bet · G501JuU42 · 1981-12-31 00:00:00 — Det är vidare så- som också påpekas i propositionen -att ett större antal likartade mål av svårare beskaffenhet vid flera olikadomstolar medför en onormalt stor påfrestning på domstolsorganisationen. Detfinns i sådana fall en risk för att domstolarnas handläggning av andra målförsvåras. Den främsta invändningen som framförts motändringsförslaget är att möjligheten för en part att erhålla rättshjälp kan bliberoende av handlandet av andra personer, med vilka han inte har beröring(lagrådets yttrandet sid. 27 i prop.). Reservanten i lagrådet vill i ställetutöka möjligheterna att vilandeförklara mål. Hovrätten ansluter sig filldepartementschefens uttalande att möjligheten att vilandeförklara mål interäcker till för att hindra processande med stöd av allmänna medel av det slagsom ändringsförslaget avser att försvåra. Hovrätten vill dessutom framhålla att det är önskvärt attmotverka onödigt processande inför domstol med stöd av allmänna medel. Det ärockså angeläget att onödiga tvister över huvud taget inte drivs med stöd avrättshjälp. Även från den synpunkten anser hovrätten att ändringsförslaget ärändamålsenligt. Det ger möjlighet att redan på ett tidigt stadium göra klartför parten och hans ombud att utgången av pilotfall bör avvaktas. Mot alternativet med vilandeförklaring kan dessutom görassamma invändning som mot förslaget om begränsning av möjligheten att erhållarättshjälp, nämligen att en part blir beroende av handlandet av andra personermed vilka han inte har beröring. Om man anser det orättvist att en person intekan få rättshjälp därför att någon annan redan med stöd av rättshjälp driver enprocess om samma sak, måste man åven anse det vara orättvist att en partmåhända mot sin vilja får sitt mål vilandeförklarat endast därför att en annanprocess redan pågår i saken. Det förefaller snarare att från rättssäkerhetssynpunktervara mer betänkligt att mot en parts vilja kunna vilandeförklara ett mål än attkunna förklara att parten har rätt att driva sin sak vidare men att detta i såfall får ske utan stöd av allmänna medel. Hovrätten ansluter sig också till bedömningen attmöjligheten att nedsätta biträdets arvode med stöd av 22 § rättshjälpslageninte är fillräcklig för att avstyra onödiga processer av det slag varom nu ärfråga. Biträdesersättning skulle sålunda kunna nedsättas med stöd av 22 § 2 strättshjälpslagen när biträdet genom vårdslöshet eller försummelse föranlettkostnad för rättshjälpen. Enligt hovrättens erfarenhet fillämpas dennabestämmelse ytterst sällan, även om det i många fall kunde finnas anledning attnedsätta ett arvode på grund av att biträdet vållat kostnad för rättshjälpengenom att exempelvis väcka obefogad eller onödig talan. I stället torde man iförekommande fall nedsätta biträdesersättningen under åberopande avskälighetsrekvisitet i 22 § 1 st rättshjälpslagen, som även före den senastelagändringen (SFS 1981:1287) fick anses ge möjlighet att beakta den skicklighetoch omsorg med vilken uppdraget utförts. Om ändringsförslaget genomförs, kan den rättssökande undervissa omständigheter bli tvungen att erlägga rättshjälpsavgift mer än en gång isamma angelägenhet. Är detta en godtagbar konsekvens eller inte? JuU1981/82:42 28 Om till exempel rättshjälp beviljasi begränsad omfattning för genomförande av t. ex. preskriptionsavbrytande åtgärder,synes enligt gällande bestämmelser rättshjälpsärendet skola avslutas näråtgärderna blivit genomförda, varvid biträdesersättning och rättshjälpsavgiftskall fastställas. När den rättssökande efter det att pilotfallet ellerpilotfallen avgjorts på nytt begär tättshjälp i angelägenheten torde hanformellt komma att få erlägga ny rättshjälpsavgift. Detta torde bli förhållandet om det tidigarerättshjälpsärendet avslutats. Det kan dock tänkas att det tidigarerättshjälpsärendet fortfarande står öppet. I så fall kan utvidgning ske av denrättshjälp som tidigare beviljats i begränsad omfattning och man undviker dennegativa konsekvensen av