomiskt. Vidare bör medlen användas som bidrag tillutvecklingsarbete m. m. som syftar till förebyggande åtgärder. Kostnadenför den föreslagna förstärkningen av distriktsveterinärorganisationen, medbeaktande av de besparingseffekter som uppnås genom att användningen avtillfälliga vikarier kraftigt minskas, beräknas uppgå till 2 milj. kr. Förslagettill stimulansåtgärder för flerveterinärstationer medför en kostnad för statenav 0,5 milj. kr. Vadgäller kostnaderna för det föreslagna datasystemet har LRF ställt i utsikt attta på sig ansvaret för driften av systemet. Statens kostnader beräknas fill . Deföreslagna åtgärderna för en förbättring av djurens hälso- och sjukvård medförtotalt en kostnadsökning för staten på ca 8 milj. kr. Jordbruksministernanför i detta sammanhang att det finns skäl som talar för att subventioneringenav akutsjukvården relativt sett bör minska och att djurägarna i ökadutsträckning bör bära kostnaderna för denna. Han finner därför att en rimligavvägning är, att statens nettokostnader förblir realt oförändrade men att detinom ramen för dessa görs omprioriteringar för att anpassadistriktsveterinärorganisationen till dagens behov och åstadkomma enönskvärd förändring av verksamhetens inriktning. Enviss höjning av veterinärkostnaderna för det enskilda sjukbesöket är enligtjordbruksministern ofrånkomlig om man skall kunna finansiera de önskadereformerna. Detta skulle enklast kunna ske genom att sänka den fasta statligalönen och höja den ersättning enligt veterinärtaxe-förordningen somdjurägarna nu erlägger direkt till veterinären i samband med sjukbesök. Ettsådant förfarande skulle emellertid leda till att arvodesinkomsterna ökar merai djurtäta distrikt än i områden med ett mindre JoU 1981/82:31 14 antaldjur, vilket i sin tur skulle leda till oacceptabla inkomstskillnader.Djurhälsoutredningen har övervägt fyra alternativ. Ett av dessa, alternativ 2,innebär att djurägarna erlägger en särskild djursjukvårdsavgift som tas ut isamband med sjukbesök. Distriktsveterinärernas avlöningssystem med nuvarandefördelning mellan fast lön och arvodesinkomster bibehålls oförändrat.Kostnadsfördelningen mellan staten och djurägarna kan regleras somveterinärernas nuvarande förhållandevis fria anställningsform kan bibehållas.Enligt djurhälsoutredningen bör en höjning av behandlingsarvodenaenligt veterinärtaxeförordningen motsvara de ökade kostnaderna.Behandlingsarvodet utgör endast en viss del av den totala kostnaden för ettsjukbesök. Denna beräknas öka med 5 beroende av avståndet tillveterinären eller med ca . Veterinärenär enligt nu gällande regler skyldig att föra praktikjournal och göraekonomiska anteckningar som underlag för sin deklaration. Det bör således enligtpropositionen inte medföra något extraarbete för veterinären att notera densärskilda djursjukvårdsavgiften. Alternativ 2 medger alltså att staten genomett förhållandevis enkelt uppbördssystem kan ta in erforderliga medel fråndjurägarna. Avgiftsuttaget kan varieras med hänsyn till bl. a. behovet av medelför förebyggande insatser och differentieras för olika djurslag. Alternativetför dock med sig vissa administrativa kostnader. Sammanfattningsvisföreslår jordbruksministern att en djursjukvårdsavgift enligt utredningensalternativ 2 införs för att delvis finansiera djurens hälso- och sjukvård.Denna avgift avses bli enhetlig för hela landet och bör enligt propositionensättas högre för sällskapsdjuren. Riktpunkten bör vara att vården av sällskapsdjurinte subventioneras. Det ankommer på regeringen att besluta föreskrifter om ensådan djursjukvårdsavgift. Enligt motion 2227 finns det risk attdjursjukvårdsavgiften kommer att främja en