bet · G501LU31 · 1981-12-31 00:00:00 — I motion 1981/82:1582 av m. fl. (vpk)yrkas såvitt nu är i fråga (yrkande 1) att som sin mening gerregeringen till känna vad som i motion 1981/82:1578 anförs om att skärpareglerna för konkurskarantän. Isistnämnda motion hävdas att den lagstiftning som infördes och som germöjlighet för domstol att meddela s. k. näringsförbud i samband med upprepadekonkurser enligt motionärernas mening är otillräcklig. Motionärerna anser attdet nuvarande näringsförbudet bör ersättas med ett automatiskt verkande förbudför konkursgäldenären att fortsätta med näringsverksamhet i enlighet med vadvpk i lagstiftningsärendet framförde i motion 1979/80:1914. De övrigasynpunkter och förslag om skärpningar av reglerna om näringsförbud, vilkaframfördes i motionen, borde ha genomförts. Motionärerna upprepar därför såvälkritiken mot lagstiftning som vpk:s förslag till ändringar i dennalagstiftning. Enligt konkurslagen (KL) gäller sedan gammalt denhuvudregeln att en person som är försatt i konkurs inte får idka rörelse varmedföljer bokföringsskyldighet (199 a § KL). Bestämmelsen är straffsanktionerad. Vidsidan av detta generella förbud mot näringsverksamhet under konkurs gäller fr.o. m. ett mera långtgående näringsförbud som förutsätterprövning i det enskilda fallet (199 b-199 f §§ KL). Förbudet har införts somett led i kampen mot den ekonomiska brottshgheten. Näringsförbudi denna form kan meddelas att gälla inte bara under konkursen utan också sedandenna har avslutats. Förbudet är emellertid tidsbegränsat; maximitiden är med viss möjlighet till förlängning. Den som bryter mot ett meddelatnäringsförbud kan dömas till fängelse i högst eller ringatill böter eller fängelse (212 § KL). Dettanäringsförbud, som prövas av allmän domstol på talan av åklagare, kan meddelasen gäldenär när konkurs har inträffat. Förutsättningen är att konkursgäldenärenhar förfarit grovt otillbörhgt mot sina borgenärer eller på annat sätt hargrovt åsidosatt vad som ålegat honom i hans näringsverksamhet. Förbud kanockså meddelas den som upprepade gånger har förekommit i konkurs, om han inäringsverksamhet som har föregått konkurserna har åsidosatt vad som ålegathonom som näringsidkare och näringsförbud är 1 Riksdapen 1981/87 8 snml Nr ?7 LU 1981/82:31 LU1981/82:31 2 påkallat av särskilda skäl. Är gäldenären ett aktiebolagkan under samma förutsättningar en ställföreträdare eller förutvarandeställföreträdare för bolaget åläggas näringsförbud. Detsamma gäller andra personersom faktiskt handhar eller handhaft ledningen eller förvaltningen av bolaget. Den som har meddelats näringsförbud får i princip intedriva näringsverksamhet som medför bokföringsplikt. Han får inte heller varastyrelseledamot eller i annan egenskap vara ställföreträdare för bl. a.aktiebolag eller, utan att formellt vara ställföreträdare, faktiskt handhaledningen eller förvaltningen av företaget. Verksamhet som innebär utövning avrättighet som avses i 2 kap. 1 § regeringsformen eller 1 kap. 1 §, 4 kap. 1 §,6 kap. 1 § eller 13 kap. 5 § tryckfrihetsförordningen omfattas dock inte av ettnäringsförbud. Sedan de nya reglerna i konkurslagen trått i kraft har ettfemtontal beslut om näringsförbud meddelats av olika domstolar. I samband med behandlingen avförslaget till de nya reglerna om näringsförbud (prop. 1979/80:83) prövadeutskottet även ett i en vpk-motion (1979/80:1914) framlagt förslag till ettsystem med automatiska näringsförbud med möjlighet till dispens. Motionärernahänvisade till att den norska lagstiftningen på området innehåller regler omautomatiskt näringsförbud samt till att bättre preventiva effekter kunde uppnåsom näringsförbud inträdde automatiskt. I sitt av godkända betänkande(LU 1979/80:31) uttalade utskottet i denna del följande. Onekligen har ett system medautomatiskt förbud vissa fördelar, bl. a. genom att förbudet inträderomedelbart och knyter an till det generella förbudet i 199 a § KL för den somförsatts i konkurs att driva bokförings-pliktig rörelse under konkursen. Attlåta ett utvidgat näringsförbud med lång giltighetstid inträda automatiskt äremellertid enligt utskottets mening en alltför långtgående åtgärd. Vad frågannu gäller är hur man skall komma till rätta med allvarliga fall av missbruk isamband med konkurs. Det kan då inte gärna komma i fråga att förhindra varjenäringsidkare som har gått i konkurs att bedriva näring. Som departementschefenframhåller innebär detta i sin tur att ett system med automatiskt näringsförbudskulle behöva förses med ganska vidsträckta undantag eller dispensmöjligheter.Inte