att den rättssökande får erlägga mer än enrättshjälpsavgift. Om emellertid det tidigare rättshjälpsärendet avslutats, förefallerdet som om ny rättshjälp skulle bli nödvändig om målet förs vidare efteravgörande av ett pilotfall. I detta fall kan emellertid de negafivakonsekvenserna enligt hovrättens mening begränsas genom att man med stöd av 12§ rättshjälpslagen nedsätter maximibeloppet för rättshjälpsavgiften för dennya rättshjälpen. En sädan nedsättning kan enligt det nämnda lagrummet äga rumom särskilda skäl föreligger. Hovrätten anser att det i ett fall som detifrågavarande normalt måste anses föreligga särskilda skäl att nedsättamaximibeloppet. Detta belopp får enligt lagrummets senaste lydelse (SFS1981:1287) dock inte understiga en procent av basbeloppet för oktober åretinnan rättshjälp begärs, f. n. , om det inte är uppenbart att denrättssökande saknar möjlighet att betala en så stor avgift. I de fall dåkostnaderna för den föregående rättshjälpen understiger det då fastställdamaximibeloppet med minst ett belopp motsvarande det förut nämnda minimibeloppetbehöver f. ö. den rättssökande inte vederfaras någon orättvisa. Sammanlagdarättshjälpsavgiften behöver i sådant fall inte överstiga vad han ändå skulle hafått betala om den tidigare rättshjälpen inte hade begränsats till viss åtgärdeller vissa åtgärder. Konsekvensen med ytterligare rättshjälpsavgift uppstår närkostnaderna för den tidigare rättshjälpen varit större än i det förut angivnafallet. Eftersom rättshjälpsavgifterna generellt sett är ganska låga även efterden senaste justeringen, anser hovrätten att det knappast är befogat att påstå attdet är oacceptabelt att den rättssökande under vissa omständigheter kan fåkomma att utge ytterligare ett litet belopp i rättshjälpsavgift i de fall då nyrättshjälp måste beviljas i angelägenheten. torde endastundantagsvis vara oöverkomligt. Om den beviljande myndigheten finner detuppenbart att den rättssökande inte har möjlighet att betala något ytterligarei rättshjälpsavgift, kan den rättssökande ju som nämnts helt befrias frånavgiften. Hovrätten anser att fördelarna med lagändringen är så betydande attmöjligheten att en rättssökande får erlägga viss ytterUgare rättshjälpsavgiftinte bör vara ett hinder för att genomföra förslaget. Den nyarättshjälpsutredningen bör dock få i uppgift att följa tillämpningen av de nyareglerna och i förekommande fall föreslå de ändringar som kan behövas. Beträffande frågan vilka mål som skall utväljas till s. k.pilotfall vill hovrätten framföra följande. I de processer som torde ha gett anledning tilländringsförslaget (mål om skadestånd på grund av p-pillerkonsumtion och s. k.oral galvanism m. har ett stort antal parter gemensamt ombud. Det är ocksånaturligt att personer som önskar driva tvister angående samma sak mot sammamotpart i mycket stor utsträckning anlitar samma ombud. I sådana fall tordeidentiska JuU1981/82:42 29 grunder ofta åberopas till stöd för talan i olikaavseenden och identisk utredning åberopas såsom bevisning. Det torde intebehöva finnas några större svårigheter att i dessa fall i samråd med ombudetvälja ut de fall som bör drivas med stöd av rättshjälp. Enligt hovrättensmening torde det inte heller uppstå allt för stora svårigheter att i andrafall, där de rättssökande företräds av olika ombud, avgöra vilka mål som inte börfå drivas med stöd av rättshjälp. Det kan tilläggas att hovrätten har utgåttfrån att den föreslagna lagändringen endast avser de fall då den som sökerrättshjälp framställer ett anspråk och inte den motsatta situationen då ettanspråk riktar sig mot någon som söker sådan hjälp. 