övergång till privatveterinärpraktik, varigenom den nuvarande statliga organisationen pä sikt kanbrytas sönder. Det övergripande samhällsansvaret skulle därmed komma ibakgrunden och det enskilda företagets ekonomi i förgrunden. Motionärernaaccepterar visserligen att en viss avgift uttas av djurägaren för veterinärbesök.Emellertid kan det få allvarliga verkningar från djurskyddssynpunkt om avgiftenhöjs över nuvarande nivå. På denna grund hävdar motionärerna attavgiftsbelastningen för veterinärservicen inte får öka jämfört med vad som nugäller. Ocksåi motion 2315 uttrycks farhågor för att alternativet med en djursjukvårdsavgiftkan leda till en etablering av privatpraktiserande veterinärer i arbetstyngdaområden och därmed äventyra den nuvarande veterinärorganisationen. Omprincipen med sjukvårdsavgift accepteras leder detta enligt motionen snabbttill att en allt större del av kostnaderna för djursjukvården förväntas blifinansierad genom avgifter. JoU1981/82:31 15 förslaget måste därför utredas ytterligare innan riksdagenkan fatta beslut angående finansieringen. Liknande synpunkter på förslaget om djursjukvårdsavgifthar inför utskottet framförts av representanter för de veterinärfackligaorganisationer som inledningsvis angetts. 1 motion 2313 anförs att motionärerna inte har någonavgörande invändning mot det föreslagna finansieringssystemet. Emellertid harmotionärerna tagit intryck av den kritik som framförts från såväl enskildaveterinärer som från veterinärernas fackliga organisationer. Motionärernaförordar för sin del altemafiv 3 i utredningens förslag. Detta innebär attförhållandet mellan arvodesdel och lönedel förskjuts så att arvodesdelen utgören större andel än i nuvarande system. Även genom detta alternativ erhållsekonomiskt utrymme för de nya veterinärtjänsterna. o. m. förstärker distriktsveterinärernas fria och oberoende ställning somyrkesutövare, anser motionärerna. Det medför dock ett inte helt obetydligtingrepp i gällande avtal och förutsätter att förhandlingar upptas mellanberörda parter. Utskottet får i anslutning till densistnämnda motionen framhålla att det av motionärerna förordade alternafivetförutsätter en uppdelning av landet i ett antal regioner med olikalönesättning. Som i propositionen anförs är det förenat med stora svårigheterav främst avtalsteknisk natur att genomföra alternativ 3. Från denna synpunktär alternativ 2 att föredra. Utskottet avstyrker därför motion 2313, yrkande I. Också i andra avseenden finner utskottet att det avregeringen föreslagna alternativet har sådana fördelar att det framstår somlämpligare än de övriga av utredningen undersökta alternativen. De farhågor somframförts för att det föreslagna systemet skulle leda till en privafisering avveterinärorganisationen anser utskottet i likhet med jordbruksministernöverdrivna. Som i propositionen anförts torde knappast den erforderliga nivånpå djursjukvårdsavgiften resp. höjningen av veterinärarvodena få sådana effektersom angivits av motionärerna och företrädare för vissa fackliga organisationer.Utskottet förutsätter självfallet att regeringen och berörda myndigheteruppmärksamt följer den framtida utvecklingen inom distriktsveterinärorganisationeni nu åsyftat hänseende. Något särskilt riksdagsuttalande härom synes intenödvändigt. Det sagda innebär att utskottet tillstyrker regeringensförslag och avstyrker motion 2227 yrkande 2 samt motion 2315. I en framställning fill utskottet från har anförts bl. a. att införandet av en djursjukvårdsavgiftmotiverar att näringen får ett betydande inflytande vid fördelningen avstatliga medel för förebyggande åtgärder m. m. på djurhälsoområdet. Ettberedningsorgan där näringen