bet · G501SfU15 · 1981-12-31 00:00:00 — Iproposition 1966 erinrade departementschefen om att underremissbehandlingen hade invänts att ett slopande av karensdagarna kunde ledatill ökad frånvaro från arbetet. Departementschefen bemötte detta sålunda. Det är givet att reformen ger ökade möjligheter förde anställda att vid sjukdom stanna hemma från arbetet för att återvinnahälsan. Denna effekt betraktar jag som en av de stora och värdefulla vinsternamed den föreslagna förbättringen av det ekonomiska skyddet vid sjukdom. Dessavinster begränsar sig inte till den enskildes välfärd utan de kan beräknaskomma även samhället i dess helhet till godo. I propositionen föreslogs bl. a. en ändring i förhållandetill promemorieförslaget, som det finns anledning erinra om i dettasammanhang, nämligen när det gällde att utforma fridagsregeln. Promemoriansförslag om att den skulle verka som ett slags karensdagar första eller efter insjuknandedagen, om dessa var fridagar, hade gett anledning tillåtskillig remisskritik. Man hade pekat på att regeln kunde leda till storojämnhet i ersättningen beroende på vilken dag insjuknandet ägt rum. Regelnskulle i vissa fall leda till överkompensation. För att undvikaöverkompensation och för att dagen för insjuknandet och förläggningen av denförsäkrades arbetstid så litet som möjligt skulle påverka den kompensation somsjukpenningen gav, föreslogs i propositionen att fridagsregeln skulle utformasenligt de bestämmelser som fortfarande gäller. Utskottetkan mot denna bakgrund konstatera att utformningen av regeringens förslag medkarensdagar efter insjuknandedagen och med kompensation även förlediga dagar ger just de icke önskvärda ojämna effekter mellan olika försäkradesom så hårt kritiserades vid remissbehandlingen av promemorieförslaget. Ävenen annan icke önskvärd SfU1981/82:15 31 Genom att inkomstförlusten under karensdagar balanseras av attsjukpenning utgår under fridagar (oavsett inkomstförlust) blir karensdagarna påsätt och vis villkorade. Riskerna för att sjukskrivningstiderna förlängs såatt förlusten till följd av karensdagar kan balanseras skall inte underskattas.Över huvud taget är det olyckligt med ett system som så som det föreslagnainbjuder till en förlängning av sjukskrivningstiden genom de orättvisor som ärinbyggda i det. Reformen1966 gällde som nämnts slopande av . I samband därmed slopadesockså beteckningen karensdag för insjuknandedagen. Detta grundades på att detinte syntes motiverat att behålla termen karenstid för en företeelse som kundegälla endast en del av sjukdomsfallen. Regeringenvänder nu upp och ner på begreppen i propositionen. I och med att den förstadag som föranlett att arbetsförmågan blivit nedsatt till minst hälften sammavillkor som gäller för rätt till sjukpenning räknas som den första dagenunder ett sjukdomsfall blir denna dag en reell karensdag. Av kända skäl hardenna beteckning inte ansetts lämplig. För en person som t. ex. insjuknar underarbetet blir i fortsättningen denna dag för honom och enligt normaltspråkbruk insjuknandedag, onsdagen blir enligt propositionens terminologiockså insjuknandedag, medan blir karensdagar. Enligt denterminologi som gällde skulle samtliga kallatskarensdagar. Förslagets verkliga innebörd framgår därmed klart. Förslagetförutsätts gälla lika för alla. Utskottet lämnar t. v. de problem åt sidan somär förenade med denna målsättning genom att offentligan-ställda och tjänstemäni regel har sjuklön. Även om samma utgångspunkt gällde för alla, att de treförsta dagarnas inkomstbortfall inte ersätts, får förslaget ändå orättvisakonsekvenser. Detta hänger samman med den ojämna förekomsten av sjukledighetberoende på yrkesställning m. m. Antalet sjukpenningdagar är betydligt högrebland personer med arbeten som är tunga och monotona och där det förekommerolämpliga arbetsställningar, skakningar och vibrationer och dagligasvettningar. Omvänt har personer i chefsbefattningar lägst sjukfrånvaro. Enbetydande del av sjukfrånvaron orsakas av arbetsolycksfall