1 övrigt ansluter hovrätten sig till de uttalanden somlagrådets majoritet har gjort i denna del av förslaget (prop. sid. 26 f). Som förut anförts kan denrättssökande under vissa omständigheter bli tvungen att erlägga en vissytterligare rättshjälpsavgift i samma angelägenhet om ändringsförslagetgenomförs. Ett sådant fall är då rättshjälpen upphör med stöd av den föreslagnabestämmelsen i andra stycket förevarande paragraf. Enligt det föreslagna sistastycket i paragrafen skall emellerfid kostnaderna i sådant fall normalt betalasav statsverket, vilket torde innebära att den rättssökandes rättshjälpsavgiftinte till någon del behöver tas i anspråk. Den rättssökande utsätts därför inteför någon orättvisa om han får erlägga rättshjälpsavgift för den nya rättshjälpsom kan komma att beviljas när pilotfall avgjorts. Det framgår inte helt klart huruvida den som i domstoltappar ett mål, i vilket motparten haft rättshjälp som upphört, kan åläggas attsvara för kostnaderna för den upphörda rättshjälpen, trots att staten betalatkostnaderna för denna. Av tidigare förarbeten till 31 § och 34 §rättshjälpslagen kan inte utläsas att det varit avsett att tappande part genomatt motparts rättshjälp upphört skulle behandlas välvilligare än den tappandepart, vars motpart har rättshjälp fram till målets avgörande eller inte allsåtnjuter förmånen i fråga. Hovrätten utgår därför från att tappande part haratt ersätta kostnad även för en rättshjälp som har upphört med stöd av dennabestämmelse även om ny rättshjälp beviljas senare, i vart fall när den tidigarerättshjälpen förekommit under handläggning vid domstol. Det kan anmärkas att i8 § lagen om fri rättegång, som ersattes av rättshjälpslagen, föreskrevs att ominte den part som haft fri rättegång, vilken upphört före målets avgörande,ålades att själv ersätta statsverket kostnaden för den fria rättegången, skulleersättningsskyldighet åläggas motpart eller annan som enligt lag skulle varitpliktig att gottgöra parten kostnaden. Hovrätten, som ansluter sig till de överväganden frånlagrådets majoritets sida som i övrigt redovisas i propositionen (s. 30),fillstyrker ändringsförslaget. Enligt 49 a § rättshjälpslagen ägerdomstolsverket och annan myndighet som regeringen bestämmer föra talan motbeslut i fråga om rättshjälp. Någon uttrycklig behörighet för domstolsverketatt påkalla prövning av fråga om rättshjälps upphörande finns emellertid inte irättshjälpslagen. behörighet att föra talan mot beslut i frågaom rättshjälp torde inte ha inneburit några nackdelar. Snarare har hovrättenfått det intrycket att JuU1981/82:42 30 talerätt inneburit att tillämpningen avrättshjälpslagen blivit mera enhetlig än tidigare, inte minst genompubliceringen i "informerar" av olika avgöranden i måloch ärenden där har intagit ställning av part. Det är enligthovrättens mening en inkonsekvens i lagstiftningen att inteuttryckligen har tillagts befogenhet att påkalla beslut i fråga om rättshjälpsupphörande, medan verket däremot enligt 49 a § rättshjälpslagen torde ägabehörighet att föra talan mot ett beslut av domstol eller rättshjälpsnämnd, ivilket en av domstolen eller nämnden själv aktualiserad fråga om rättshjälpsupphörande avgjorts. Det synes vara i linje med befattning medrättshjälpsfrågor i övrigt att verket uttryckligen får den befogenhet som avsesmed förslaget till införande av 49 b § i rättshjälpslagen. Hovrättentillstyrker därför förslaget även i denna del. Enligt hovrättens mening bör den föreslagna bestämmelseninföras även om förslaget beträffande 8 § 1 st 7. rättshjälpslagen inte skullebli antaget. Hovrätten har ingen erinran mot deti propositionen framlagda förslaget. Sammanfattningsvis vill hovrättenframföra att ifrågavarande ändringar i rättshjälpslagen är angelägna för attstärka samhällets kontroll över rättshjälpsresursernas användning och motverkamissbruk av rättshjälpsförmånerna. Ändringarna bör därför genomföras snarastmöjligt. Enligt hovrättens mening finns inte anledning att invänta resultatetav den nya rättshjälpsutredningens arbete De problem, som är förknippade medmäl av den art de föreslagna lagändringarna tar sikte på, är ej begränsade tillpåtalade missförhållanden med avseende å rättshjälpsfrägor. Som föredragandenframhållit utgör ifrågakomna mål en stor belastning på domstolsorganisationen ochdet är från allmänna processekonomiska synpunkter otillfredsställande