är representerad bör därför inrättas vidlantbruksstyrelsen, framhålls det. JoU 1981/82:31 16 Utskottet vill framhålla att jordbruksministern iolika sammanhang i propositionen betonat vikten av ökad samverkan mellan olikaveterinära kategorier och andra personer och organisationer som har anknytningtill djurens hälso- och sjukvård. Enligt utskottets mening är det naturligt attnäringen ges möjligheter att anföra synpunkter vid fördelningen av medel förfrämjande av förebyggande åtgärder. Det torde få ankomma på lantbruksstyrelsenatt närmare bestämma under vilka former en sådan samverkan kan ske. Någotsärskilt riksdagsuttalande i ämnet synes inte nödvändigt. Omorganisationav statens veterinärmedicinska anstalt (SVA) Propositionen omfattar i denna del (s. 25 34)vissa överväganden rörande SVA:s målsättning och arbetsuppgifter,organisation, dimensionering och finansiering. Jordbruksministernanför inledningsvis att SVA i första hand bör betraktas som ett service- ochexpertorgan till lantbruksstyrelsen. Också andra myndigheter, t. ex.livsmedelsverket, har stort behov av SVA:s kunnande på olika fält, framförallt på köttbesiktningens område. Vidare understryks vikten av att näringen somviktig avnämare av SVA:s tjänster får möjlighet att påverka anstaltensinriktning av verksamheten. Ifråga om smittskyddsbevakning förordas att statsepizootologen även framdelesorganisatoriskt och i fråga om förläggning knyts till SVA. Enligtpropositionen åläggs anstalten vidare vissa uppgifter som centrallaboratoriummed rutinanalysverksamhet. Det livsmedelshygieniska laboratoriet vid SVA, somfungerar som anvisningslaboratorium för mikrobiologiska och vissa kemiskaundersökningar, föreslås överfört till . Närdet gäller sjukdomsövervakning, utredningsverksamhet, rådgivning m. m. anförsbl. a. att en viktig funktion för SVA skall vara bevakning avsjukdomssituationen samt att initiera forskningsinsatser inom olika områden.Jordbruksministern förordar i detta sammanhang i likhet med utredningen ochflertalet remissinstanser att två konsulenttjänster i husdjurshygien överförstill och att de även i fortsättningen bör varaverksamma vid med hovslagarskolan i . Dessatjänster är avsedda att i första hand täcka behovet av forskningsinformationfrån institutionen. Entjänst för veterinärmedicinsk information inrättas vid SVA. Motsvarandebesparing kan då göras vid lantbruksstyrelsen. Ansvarsområdet bör omfatta informationfrån SVA och veterinärmedicinska fakulteten till i första hand de fältarbetandeveterinärerna. Iett avsnitt rörande vaccinförsörjningen anmäls att frågan om inrättande av ettstatligt vaccininstitut kommer närmare att behandlas i en proposition somregeringen senare avser att förelägga . JoU 1981/82:31 17 Vaccinproduktionen vid SVA bedrivs f. n. med ettbetydande underskott. Verksamheten vid SVA:s produktionsavdelning i Stockholmföreslås därför avvecklad med inriktning att avvecklingen i princip skall varagenomförd . Jordbruksministern förordar att en vaccinenhetinrättas vid SVA med uppgift att bl. a. bedriva forsknings- ochutvecklingsarbete för den veterinärmedicinska preparatproduktionen. Vadgäller den stafiiga kontrollen av veterinärmedicinska preparat finnerjordbruksministerni likhet med utredningen och remissinstanserna att den bör flyttas över frånlantbmksstyrelsen till . Beträffandeanstaltens organisation föreslås att denna skall ledas av en särskild styrelsemed ansvar för planering och löpande verksamhet. 