bet · G501KU35 · 1981-12-31 00:00:00 — Dessutom har studerats hurregeringens planering av propositionsavlämnandet har fallit ut, liksomomfattningen av försenade propositioner och hur stora förseningarna har varit. Utskottet har i dessa hänseenden kunnat konstaterapåtagliga brister. En besvärande anhopning av propositioner till den sistaveckan av resp. propositionstid, den 10 resp. , och betydandeförseningar i förhållande till upprättade planer har inneburit påfrestningar iriksdagsarbetet. Utskottet har framhållit att kraftfulla ansträngningar måstegöras från regeringens sida som möjliggör en utjämning, vilket är viktigt förgod planering av arbete. Riksdagsledamöterna måste enligt utskottet KU1981/82:35 85 få tillräcklig tid för inläsning av regeringsförslagen ochkunna utarbeta motioner med anledning av förslagen. Även massmediernasmöjligheter att ge en tillfredsställande redovisning av riksdagsarbetetpåverkas menligt av ett alltför koncentrerat propositionsavlämnande. Igranskningsbetänkande, , anförde utskottet bl. a. följande (KU1979/80:50): Av de förteckningar somstatsrådsberedningen lämnar till vid början av varje vår och höstframgår vilka propositioner som regeringen avser att lämna och den beräknadetidpunkten för avlämnandet. Det bör anmärkas att ibland anges endast enungefärlig tidpunkt för avlämnandet, t. ex. mars eller mars/april. Beträffande1979 angavs ca en tredjedel för avlämnande viss eller vissa månader. Dettainnebär ytterligare en svårighet vid planeringen av utskottens arbete. Det ärangeläget att tidsangivelserna görs mer exakta. Det är vidare önskvärt attdepartementen i fortsättningen i större utsträckning aviserar utskotten i godtid om förseningar som kan komma att uppstå. Utskottet vill avslutningsvis understryka de allvarligaerinringar som vid ett flertal tillfällen framförts beträffandepropositionsavlämnandet. De förhållanden som råder beträffandepropositionsavlämnandet måste betecknas som synnerligen otillfredsställande. I förra årets granskningsbetänkandefann utskottet att förhållandena även varit otillfredsställande närdet gällde propositionsavlämnandet och ansåg att de uttalanden som utskottetvid flera tidigare tillfällen gjort i dessa frågor fortfarande var aktuella. I förra årets granskningsbetänkanderedovisades ett tämligen omfattande och detaljerat material som täckertioårsperioden 1971-1980.1 föreliggande promemoria har de statistiskauppgifterna begränsats varför för vissa jämförelser hänvisning får ske tillnämnda betänkande. avlämnades sammanlagt 205 propositioner, ettantal som ligger något över genomsnittet . Därav avlämnades125 propositioner under "vårsessionen", 12 och 68under hösten. När det gäller spridningen i propositionsavlämnandet undervåren kan konstateras, att förhållandena innebär en viss förbättringjämfört med de tre föregående åren då det gäller anhopning till avresp. Av vårens 125 propositioner avlämnades 44 under sistaveckan av resp. propositionstid eller . Andelen är några procent undergenomsnittet för tiden . är anhopningen till i resp. periodpåtaglig. Sex propositioner avlämnades och 10 propositioner densista mars. Detta motsvarar av de propositioner som avlämnats undervåren. Genomsnittet för enkammarriksdagens tid är . KU 1981/82:35 86 pekarpå en viss förbättring. Under perioden 10 januari-10 mars har 55 propositionereller avlämnats, vilket är något bättre än genomsnittet. Under1981 har antalet propositioner som avlämnats efter propositionstidens utgångvarit 32 vilket är en fjärdedel av vårens propositioner. Genomsnittet förenkammarriksdagen är . avlämnades 12 propositionerav vilka 9 aviserats i propositionsförteckningen. Beträffandeuppgifter om propositionsavlämnandet i