minst från administrativ synpunkt framstår det som olämpligt att införa ensådan ordning som skulle kräva ett omfattande och tungrott prövningsförfarande. Mot ett system med automatiskt verkande näringsförbudtalar också enligt utskottets mening att det kan leda till negativakonsekvenser genom att lägga en hämsko på seriös näringsverksamhet. Att drivaen rörelse innefattar ofta ett risktagande och är inte sällan förenat med ettbetydande mått av osäkerhet beträffande det ekonomiska utfallet. Omföretagsamheten skall kunna fortleva måste man enligt utskottets meningacceptera att näringsidkare tar inte ringa risker och därför kanske går ikonkurs. Vid enbedömning av frågan om näringsförbudet bör inträda automatiskt LU 1981/82:31 3 ellerefter beslut av domstol bör enligt utskottets mening vidare beaktas att ettsystem med prövning av näringsförbudet i varje särskilt fall är, rent allmäntsett, ägnat att ge mera tyngd åt förbudet. Den i propositionen föreslagnaordningen har också den fördelen att den på ett bättie sätt understryker medvilket allvar samhället ser på otillbörliga förfaranden från konkursgäldenärerssida. På grund av det anförda tillstyrkte utskottetpropositionens förslag och avstyrkte bifall till motionen i denna del. Imotion 1914 yrkades vidare att tillämpningsområdet för näringsförbudet skullevidgas genom att kraven på grovt förfarande eller grovt åsidosättande slopadesliksom att några särskilda skäl inte skulle krävas för näringsförbud vidupprepade konkurser. Utskottet underströk för sin del att syftet med reformenvar att få till stånd effektiva ingripanden mot de allvarliga missbruk somförekommer i samband med konkurs. var det angeläget att reglerna omdet utvidgade näringsförbudet utformades så att de inte lade hämsko på seriösnäringsverksamhet. Mot denna bakgrund framstod de i propositionen föreslagnarekvisiten för meddelande av förbud som väl avvägda, och utskottet kunde intedela motionärernas farhågor för att näringsförbudet inte skulle kunna användasnär det år erforderligt. Frågan om ett vidgat näringsförbud prövades ånyo avutskottet under /81 med anledning av en motion (1980/81:236) medyrkanden om införandet av dels näringsförbud i vissa fall av likvidation, delsautomatiskt näringsförbud vid grova brott i samband med konkurs. Utskottetkonstaterade i sitt betänkande (LU 1980/81:28) att erfarenheterna från tillämpningenav de nya reglerna om näringslivet var mycket begränsade och att några säkraslutsatser om reformens effekt inte kunde dras. Framtidenfick utvisa om och i vad mån reglerna behöver ses över. Vad särskilt gälldemotionärernas önskemål om näringsförbud vid likvidation ville utskottetemellertid framhålla att önskemålet i väsentiig mån blev tillgodosett genomförslaget i proposition 1980/81:146 om avskaffande av fattiglikvidation. kunde man på goda grunder anta att flertalet fall av ekonomiskbrottslighet med anknytning till likvidation förekom just vidfattiglikvidation. Genom att möjligheten till fattiglikvidation ersatts med enskyldighet för hkvidator att ansöka om bolagets försättande i konkurs blev detmöjligt att tillgripa näringsförbudet. Enligt utskottets mening saknades det ivart fall då anledning att övervåga en utvidgning av tillämpningsområdet förnäringsförbudet. Inte heller ansåg utskottet att det fanns skäl att då frångåriksdagens ställningstagande vid genomförandet av reformen att näringsförbudetskulle inträda endast efter prövning! varje särskilt fall. Utskottet avstyrktebifall till motionen. Ärendet återförvisades av till utskottet. I ettnytt betänkande LU 1980/81:33 vidhöll utskottet sin uppfattning. LU1981/82:31 4 Frågan om utvidgat näringsförbudhar behandlats under /81 även av justitieutskottet (JuU1980/81:21) med anledning av motioner om näringsförbud utan samband medkonkurs. majoritet uttalade (JuU 1980/81:21 s. 73) attstörre erfarenheter av nåringsförbudsin-stitutet enligt konkurslagen än som dåfanns måste avvaktas innan man tog upp frågan om näringsförbud som en mera allmäntförekommande reaktion från samhällets sida gentemot ekonomisk brottslighet.Utskottsmajoriteten avstyrkte det i ärendet aktuella motionsyrkandet, som gickut på att en utredning i ämnet borde företas. En minoritet inom utskottetförordade att en sådan utredning skulle komma till stånd. Kommittén om utvidgade regler om näringsförbud (Ju1981:03) Vid regeringssammanträdet den 29oktober 1981 beslöt regeringen att tillkalla en kommitté för att pröva fråganom utvidgade regler om näringsförbud. I direktiven hänvisar departementschefen till att detråder stor enighet