1 vissa frågor avses anstaltenvara underställd styrelsen för . Enbärande princip för den typ av verksamhet, som avses bedrivas vid SVA, skallenligt proposifionen vara att det allmänna skall stå för vissa basresurser.Dessa avgränsas främst av det allmännas övergripande ansvar för djurens hälso-och sjukvård. För att svara mot denna uppgift måste staten ställa medel fil!förfogande för forskning, utveckling och rådgivning m. m. Kostnader förverksamhet därutöver skall täckas med medel som flyter in iuppdragsverksamheten. Medhänsyn till den föreslagna organisationen med myndighetsfunktion ochuppdragverksamhet föreslås en ändrad anslagskonstruktion för anstalten. Utskottethar ingen erinran mot förslagen till omorganisation m. m. av SVA som här endasti korthet redovisats. För närmare uppgifter om förslagens innebörd hänvisarutskottet till motsvarande avsnitt i propositionen. I proposition 1979/80:100 (bil. 13 s. 104)behandlades vissa utbildningsfrågor på veterinärmedicinens område. Bakgrundenhärfill var följande. Riksdagenhade tidigare beslutat om en ökad antagning till veterinärlinjen fill 75studerande (prop. 1976/77:100 bil. 13 s. 95, JoU 1976/ 77:13, rskr1976/77:182). Vidare hade godkänt rikfiinjer i fråga omveterinärutbildningens utformning (prop. 1976/77:119, JoU 1976/ 77:32, rskr1976/77:335). Därvid behandlades bl. a. även frågan om linjeuppdelning iutbildningens avslutande skede. Frågan om utformningen av utbildningen underdet sista studieåret ansågs emellertid böra utredas ytterligare. Utredningenom vissa utbildningsfrågor på veterinärmedicinens område (VU 77) avgav år 1979ett betänkande angående veterinärmedicinsk utbildning. VU 77 föreslog attveterinärutbildningen skulle vara gemensam i nio terminer varefter den undersista studieåret skulle delas upp på två JoU1981/82:31 18 grenar, en gren med klinisk inriktning (K-gren) och enlivsmedels/labora-torieinriktad gren (L-gren). Härutöver hade VU 77 enligt direktiven även att utredafrågan om behörighet att utöva veterinäryrket och praktiktjänstgöring somförutsättning för behörigheten. För att möjliggöra ett enhetligtlegitimationsbegrepp föreslog VU 77 en vidareutbildning i form avallmäntjänstgöring (AT). I proposifion 1979/80:100 (bil. 105) anfördejordbruksministern att det fanns skäl som talade för att AT borde införas.Härigenom skulle de examinerade veterinärerna få en praktisk färdighetsträningvilken gjorde att deras möjligheter till en fullgod arbetsinsats förbättrades.För att ett AT-system skulle kunna fungera tillfredsställande fann han detemellertid viktigt att det fick en sådan utformning att träningen blevmeningsfull, antingen den var handledd eller fullgjordes somvikariatstjänstgöring. Frågan om AT-systemets inpassning i fältorganisationenansågs kräva ställningstaganden av såväl organistorisk som finansiell art.Frågan om AT och legitimation överlämnades därför till djurhälsoutredningen. har redovisat sitt uppdrag.Utredningen finner AT angelägen för att samtliga veterinärstuderande skall gesmöjlighet att erhålla legifimafion. Utredningen föreslår därför i likhet med VU77 att lagen (1965:61) om behörighet att utöva veterinäryrket m.m. ändras såatt AT erfordras för legitimafion. Finansieringen av den handledda delen av AT börenligt utredningen ske genom att medel, 3 milj. kr., härför anslås överstatsbudgeten. 1 den nu behandlade propositionen erinras om attveterinärutbildningen på grundnivå är mycket tidskrävande och kostsam. Enpåbyggnad i form av AT skulle också bli kostnadskrävande. Det kan vidare enligtjordbruksministern ifrågasättas om fältorganisationen har kapacitet ochförutsättning för en ändamålsenlig handledning av 75 veterinärer . Ipropositionen har f. ö. föreslagits att nuvarande vikariesystem i betydandeutsträckning ersätts med fasta tjänster. Möjligheterna att i AT lägga invikariattjänstgöring blir därmed kraftigt begränsade.