ocharbetssjukdomar. Personer inom livsmedelshanteringen och inom vårdyrken bör ochfår inte arbeta ens vid lindriga åkommor om det föreligger smittorisk. Mångatjänstemän kan däremot gå till arbetet med en lättareförkylning och därefter bota den . Det är sålunda främst industrinsarbetare och personer som arbetar med livsmedel och i vårdyrken som drabbas avföljderna av förslaget. Enannan grupp som drabbas hårt är unga kvinnor med menstruationsbesvär somföranleder en eller ett par dagars frånvaro från arbetet. En tredje stor grupp somdrabbas är handikappade. SfU 1981/82:15 32 Förslaget om karensdagar uppges visserligen"skydda" personer med ofta återkommande sjukfrånvaro genom att detförsetts med ett högriskskydd utformat så, att när en person haft tiokarensdagar räknas inga fler karensdagar.Bibehållandet av 20-dagarsregeln ger enligt propositionen ett tillräckligtskydd för insjuknandedagen. Genomatt propositionens insjuknandedag och i många fall dessutom den verkligainsjuknandedagen faller utanför högriskskyddet är detta emellertid betydligtmindre förmånligt än vad propositionen förespeglar. Såsompåvisats i motion 2209 kan en person som vid varje sjukdomsfall förbrukarendast en karensdag få inkomstbortfall och tio karensdagarinnan högriskskyddet träder in. Därefter uppkommer fortfarande inkomstbortfallför insjuknandedagen. Om denna inte är densamma som den verkligainsjuknandedagen kan ytterligare inkomstbortfall uppstå. Exemplet kanförefalla teoretiskt. Utskottet vill då erinra om att just det nämnda exempletär en realitet för t. ex. kvinnor med menstruationsbesvär enligt uppgift kandet röra sig om ca 200 000 kvinnor. Företrädare för () har vid en uppvaktning inför utskottet visat på andra grupper somriskerar få 20 dagars inkomstbortfall eller mer genom förslaget, nämligenastmatiker, diabetiker, hjärt- och kärlsjuka, epileptiker, njursjuka ochneurologiskt handikappade. Dessa av sjukdom och därmed föranledda vård- och medicinkostnaderredan drabbade personer riskerar således att mista närmare en hel månadsinkomst. HCK-representanterna pekade vid uppvaktningen också på att ett stortantal handikappade personer hade ytterst små möjligheter att klara ettinkomstbortfall av denna storleksordning. Riskerna var därför uppenbara att de av rent ekonomiska skäl tvingades till längre sjukskrivningsperioder ellerförtidspensioneringar, med därmed följande Ökade samhällskostnader; också iform av produktionsbortfall och ökade vårdkostnader. Deovan redovisade ojämnt fördelade effekterna utgör det starkaste skälet till attpropositionen bestämt måste avvisas. Propositionens förslag innebär att karensdagarinförs också i arbetsskadeförsäkringen. Detta är i sig allvarligt eftersomförsäkringen vilar på skadeståndsrättsliga grunder och följaktligen börkompensera skadefall redan från första sjukdomsdagen. Som ovan nämnts var en avde viktigaste orsakerna till att karensdagarna avskaffades just att detvar otillfredsställande att den dåvarande yrkesskadeförsäkringen på grund avsamordningen med sjukpenningförsäkringen inte gav skydd avolycksfallet. Departementschefen har hänvisat till den utredning riksdagenbegärt om en översyn av arbetsskadeförsäkringen. Utskottet vill erinra om attbakgrunden till denna översyn var önskemål om en förlängd samordningstid ochdärmed en försämring av arbetsskadeförsäkringen. SfU 1981/82:15 33 Utskottetssocialdemokratiska ledamöter motsatte sig också en översyn (SfU 1981/82:2). Underutskottsbehandlingen har uppmärksammats att de föreslagna ändradebestämmelserna för insjuknandedagen och införande av karensdagar iarbetsskadefal] avviker från de internationella åtaganden gjort genomatt ansluta sig till nr 121 om förmåner vidarbetsskada. Genom att ratificera konventionen har förbundit sig att isin lagstiftning inte ha karensdagar. Vid den hearing som utskottet hållit medbl. a. statssekreteraren i har framkommit attdepartementschefen var medveten om konventionen och att den hänvisning till denkommande översynen av arbetsskadeförsäkringen