förhållande tillstatsrådsberedningens förteckning kan noteras att av aviserade propositioneravlämnades 49 senare än som angivits i förteckningen. Den genomsnittligaförseningen var (variationer mellan ). Avde aviserade propositionerna lämnades inte 73 ().Av de aviserade propositionerna lämnades inte 42 ().Antalet propositioner som överlämnades utan att ha aviserats var under våren34 och . KU1981/82:35 87 PM angående utgivningen av Bestämmelser om kungörande av lagaroch vissa andra författningar finns bl. a. i 8 kap. 19 § regeringsformen (RF),i lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar och iförfattningssamlingsförordningen (1976:725, omtryckt 1977:952). Enligt 8 kap. 19 § RF skall beslutad lag utfärdas avregeringen utan dröjsmål och kungöras så snart det kan ske. Även förordningarskall kungöras så snart det kan ske, om inte annat föreskrivs i lag. Lagen om kungörande av lagar och andra författningar ärtillämplig på författning som beslutats av , regeringen ellermyndighet under eller regeringen. Enligt 3 § skall för kungörande avförfattningar finnas SFS, , författningssamlingarför centrala myndigheter och en författningssamling för varje län. Författningsom utfärdats av regeringen skall enligt 4 § första stycket i princip kungörasi SFS. Om det blir lättare att överblicka författningsmaterialet eller andrasärskilda . skäl föreligger, får regeringen enligt 4 § andra stycket bestämmaatt en viss regeringsförfattning skall kungöras i någon annan angivenförfattningssamling. Genom ett tillägg som beslutats (prop.1979/80:120, KU 1979/80:47, rskr 1979/80:271, SFS 1980:153) får regeringen, omsynneriiga skäl föreligger, bestämma att en sådan författning skall kungöras inågon annan angiven publikation. Utskottet underströk i sitt betänkande viktenav att denna möjlighet tillämpas synnerligen restriktivt. Enligt 4 § tredjestycket kan regeringen, om utomordentliga förhållanden gör det påkallat,bestämma att en viss författning skall kungöras på annat sätt än som anges iförsta stycket, t. ex. genom att tas in i en publikation som inte harkaraktären av författningssamling eller genom meddelanden i radio och TV. Medutomordentliga förhållanden menas krig, arbetskonflikt eller andra extraordinärasituationer som gör det omöjligt att få en författning utgiven i vanlig ordning(prop. 1975/76:112 s. 71). Enligt 13 § skall av författning framgå när denträder i kraft. Närmare bestämmelser om kungörande i SFS och andraförfattningssamlingar finns i författningssamlingsförordningen. Enligt 4 §förordningen utkommer SFS , om inte särskilda skäl föranleder annat.Om regeringen har utnyttjat sin möjlighet att kungöra författning i annanförfattningssamling än SFS eller i någon annan publikation, skall enligt 5 § ennotis om detta införas i SFS så snart det lämpligen kan ske. Utredningen om författningspublicering föreslog i sittbetänkande (SOU 1970:48) att i lagen om kungörandeav lagar och andra författningar skulle tas in en bestämmelse av innebörd attförfattning, om inte annat framgick av den, skulle träda i kraft två veckorefter det att den KU1981/82:35 88 getts ut från trycket. Departementschefen (prop.1975/76:112) framhöll emellertid att det i författningar som tas in i SFSregelmässigt på något sätt anges när författningen träder i kraft. Denfyraveckorsregel som gällde då ingen annat angavs hade enligtdepartementschefen spelat ut sin roll och borde därför upphävas. I ställetborde med avseende på alla författningar föreskrivas i lag att det skall framgåav författningen när den träder i kraft. En sådan ordning var enligtdepartementschefen väl motiverad från rättssäkerhetssynpunkt. Vid riksdagsbehandlingen underströks i flera motionervikten av att