om att det är angeläget att man kommer till rätta med denekonomiska brottsligheten. Den kriminalitet som det här gäller är i fleraavseenden av komplicerad natur, och det torde stå klart att man vidbrottsbekämpningen i viss utsträckning måste lita till nya ellerokonventionella metoder. Utvidgade regler om näringsförbud tillhör därviduppenbarligen de utvägar som förtjänar att övervägas på allvar. Kommitténs huvuduppgift bör enligt departementschefen varaatt ta ställning till det allmänna behovet av och de principiella och praktiskaaspekterna på utvidgade regler om näringsförbud. En grundläggande fråga blirnaturhgtvis härvid om näringsförbud kan förväntas vara ett effektivt medel föratt uppnå de syften som förut har angetts. Kommittén bör kunna hämta ledning avde överväganden som har gjorts i olika former liksom av de praktiskaerfarenheterna av näringsförbud enligt konkurslagen och de regler som i övrigtfinns på området. De samhällsekonomiska och allmänt näringspolitiska intressensom gör sig gällande i sammanhanget måste också belysas närmare liksomkonsekvenserna för ett företags anställda och dess borgenärer av en eventuellnyordning. De problem som bulvanförhållanden av olika slag kan erbjuda måsteuppmärksammas. Erfarenheterna från likartade system i andra länder bör ilämplig omfattning redovisas. Departementschefen anför vidare bl. a. att det frånprincipiell synpunkt är en betydelsefull och delvis komplicerad fråga somkommittén får att pröva. Det kan därför visa sig lämpligt att kommitténredovisar principiella överväganden i frågan hksom bedömningar avnäringsförbudsinstitutets effektivitet i ett särskilt betänkande och först därefter,beroende på remissutfall och eventuella tilläggsdirektiv med anledning avdetta, går in på LU 1981/82:31 5 Då kan också ytterhgare erfarenheter av tillämpning ocheffekter av näringsförbud enligt konkurslagen beräknas föreligga. Klart ärsamtidigt att ett fullständigt förslag med bl. a. utkast till erforderligalagbestämmelser underlättar frågans bedömning. Departementschefen vill därförlämna öppet vilken arbetsmetod för kommittén som är att föredra. Enligt konkurslagen gäller sedan gammalt denhuvudregeln att en person som är försatt i konkurs inte får idka rörelse varmedföljer bokföringsskyldighet. Bestämmelsen är straffsanktionerad. Vidsidan av detta generella förbud mot näringsverksamhet under konkurs gäller fr.o. m. ett mera långtgående näringsförbud som förutsätterprövning i det enskilda fallet (s. k. konkurskarantän). Förbudet har införtssom ett led i kampen mot den ekonomiska brottsligheten. Näringsförbud i dennaform kan meddelas ai. gälla inte bara under konkursen utan också sedan dennahar avslutats. Förbudet är emellertid tidsbegränsat. Imotion 1981/82:1582 yrkas (yrkande 1) att skall ge regeringen tillkänna att reglerna om konkurskarantän bör skärpas. a. menar motionärernaatt det nuvarande näringsförbudet bör ersättas med ett automatiskt verkandeförbud för konkursgäldenären att efter konkursens avslutande fortsätta mednäringsverksamhet. Vidbehandlingen av förslaget om införandet av bestämmelser om näringsförbudprövade utskottet även ett motionsyrkande om automatiskt verkandenäringsförbud. I sitt betänkande (LU 1979/80:31) konstaterade utskottet att ettsystem med automatiskt förbud hade vissa fördelar. Ett sådant system skulleemellertid behöva förses med vidsträckta undantag eller dispensmöjligheter.Enligt utskottets mening framstod det som olämpligt inte minst frånadministrativ synpunkt att införa en ordning som krävde ett omfattande ochtungrott prövningsförfarande. Mot ett system med automatiskt verkandenäringsförbud ansåg utskottet också tala att det kunde leda till negativakonsekvenser genom att lägga hämsko på seriös näringsverksamhet. Utskottetavstyrkte därför bifall till motionen. Hösten1981 tillsatte regeringen en kommitté för att pröva frågan om utvidgade regelerom näringsförbud. Som framgår av redogörelsen ovan (s. 4) förutredningsdirektiven skall kommittén vid sina överväganden hämta ledning av bl.a. de praktiska erfarenheterna av gällande näringsförbud och av effekterna avdetta förbud. Utskottet utgår från att de av motionärerna framförda förslagenkommer att prövas av kommittén orn erfarenheterna av gällande ordning gerunderlag härför. LU1981/82:31 6 Med hänsyn till det anförda bör motionsyrkandet inteföranleda någon åtgärd från sida. attriksdagen avslår motion 1981/82:1582 yrkande 1. Närvarande: (), ()*,(). (), (), (),(), (), (), (), (), (), () och IngridSegerström (s). * Ej närvarande vid betänkandets justering.