som finns i propositionen bl. a.var föranledd av konventionsåtagandet. Främst till följd av brådskan med attlägga fram propositionen hade konventionen inte redovisats för . Vidhearingen har vidare framkommit att en tänkbar lösning på den konflikt somuppkommer mellan införandet av karensdagar i arbetsskadeförsäkringen och konventionsåtagandetär att de första tre dagarnas inkomstbortfall vid arbetsskada ersätts antingengenom sjuklön från arbetsgivaren eller genom arbetsmarknadsförsäkringar. Konstitutionsutskottetoch utrikesutskottet har yttrat sig i frågan. , somerinrat om att konventionen inte kan sägas upp , har påpekat atten proposition med förslag till lagändring som innebär avvikelse från enkonvention som antagits av bör innehålla en redovisning härom.Socialförsäkringsutskottet ansluter sig till denna uppfattning och anser detallvarligt att departementschefen så fia-grant satt sig över sin skyldighet attupplysa om att det lagförslag hon begär att skall anta strider motriksdagens tidigare åtagande i internationellt hänseende. Beträffandeden folkrättsliga innebörden av en avvikelse från konventionen harutrikesutskottet framhållit att i sitt utrikespolitiska handlandetraditionellt fäster stor vikt vid den internationella rättsordningen och dessefterlevnad. I en avvikande mening till yttrandet har de socialdemokratiskaledamöterna dragit den enda logiska slutsatsen härav, nämligen att börvidhålla sina åtaganden enligt och inte göra någon avvikelsefrån konventionen. Ompropositionens förslag genomförs kan utskottet förutse stora svårigheter medatt lösa det uppkomna problemet så att krav uppfylls. En avanledningarna till att avvaktade med ett beslut att ansluta sig tillkonventionen ända , trots att denna antagits av , var att en lösning på karensdagsprobiemet inomyrkesskadeförsäkringen inte nåtts förrän är 1966. De vid hearingen avföreträdare för skisserade lösningarna skulle, om de gåratt genomföra, förorsaka stora problem inom sjukpenningförsäkringensadministration. 3 1981/82. SfU 1981/82:15 34 t.ex. under alla förhållanden även fortsättningsvis anmäla sitt sjukdomsfalltill för att försäkra sig om att karensdagar tillgodoräknashonom och på grund av 20-dagarsregeln, för det fall arbetsgivaren inte skullegodkänna sjukdomen som arbetsskada. måste därför bevakaärendets utveckling i varje enskilt fall. Följdverkningarnaför arbetsskadeförsäkringen utgör ytterligare ett skäl för att förslaget omkarensdagar bör avvisas av . Propositionens syfte uppges vara att görabesparingar på sjukförsäkringens kostnader. Kostnadsbesparingen genom attinsjuknandedagen görs till en karensdag uppges till 340 milj. kr. De två därpåföljande karensdagarna beräknas ge en besparing av 1 500 milj. kr. Slopande avde likaledes tvä fridagarna har beräknats öka kostnaderna med endast 190milj. Beräkningen utgår från nu kända förhållanden om sjukförsäkringenskostnadsutveckling, förändringar av sjuktalet samt fördelningen mellan korta() och långa sjukfall. Fördelningen på sjukfallen var förkorta och för långa sjukfall. Beräkningarnaöverensstämmer i stort med vad sjukpenningkommittén kommit fram till. Kommitténhar med utgångspunkt från sjukskrivningsnivån och sjukskrivningsmönstret förär 1979 beräknat att (med nuvarande insjuknandedag som förstakarensdag) skulle minska sjukpenningutgifterna med 11,medan slopandet avfridagsregeln skulle öka utgifterna . Propositionensberäkning av vinsten avseende oeh förlusten avseende tvåfridagar kan synas någorlunda riktig utifrån det mönster som f. n. finns försjukanmälningar. Dessa antas fördela sig (se SOU 1981:22, s. 293) procentuelltöver veckan enligt följande: förekommer sålunda enmarkant nedgång i antalet sjukanmälningar. Orsaken är uppenbar. Fridagsregelnfår sitt stora genomslag inför helgen. Den som insjuknar , lördageller söndag avvaktar sannolikt sjukdomens utveckling till dess arbetsveckanbörjar igen. Sjukanmälan för fridagar är dessutom ur den försäkrades synpunkt oftameningslös eftersom inte ger rätt till sjukpenning