en författning kan nå sina adressater föreikraftträdandet. Med anledning härav uttalade (KU1975/76:51 s. 8) följande: Utskottet kan instämma med motionärernanär det gäller vikten av att planeringen av författningsutgivningen sker medbeaktande av informationsfrågorna. Som allmän riktlinje bör härvid gälla atten författning skall träda i kraft först efter erforderligt rådrum förinformation om författningens innehåll m. m. Utskottet förordar att planeringenav arbetet med nya lagar och andra författningar sker med utgångspunkt i att ommöjligt minst bör förflyta mellan en författnings kungörande ochdess ikraftträdande. Är detta ogörligt bör helst åtminstone skiljakungörandet och ikraftträdandet. Kortare tid än bör endast kunna kommai fråga i undantagsfall. Till de absoluta minimikraven hör att en författningskall kungöras på ett sådant sätt att möjlighet föreligger för envar som berörsav författningen att ta del av författningens innehåll innan den träder ikraft. Vad utskottet sålunda uttalat gav regeringentill känna (rskr 1975/76:362). Statsrådsberedningen har i en den 6december 1976 dagtecknad promemoria om rutinerna vid handläggningen avregeringsärendena m. m. beträffande ikraftträdandetiden förklarat sig förordaatt den då gällande allmänna minimitiden av mellan kungörandet (dvs.utkomstdagen från trycket) och ikraftträdandet förlängs med ochsamtidigt understrukit att denna "tvåveckorsfrist" skall anses som enminimitid. Om möjligt borde tiden vara längre och - liksom -ikraftträdandet sättas till en bestämd dag. 11976/granskningsbetänkande (KU 1976/77:44) framhöllutskottet att behovet av information om en författning självfallet varieradeberoende på ämnet för författningen. Så t. ex. pekade utskottet på att s. k.beredskapslagar, t. ex. förordnande om prisstopp, för att vara effektiva måsteges omedelbar verkan och att detsamma ibland kunde vara förhållandet medskattelagstiftning. I vissa fall var vidare informationsfaktorn mindrebetydelsefull. Detta var t. ex. fallet med ändringar i verksinstruktioner ochliknande förordningar. Utskottet underströk slutligen vikten av att en såobestämd ikraftträdandebestämmelse som att frågan överlämnas till regeringensavgörande inte kom till användning annat än i undantagsfall och när det avalldeles speciella skäl var motiverat. KU1981/82:35 89 I 1977/granskningsbetänkande(KU 1977/78:35) konstaterade utskottet bl. a. att den av statsrådsberedningenrekommenderade tvåveck-orsfristen mellan utgivning och ikraftträdande hadeiakttagits för merparten av författningarna. av författningarna hadedock utkommit än före ikraftträdandet. Detta föranleddeutskottet att understryka vikten av att informationskravet tillgodosågs genomatt erforderlig tid fick förflyta mellan utgivningen och ikraftträdandet. I 1978/granskningsbetänkande (KU 1978/79:30)noterade utskottet att nästan en fjärdedel av författningarna utkommit fråntrycket eller före ikraftträdandet. Dettakunde enligt utskottet inte anses tillfredsställande. Utskottet förutsatte inom skulle öka ansträngningarna att följa derekommendationer som utfärdats av statsrådsberedningen, nämligen att entidsrymd av mellan utkomstdagen och ikraftträdandet i princip skallbetraktas som en minimitid. I 1979/granskningsbetänkande (KU 1979/80:50)konstaterade utskottet att någon förbättring inte skett i förhållande tillföregående år när det gäller antalet författningar som utkommit från trycketsenare än före ikraftträdandet. Av 1 212 publicerade författningarhade 405 utkommit senare än före ikraftträdandet. Omkring 280 avdessa eller närmare en fjärdedel av det totala antalet hade utkommit sju dagarföre ikraftträdandet eller . Utskottet underströk därför ånyo kraftigtvikten