att dessamål - vari grundläggande bevis- eller rättsfrågor är gemensamma - samtidigthandlägges vid skilda domstolar. Behovet att skapa en ordning med"pilotfall" är alltså påtagligt. Tingsrätten finner sig ha anledning utgå från atträttegångsutredningen, som avser att avge ett delbetänkande om rättegången itingsrätt i början av detta år, kommer att behandla spörsmål som rörhandläggningen av sådana mål, varom nu är fråga. Det är tingsrättensuppfattning att en nöjaktig lösning av de problem, som är förenade med enordning med pilotfall, kräver ingripande ändringar i . Blandannat torde det bli nödvändigt att modifiera gällande forumregler och attmöjlighet ges att överflytta JuU1981/82:42 31 tvistemål från en domstol fill en annan. Olägenheter är iolika avseenden förenade med förslag, genom vilka man med mindre ingripandeåtgärder söker åstadkomma en pilotfallsordning. Vad gäller den i aktuelltlagförslag använda metoden må hänvisas fill de synpunkter som framförts avjustitierådet i samband med lagrådsbehandlingen. Om förslag från rättegångsutredningen ej anses kunnaavvaktas synes för en temporär lösning vara att välja mellan den i lagförslagetangivna och den av föreslagna utvidgningen av förutsättningarna förvilandeförklaring av mål. Med hänsyn främst till vad tingsrätten tidigareframhållit, nämligen att det är allmänna processekonomiska synpunkter, som inteär begränsade till rättshjälpsfrågor, som motiverar en ordning med pilotfall,anser tingsrätten den senare lösningen vara att föredraga. Tingsrätten avstyrker således den föreslagna ändringen av8 § rättshjälpslagen, såvitt avser första stycket 7 och - i konsekvens därmed- 34 och 49 b §§, och hänvisar till den av påvisade möjligheten attutvidga förutsättningarna för vilandeförklaring av mål. Utöver vad ovan anförtsligger till grund för tingsrättens ställningstagande de synpunkter ihänseendet angett i samband med lagrådsbehandHngen. Den av tingsrätten förordade ordningen förutsätter - påmotsvarande sätt som gäller vid den i propositionen angivna - att domstolarkänner till förekomsten av sådana mål som kan aktualisera beslut omvilandeförklaring. Det i propositionen (s 24) föreslagna systemet medunderrättelse från domstolar om anhängiggörande av mål skulle alltså få enmotsvarande tillämpning vid en ordning som bygger på en utvidgning av förutsättningarnaför vilandeförklaring. Tingsrätten vill slutligen beträffande det i propositionenföreslagna stadgandet i 49 b § anmärka att det använda uttrycket"påkalla" kan tolkas så att vederbörande domstol i förekommande fall- utan egen prövning - skulle ha att besluta att rättshjälpen upphör. Enomformulering bör ske sålunda att befogenheten anges avse rätt att påkallaprövning av frågan om allmän rättshjälp skall upphöra. Lagrådet har riktat vissaprincipiella invändningar mot förslaget om pilotfall. Särskilt anmärkningsvärthar lagrådet ansett det vara att ett så ingripande förslag läggs fram utanföregående remissbehandling. Det är därför enligt DVs mening värdefullt attutskottet nu låter remissbehandla förslaget och på så sätt får det meraallsidigt belyst. DV kan i allt väsentligt ansluta sig till de överväganden ochförslag som framlagts i propositionen. I syfte att åstadkomma besparingar har rättshjälpslagenändrats . Ytteriigare ändringar för attåstadkomma kraftiga nedskärningar av rättshjälpsanslaget har aviserats. Motdenna bakgrund är det särskilt viktigt att de krympande resurser som ställstill förfogande för rättshjälpen utnyttjas effektivt och inriktas på områdendär behovet av rättsskydd är störst. JuU1981/82:42 32 DV har kunnat konstatera att, påsätt som framgår av propositionen, vissa typer av tvister där rättsläget äroklart och omfattande utredning krävs, talan väckts i ett stort antalrnål vid skilda tingsrätter. Som exempel kan nämnas mål angående skadestånd pågrund av p-pillerkonsumtion. Biträdesersättningen uppgår i dessa mål ofta mycketstora belopp. Därtill kommer höga kostnader för utomprocessuell utredning.Vidare medför