vid kortasjukfall. Om nu fridagsregeln ersätts med karensdagar finns däremot allanledning för de försäkrade att anmäla sjukdomsfall möjligt, inte minstmed hänsyn till att högriskskyddet träder in . Det ärdärför fullt rimligt att i fortsättningen räkna med att sjukanmälningarnakommer att fördela sig jämnt över veckans dagar. Besparingseffekten blirdärmed betydligt reducerad. Skulle dessutom, som närmare utvecklats ovan (s.31), sjukskrivningsperioderna tendera att förläng- SfU 1981/82:15 35 as,innebär detta att hela syftet med införande av karensdagar går förlorat. Vadsom blir kvar blir en administrativt tillkrånglad försäkring med inbyggdaorättvisor mellan olika grupper försäkrade. Enkonsekvens av karensdagarna inom sjukpenningförsäkringen blir att man nu riverupp den principiella överensstämmelse som finns mellan förälders rätt tillsjukpenning och rätten till föräldrapenning för tillfällig vård av sjukt barn.I en familj händer det inte så sällan, i synnerhet under infiuensaepidemier,att flera medlemmar insjuknar . I vissa familjer förekommer också attflera medlemmar har samma sjukdom som kan blossa upp , t. ex.allergiska sjukdomar. har sjukförsäkringen och föräldraförsäkringenvarit i princip neutrala till varandra, och för en förälder har det i allmänhetvarit betydelselöst om han eller hon anmält egen sjukdom eller sjukdom hos ettbarn när rätt till ersättning från vilken som av försäkringarna förelegat. Ifortsättningen kan föräldrapenning utgå medansjukpenningförsäkringen träder in först . Departementschefenförutsätter att den enskilde från början bestämmer sig för vilkenersättningsform som han åberopar och inte försöker alternera mellan olikaformer. Utskottet anser att den bristande överensstämmelse mellanförsäkringarna som blir följden av förslaget om karensdagar är otillfredsställandeoch utgör ännu en anledning till att propositionen bör avvisas. Iytterligare ett avseende är besparingsberäkningarna anmärkningsvärda.Regeringen nämner inte att de av den beräknade besparingarna, på grund av attsjukpenningen är skattepliktig inkomst, innebär ett kraftigt minskatskatteunderlag inte bara för staten utan också för kommuner och landsting.Utskottet vill erinra om tidigare uttalande om att regeringen bör setill att ingen proposition läggs fram utan att eventuella kommunalekonomiskakonsekvenser av de framlagda förslagen är ingående analyserade och utförligtredovisade (FiU 1979/80:25). Eftersom regeringen nonchalerat detta uttalandevill utskottet i korthet redogöra för konsekvenserna för kommuner och landstingom de i propositionen beräknade bruttobesparingarna skulle uppkomma. Besparingarnainnebär minskade skattepliktiga sjukpenningutbetalningar med ca 1 900 milj.kr. Kommunal- och landstingsskatten erläggs med avinkomsten, dvs. på den nämnda summan med ca 575 milj. kr. Visserligen kommer,såvida preliminärskatteuttaget inte justeras med hänsyn till den nämndaskatteeffekten, kommuner och landsting inte att drabbas avskattebortfallet. Detta får beträffande såväl statlig som skatt bärasav staten . Desto starkare blir då effekten för kommuneroch landsting , då såväl slutlig skatt somförskottsutbetalningar påverkas med därav föranledda planeringsproblem. Detanförda understryker ytterligare det anmärkningsvärda i att effekter på detkommunala skatteunderlaget inte belysts i propositionen. SfU 1981/82:15 36 Utskottet vill avslutningsvis erinra om denreservation som företrädare för de fackliga organisationerna och för detsocialdemokratiska partiet avgav till sjukpenningkommitténs betänkande SOU1981:22 Sjukersättningsfrågor. Reservanterna framhöll bl. a. att kommitténsundersökningar enligt deras bedömning visat att det skulle vara fullt möjligtatt lösa de problem med olika kompensationsgrad som finns inom den nuvarandesjukpenningförsäkringen. Rätten till sjukpenning kunde knytas till arbetsdagari stället för kalenderdagar. Den hårda tidspressen genom regeringenstilläggsdirektiv om utredning om en självrisk i försäkringen hade dock