av att i princip minst får förflyta mellan en författningspublicering och dess ikraftträdande. Vid granskningen hade vidare noteratsnågra fall där det inte framgick när författningen träder i kraft. Utskottetframhöll med anledning härav det angelägna i att beträffande samtligaförfattningar iakttas bestämmelsen om att det skall framgå av en författningnär den träder i kraft. I 1980/granskningsbetänkande (KU 1980/81:25)konstaterade utskottet att någon nämnvärd förbättring inte skett i förhållandetill föregående år när det gäller författningar som kommit ut från trycketsenare än före ikraftträdandet. Av 1 143 utgivna författningar hade349 utkommit från trycket senare än före ikraftträdandet. Av nämndaförfattningar hade ca 240 utkommit före ikraftträdandet eller senare.Rättschefen i statsrådsberedningen påpekade i samband med granskningen att detbeträffande författningar som varit beroende av riksdagsbeslut i många fallinte varit möjligt att utfärda författningen med större tidsmarginal iförhållande till ikraftträdandet beroende på att beslut kommitalltför sent. Utskottet noterade med anledning av påpekandet att det bland de349 författningar som utkommit senare än före ikraftträdandet fanns97 lagar och 47 förordningar beträffande vilka hänvisning skett till ettriksdagsbeslut. Utskottet uttalade vidare att det inom bordegöras ökade ansträngningar för att minska förseningen i författningsutgivningensamt att det av rättschefen i statsråds- KU1981/82:35 90 beredningen gjorda påpekandet skulle tas upp i kommandeårs granskning. Utskottet undeströk därvid att denna fråga i hög grad hängdesamman med tidsplaneringen av propositionsavlämnandet. publicerades 1 374 författningar i SFS. Avunderbilaga till denna PM framgår vilka författningar som utkommit senare före ikraftträdandet. Bilagan upptar 426 författningar. Omkring 250av dessa utkom eller före ikraftträdandet eller efterdenna tidpunkt. Bland de författningar som utkommit senare än två veckorföre ikraftträdandet finns 137 lagar. Utfärdande och tryckning av flertalet avdessa lagar torde - med beaktande av den stora anhopning författningar somuppkommit vid helårs- och halvårsskiftena - ha skett så skyndsamt som det varitpraktiskt möjligt. En avsevärd fördröjning vid utfärdandet kan dock konstaterasi ett fall. Det gäller lagen (1981:579) om ändring i studiestödslagen(1973:349) som i vissa delar trätt i kraft . Riksdagsskrivelsen(1980/81:240) av expedierades . Lag utfärdadesemellertid först . Författningen, som omtrycktes, komut från trycket , före ikraftträdandetidpunkten den 1juli. Antalet regeringsförfattningar som utkommitsenare än före ikraftträdandet uppgår till 285. Hänvisning till riksdagsbeslut har här skett i 35 fall.Många förordningar har dock anknytning till riksdagsbeslut utan att dettaframgår av hänvisning. Antalet förordningar som har utkommit från trycket sammadag som lag i samma ämne och där ett direkt samband mellan lagen ochförordningen således kan antas föreligga uppgår till ca 50. Bland övriga ca 200förordningar förekommer sådana beslut av regeringen där det ofta inte varitmöjligt att iaktta särskilda tidsfrister före ikraftträdandet, t. ex.förordningar om prisstopp och om storleken av det s. k. basbeloppet.Beträffande flertalet av dessa ca 200 förordningar bör dock tidsplaneringeninför utgivningen i huvudsak ha varit beroende av åtgärder inomregeringskansliet. Vid författningsgranskningen har noterats två fall där detinte framgår av författningen när den träder i kraft. Det gäller förordningen(1981:447) om statsbidrag till vård av kulturhistoriskt värdefull bebyggelsesamt förordningen (1981:924) om basenhet . Regeringen har enligt de notiser som införts i SFS