dessa mål en märkbar belastning för domstolarnas arbete. Förnärvarande finns det mål som rör 34 kvinnor anhängiggjorda vid olika domstolar.Tre mål har avgjorts av fingsrätt. Kostnaderna enligt rättshjälpslagenoch lagen om fri rättegång för processerna där har uppgått ,. Ett av målen har avgjorts av hovrätt.Kostnaderna för hovrättsprocessen har uppgått till . Andra exempel påför rättshjälpen dyrbara läkemedelstvister är de som rör Kontrast-U, Oxikinolinoch oral galvanism. Ytterligare stora kostnader kan förväntas om inte någoninskränkning i rätten till rättshjälp införs. Den föreslagna lagändringenkommer således att innebära ett effekfivare utnyttjande av såvälrättshjälpsanslaget som av domstolsorganisationen. Det har befarats att ett pilotmål kan dra långt ut påtiden och att den föreslagna regeln därför kan innebära en betydande nackdelför den rättssökande. En ledamot av lagrådet har ifrågasatt om inte den avseddaeffekten med förslaget bör kunna uppnås på för den enskilde mindre ingripandesätt, exempelvis genom utvidgning av vilandeförklaringsinstitu-tet. Enligt DVs uppfattning kan det inte anses vara mindreingripande för den enskilde att vilandeförklara ett mål än att vilandeförklararättshjälpen, som får anses vara den sakliga innebörden av förslaget. Redannuvarande regler om vilandeförklaring torde ge utrymme för en princip ompilotfall. Sålunda är de flesta mål som rör p-piller och oral galvanism vilandeförklaradei avvaktan på vägledande avgöranden, bl. a. har mot partsbestridande vilandeförklarat sexton p-pillermål. Vilandeförklaring löseremellertid endast delvis problemet med de höga rättshjälpskostnaderna. Såledeskvarstår fortfarande möjligheten att ådraga rättshjälpen utomprocessuellakostnader. I läkemedelsmålen är dessa kostnader mycket stora, framför alltkostnaderna för biträden och s. k. tekniska biträden. Det kan dessutom inteanses vara en god hushållning med rättshjälpsresurserna att väcka talan ommålet senare skall vilandeförklaras. När det gäller invändningen om att ett pilotfall kan antasdra långt ut kan det ifrågasättas om inte den föreslagna regeln istället är fill gagn för den enskilde. Skadorna i flertalet av de mål omskadestånd på grund av p-pillerkonsumtion som ar anhängiga vid olika domstolarinträffade för cirka 15 är sedan. Flertalet mål anhängiggjordes i början av1970-talet. Trots den långa tid som förflutit sedan skadorna inträffade har deflesta av målen ännu inte prövats ens i första instans. Endast tre mål harprövats av tingsrätt och ett av hovrätt. Om resurserna hade koncentrerats tillett antal pilotfall hade förmodligen frågorna i dessa mål för länge sedan varitutredda. Vad därefter gäller möjligheten att låta ett omdömeslöstprocessande inverka på biträdets ersättning finns en sådan regel i22 § rättshjälpslagen. Erfarenheten från rättstillämpningen visar dock attdenna inte ger tillräckliga möjligheter att komma till rätta med rådandemissför- JuU1981/82:42 33 Med hänsyn härtill finner DV denna lösning ejge önskat resultat. DV tillstyrker således det i propositionen framlagdaförslaget men vill anföra följande. Avsikten med förslaget är att utgången ipilotfallet skall ha betydelse för den aktuella angelägenheten. I syfte attavgränsa fillämpningsområdet till de med förslaget avsedda fallen vill DVdärför föreslå att lagtexten ges följande lydelse, som närmare anknyter tillrättegångsbalkens regler om vilandeförklaring. "om det för prövningen av den rättsligaangelägenheten är av vikt att en annan rättslig angelägenhet vari anspråketstöder sig på väsentiigen likartad grund, har avgjorts slutligt". Enligt DVs uppfattning är det angeläget att lagförslagetbehandlas i sådan takt att det kan träda i kraft . Det kan finnas skäl att uppdra åt den rättshjälpsutredningsom skall filisättas att följa tillämpningen av den nya bestämmelsen och om såbehövs föreslå ändringar. På de skäl som redovisas ipropositionen tillstyrker DV förslaget om en vidgad behörighet för verket attföra talan mot beslut i