gjort,anförde reservanterna, att kommittén inte tillräckligt ingående hade kunnatutforma och analysera effekterna av ett sådant system. Utskottetanser att regeringen genom sitt agerande för att så snabbt som möjligt fåunderlag för ett självrisksystem inom sjukpenningförsäkringen försummat demöjligheter som förelegat att skapa en rättvis och för såväl den enskilde somsamhället förmånlig sjukpenningförsäkring. Det förslag till ändringar i försäkringensom nu lagts fram är illa genomtänkt och alltigenom orättfärdigt och ger, trotsatt vissa grupper kan drabbas orimligt hårt av förslaget, med all sannolikhetinte någon större besparing på statsbudgeten och framför allt intesamhällsekonomiskt. delsatt utskottet under mom. 1 bort hemställa: 1. beträffandekarensdagar i sjukpenningförsäkringen att med bifalltill motionerna 1981/82:2209 yrkande 1 i motsvarande del och 1981/82:2390yrkande 1 i motsvarande del avslår det i propositionen framlagda förslaget tilllag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring såvitt avser ny lydelseav 3 kap. 10 och 11 §§. 2.Kompensationsnivän inom sjukpenningförsäkringen (mom. 3) (), (), ArneLindberg (c), () och () anser dels att den del av utskottets yttrande på s. 13som börjar med "Utskottet ansluter" och slutar med "motsvarandedel." bort ha följande lydelse: Frånbesparingssynpunkt är det enligt utskottets uppfattning nödvändigt att görajusteringar inom sjukpenningförsäkringen även när det gällerkompensationsnivån. Propositionens förslag till ändringar i dessa hänseendenär måttliga och har getts en från fördelningssynpunkt acceptabelutformning. Utskottet tillstyrker att propositionens förslag genomförs, vilketinnebär att utskottet avstyrker bifall till såväl motionerna 2209 och 2390 sommotion 2388 i motsvarande delar. delsatt utskottet under mom. 3 bort hemställa: 3. beträffande kompensationsnivån inomsjukpenningförsäkringen att med bifall till proposition 1981/82:144och med SfU 1981/82:15 37 avslagpå motionerna 1981/82:2209 yrkandena 1 i motsvarande del och 3,1981 /82:2390yrkandena 1 i motsvarande del och 3 och 1981/82:2388 yrkande 1 antar det ipropositionen framlagda förslaget till dels lag om ändring i lagen om allmänförsäkring såvitt avser ny lydelse av 3 kap. 4 § första stycket och 9 § samt 4kap. 4, 5,10 och 14 §§, dels lag om ändring i lagen (1956:293) om ersättningtill smittbärare. 3.Kompensationsnivån inom sjukpenningförsäkringen (mom. 3) NilsCarlshamre, och (alla m) anser dels att den del av utskottets yttrande på s. 13som börjar med "Utskottet ansluter" och slutar med "motsvarandedel." bort ha följande lydelse: Utskottetdelar uppfattningen i motion 2388 att så länge inkomstbortfallsprincipen ärvägledande för sjukpenningens konstruktion bör den typ av systemangrepp anståsom förslaget om en differentierad kompen-sationsnivä i förhållande tillinkomst innebär. Om man inför en 60-procen-tig kompensationsnivå endast förhögre inkomstdelar förutsätter detta också en motsvarande justering avsjukförsäkringsavgiften. Förslaget medför dessutom en relativt obetydligspareffekt. För att nå den spareffekt som är nödvändig inomsjukpenningförsäkringen med hänsyn till det ekonomiska läget bör man i stället,såsom föreslagits i motion 2388, generellt sänka kompensationsnivån till 80%.I realiteten innebär detta sedan hänsyn tagits till skatt för den enskildeen sänkt kompensation med . För sjukpenningförsäkringen innebär detdäremot minskade utbetalningar med ca 900 milj. kr. i förhållande tillregeringens förslag. Utskottet avstyrker med det anförda propositionens förslagom förändringar i kompensationsnivån och tillstyrker förslaget i motion 2388. delsatt utskottet under mom. 3 bort hemställa: 3. beträffande kompensationsnivån inomsjukpenningförsäkringen att med bifall till motion 1981/82:2388yrkande 1 och med avslag på proposition 1981/82:144 i motsvarande del ochmotionerna 1981/82:2209 yrkandena 1 i motsvarande del och 3 och 1981/82:2390yrkandena 1 i motsvarande del och 3 antar dels följande såsom