under1981 i ett antal fall (94) utnyttjat möjligheten att kungöraregeringsförfattning i annan författningssamling än SFS. Möjligheten att, närsynnerliga skäl föreligger, kungöra författning i annan publikation än SFS, harutnyttjats i några fall (6). Sistnämnda förordningar gäller kursplaner,timplaner och kommentarmaterial läroplaner för grundskolan.Publicering har skett i SÖ:s Läroplaner 1980:2-6 samt 1981:1. KU 1981/82:35 Underbilaga till bilaga 5 Förteckning överförfattningar i SFS som utkommit från trycket senare än föreikraftträdandet Nr i SFS Antal 332, 348,485, 486, 487, 488, 489 490, 491, 492, 493, 494, 495, 496, 497, 498, 499, 500, 501, 502. 503, 504, 505, 506, 507, 508, 509, 510, 511, 512, 513,514, 515, 516, 517, 518,519,520,521,522,523,524 42 949 1 743, 745.764. 1182, 1183. 1184, 1185, 1186, 1187, 1188, 1189, 1190, 1191, 1192, 1193, 1194. 1195, 1196, 1197, 1198, 1199, 1200, 1201, 1202, 1203, 1204, 1205. 1206, 1207, 1209, 1210, 1211, 1212. 1213, 1214, 1215, 1216, 1217, 1218, 1219, 1220, 1221, 1222. 1223, 1224 45 3, 4, 93 3 905, 1226,1227, 1228, 1229, 1230, 1231. 1232, 1233, 1234, 1235. 1236, 1237, 1238, 1239, 1240, 1241, 1242, 1243, 1244, 1245, 1246, 1247, 1248, 1249, 1250, 1251, 1252, 1253, 1254, 1255, 1256, 1257, 1258, 1259, 1260. 1261, 1262, 1263, 1264, 1265, 1266, 1267, 1268, 1269. 1270, 1271, 1272, 1273, 1274, 1275, 1276, 1277, 1278, 1281, 1283, 1284 57 179, 182,183, 184, 259, 366, 525, 526, 527. 528, 531, 532, 537, 538, 539, 540, 541, 542, 543, 544, 545, 546, 547, 548, 549, 552, 908 27 146, 205, 255, 260, 264, 356, 357, 358, 394, 555, 556, 557, 558, 559, 560, 561, 562, 563, 564, 565, 566, 567, 568, 569, 570, 571, 572, 573, 574, 575, 576, 577, 578, 579, 580, 581, 582, 597, 898, 936, 961, 989, 996, 997, 1099, 1132, 1279, 1348, 1374 49 583, 586,587, 588, 590, 593, 594. 595, 596, 597, 598, 600, 604, 605, 606, 607, 608, 609, 610, 611, 612, 613 22 10, 13,100, 108, 109, 958, 962, 963 8 efter ikraftträdandet 9 dagarefter ikraftträdandet efter ikraftträdandet efterikraftträdandet efter ikraftträdandet 769, 992, 993, 1285, 1286, 1287. 1288, 1289, 1290, 1291, 1292, 1293, 1294, 1295. 1296, 1297, 1298, 1299, 1300, 1301, 1302, 1303, 1304, 1305, 1306, 1307, 1308, 1309, 1310, 1311, 1312, 1313, 1314, 1315, 1316. 1319, 1359 37 267, 271,1146, 1147, 1323. 1326, 1327, 1328, 1329, 1332, 1333, 1334, 1335, 1336, 1338, 1340, 1341, 1342, 1345, 1346, 1347, 1349, 1350, 1351, 13.52, 1353, 1354, 1355, 1356, 1358 32 614, 615,616, 617, 618, 619,620, 621, 622, 623. 625, 626. 627, 628, 629. 631,632, 633, 636, 637, 638, 639, 640. 641, 642, 643, 644, 645, 646, 647, 648, 649.919 35 11,47,84, 128. 188, 189. 254,263. 265,304, 388.390.392,484, 651, 654, 659, 660, 661, 662, 663, 664, 665, 666, 667, 668, 669, 670,671, 672. 674, 675, 677, 681. 682, 683. 684, 727. 906, 941, 942, 1032,1119. 1120, 1121. 1367, 1.368. 350, 771,773, 895, 896, 1036. 1037 7 53, 401 2 762 279207 161 256 52 302 KU1981/82:35 93 PM angående nåd i brottmål 1. har sitt ursprung iden högsta domsrätt som utövades av kungen personligen. Rättenatt bevilja nåd regleras numera i 11 kap. 13 § regeringsformen. Enligt dettastadgande får regeringen genom nåd efterge eller mildra brottspåföljd ellerannan sådan rättsverkan av brott samt efterge eller mildra annat liknande avmyndighet beslutat ingrepp avseende enskilds person eller egendom. Medbrottspåföljd avses de allmänna straffen böter och fängelse, disciplinstraffför krigsmän samt villkorlig dom, skyddstillsyn och överlämnande till särskildvård (1 kap. 3 § ). Exempel på annan rättsverkan av brott ärförverkande och utvisning på grund av brott. Handläggningen av nådeärenden regleras inte iregeringsformen utan genom en särskild lag (1974:579) om