fråga om rättshjälp. I detta sammanhang vill DVemellertid framföra följande. Regeringen har med stöd av 49 a §rättshjälpslagen fillagt justitiekanslern samma talerätt som DV nu har i frågaom rättshjälp. Den föreslagna lydelsen av 49 b § rättshjälpslagen jämteuttalanden i propositionen (s 23) ger vid handen att regeringen avser att äventillägga justitiekanslern en vidgad behörighet i hithörande frågor. DVifrågasätter om jusfifiekanslerns talerätt är förenlig med uppdraget attföreträda staten i mål som rör statens rätt. Det är enligt DVs mening fögafilltalande att jusfifiekanslern i egenskap av kärande eller svarande kan föratalan mot ett beslut som rör motpartens rättshjälp och enligtförslaget skall kunna begära att motpartens rättshjälp upphör. Den"dubbelroll" som härvid tillagts jusfitiekanslern är enligt DVs meninginte förenlig med en modern processordning och måste, sett ur den enskildesperspektiv, te sig stötande. DV förordar därför att behörigheten förjusfitiekanslern att föra talan i dessa frågor upphävs. konstaterarinledningsvis att det huvudsakliga syftet med dessa förslag - liksom med övrigaredan genomförda ändringar i rättshjälpslagen i anledning av propositionen - äratt åstadkomma besparingar. Med hänsyn till det rådande statsfinansiella lägetvill nämnden understryka betydelsen av att besparingar åstadkommes men villockså betona vikten av att lagändringar i syfte att uppnå en spareffekt intekränker för den enskilde medborgaren viktiga rättsliga principer. Det är motdenna bakgrund nämnden avger sitt yttrande. JuU1981/82:42 34 8 § första stycket 7. Enligt förslaget skall möjlighetenatt i en rättshg angelägenhet erhålla allmän rättshjälp i princip varabegränsad till dess annan rättslig angelägenhet, vari anspråket stöder sig påväsentligen likartad grund, "pilotfall", slutligt avgjorts. Förslaget har utformats så att bestämmelsen kommer att fåett omfattande tillärhpningsområde - något sorn i och för sig är ägnat attskapa svårigheter för de handläggande myndigheterna. Även om eninformationsservice i enlighet med departementschefens intentioner inrättas viddomstolsverket kommer stora svårigheter att uppstå vid tillämpningen avlagförslaget. Vederbörande handläggare nödgas nämhgen i ett kanske betydandeantal fall först bedöma huruvida den rättsliga angelägenhet, vari allmänrättshjälp sökes, kan antagas vara av likartad beskaffenhet med en annanangelägenhet som handläggaren på ett eller annat sätt erfarit vara föremål förprövning i någon instans och därefter hos kontrollera detfaktiska förhållandet. Vad som aktualiseras för handläggaren blir med andra orddels frågan huruvida den rättsliga angelägenhet, som avses med en aktuellrättshjälpsansökan, är av sådan beskaffenhet att ett "pilotfall" kanmisstänkas föreligga och dels frågan huruvida ett "pilotfall"verkligen pågår. Dessa ärenden torde dessutom bli av den svårighetsgraden atthandläggaren ser sig nödsakad att hänskjuta dem till avgörande av rättshjälpsnämndensom sädan i stället för att själv fatta beslut. Det torde vara väl känt atträttshjälpsnämnderna - kanske i synnerhet - arbetar medknappa personella resurser. Ett genomförande av förslaget skulle - som framgårav det ovan anförda - medföra svårigheter för handläggarna vid tillämpningensamt innebära en ytterligare belastning i en redan pressad arbetssituation,vilket i sin tur är ägnat att öka risken för felbedömningar i de avgörandenhandläggarna måste fatta. Departementschefen har framhållit att huvudsyftet medförslaget är att uppnå besparingar. Enligt rättshjälpsnämndens mening hade detvarit värdefullt om en närmare undersökning gjorts och redovisats beträffandemöjligheterna att inom ramen för gällande lagstiftning uppnå det åsyftaderesultatet. har i sin skiljaktiga mening tilllagrådsyttrandet anvisat vissa utvägar härutinnan. Departementschefen haremellertid i sin anmälan av lagrådsyttrandet anfört att gällande regler inteerbjuder tillräckliga möjligheter att komma till rätta med rådandemissförhållanden.