Reservanternasförslag betecknade nya lydelse av 3 kap. 4 § första stycket, 3 kap. 9 § och 4kap. Helsjukpenning utgör per dag Hel sjukpenning utgör per dag a)för tid intill dess av den fastställda sjukförflutitefter den dag då sjukdoms- penninggrundande inkomsten, delad fallet inträffade av den del av denfastställda sjukpenninggrundande inkomsten som inte överstiger fem och en halvgånger basbeloppet och av återstoden av sådan inkomst, b) för tid därefter av den del av den fastställdasjukpenninggrundande inkomsten som inte överstiger fem och en halv gångerbasbeloppet och av återstoden av sådan inkomst, allt delat med trehundrasextiofem och avrundat tillnärmaste hela krontal. För en försäkrad som avses i 1 § andra stycket utgör helsjukpenning per dag. Sjukpenningen avrundas tillnärmaste hela krontal. För försäkrad som avses i 1 § andra stycket utgör helsjukpenning per dag. Försäkrad kvinna har rätt till havandeskapspenning, om havandeskap harsatt ned hennes förmåga att utföra uppgifterna i sitt förvärvsarbete med minsthälften och hon inte kan omplaceras till annat mindre ansträngande arbeteenligt bestämmelserna i 12 § lagen (1978:410) om rätt till ledighet för vård avbarn, m. m. Havandeskapspenning utgår för som nedsättningen består,dock tidigast från och med den sextionde dagen och längst före den beräknade tidpunkten för barnets födelse. Havandeskapspenning utgår med belopp som motsvarar kvinnanssjukpenning enligt 4 § första stycket a). Havandeskapspenning utgår med belopp som motsvarar kvinnanssjukpenning enligt 4 §. Föräldrapenning enligt 8 § utgår med belopp som motsvararförälderns sjukpenning enligt 3 kap. 4 § första stycket a). Bestämmelserna i 3kap. 10 § fjärde stycket och 15 § tillämpas även på föräldrapenning enligt 8 §. Föräldrapenning enligt 8 § utgår med belopp som motsvararförälderns sjukpenning enligt 3 kap. 4 §. Bestämmelserna i 3 kap. 10 § fjärdestycket och 15 § tillämpas även på föräldrapenning enligt 8 §. dels det i propositionen framlagda förslaget till lag omändring i lagen om allmän försäkring såvitt avser ny lydelse av 4 kap. 4, 5 och14 §§, dels följande såsom Reservanternas förslag betecknade SfU 1981/82:15 39 Lag om ändring i lagen(1956:293) om ersättning åt smittbärare Härigenom föreskrivs att 3 § lagen (1956:293) omersättning åt smittbärare skall ha nedan angivna lydelse. Ersättningenför inkomstbortfall Ersättningen för inkomstbortfall åt den som omfattas avsjukförsäk- åt den som omfattas av sjukförsäkring enligt lagen (1962:381) omall- ring enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring utgår för dag räk- mänförsäkring utgår för dag med nat med det högsta belopp som han ett beloppberäknat enligt 3 kap. 4 § vid sjukdom är berättigad att uppbä- nämnda lag ökatmed sjukpenning-ra i sjukpenning och sjukpenning- tillägg på grund avförsäkring enligt tillägg pä grund av försäkring enligt nämnda lag eller medstöd därav nämnda lag eller med stöd därav meddelade bestämmelser; dock attmeddelade bestämmelser; dock att ersättning åt den som åtnjuter an-ersättningåt den som åtnjuter an- nan inkomst av förvärvsarbete än nan inkomst avförvärvsarbete än inkomst av anställning alltid skall inkomst av anställningalltid skall bestämmas till det belopp för dag bestämmas till det belopp fördag räknat som skulle hava utgått till räknat som skulle hava utgått tillhonom, därest hela hans årsin-honom, därest hela hans årsin- komst avförvärvsarbete utgjort inkomst av förvärvsarbete utgjort in- komst avanställning, komst av anställning. I annat fall än i första stycket avses skallersättningen åt tillfällig smittbärare för inkomstbortfall med tillämpning avde i nämnda stycke angivna grunderna utgå med det belopp för dag räknat som hanskulle hava ägt uppbära från allmän försäkringskassa, därest han varitsjukpenningför-säkrad jämlikt 3 kap. lagen om allmän försäkring. Densom ej fyllt må ej åtnjuta ersättning med mindre han visar att hangenom ingripandet går miste om arbetsinkomst. Dennalag träder i kraft den 1 jaunari 1983.