handläggningen avnådeärenden. Lagen innehåller två paragrafer. Enligt 1 § gäller att regeringenprövar ärenden om nåd i enlighet med vad som föreskrivs i regeringsformen.Enligt 2 § skall regeringen, om särskild anledning föreligger, inhämta yttrandefrån högsta domstolen (HD) eller regeringsrätten. Paragrafen fick sin nuvarandelydelse genom lagstiftning 1981 (prop. 1980/81:154, JuU 1981/82:10, SFS1981:1089) och trädde i kraft . har den ordningengällt att regeringen kunnat avslå en ansökan om nåd, om skäl till bifalluppenbarligen saknats. I övriga fall har regeringen före nådeärendets avgörandehaft att inhämta yttrande från högsta domstolen eller-i fråga om mål därregeringen, en förvaltningsdomstol eller en förvaltningsmyndighet är sistainstans - regeringsrätten. Ansökan om nåd görs i och handläggspå en särskild enhet i departementet. Beredning och föredragning i ärendena -även inför HD och regeringsrätten - ankommer på tjänstemän vid nådeenheten.Nuvarande ordning infördes . handlades nådeärendena i nedrejustitierevisionen (nuv. Regeringens praxis i nådeärenden har granskats avkonstitutionsutskottet vid ett flertal tillfällen. Senast skedde detta 1972,varvid särskilt nådeärenden avseende rattonykterhets- och narkotikabrottgranskades. Resultatet av granskningen redovisades i utskottets betänkande KU1972:26 (s. 7-9) och i en till betänkandet fogad bilaga (s. 32-72). I bilaganfinns även en redogörelse för nådeinstitutets bakgrund och en utförligredogörelse för nådeärendenas handläggning. KU1981/82:35 94 Antalet avgjorda brottmål i förstainstans har varierat mellan 75 000-90 000 . Tillfrihetsberövande påföljd - fängelse, ungdomsfängelse, internering ellerskyddstillsyn med anstaltsbehandling -dömdes drygt 14 200 personer'. I följande tabell lämnas en uppställning över avgjordanådeärenden . Av tabellen framgår också antalet avslag och bifall samti vad mån regeringen följt högsta domstolens yttrande. År Samtliga Avslag Bifall Avslag Bifall Bifall mot HD reg. = HD reg. * Preliminär uppgift. Bestämmelser om vapenfri tjänstfinns i lagen (1966:413) om vapenfri tjänst samt i kungörelsen (1966:414) medvissa bestämmelser om vapenfria värnpliktiga. Vapenfrilagstiftningen ändrades på väsentliga punkter år1978. I förhållande till vad som gällde tidigare innebar ändringarna attmöjligheterna att erhålla tillstånd till vapenfri tjänst blev större, attprövningsförfarandet förenklades samt att tjänstgöringsområdena blev fler.Uttrycket "djup samvetsnöd" i 1 § vapenfrilagen utgick ur lagtexten.Vidare ändrades sanktionssystemet vid vägran att fullgöra värnplikt ellervapenfri tjänst. 1 Ungdomsfängelsestraffet avskaffades . års lagstiftning tillkom efter ett under en rad årkraftigt stigande antal fall av totalvägran, dvs. vägran att fullgöra varjeform av värnpliktstjänstgöring eller vapenfri tjänst. Enligt 1 § vapenfrilagen i dess nu gällande lydelse ägervärnpliktig erhålla tillstånd att fullgöra vapenfri tjänst "om det kanantagas att bruk av vapen mot annan är så oförenligt med den värnpliktigesövertygelse att han icke kommer att fullgöra värnplikten". Ansökan om tillstånd att fullgöra vapenfri tjänst prövasav vapenfrinämnden efter utredning i varje särskilt fall (10 § vapenfrilagen).Nämnden kan återkalla tillstånd till vapenfri tjänst och kan också utan ansökanbesluta att värnpliktig skall fullgöra vapenfri tjänst i stället förvärnpliktstjänstgöring (13 §). beslut kan överklagas hosregeringen (22 §). Den som fått tillstånd till vapenfri tjänst skall fullgöradenna i verksamhet av betydelse för samhället under beredskap och krig. Tjänstgöringensker hos statlig, eller landstingskommunal myndighet eller hosförening eller stiftelse som regeringen bestämmer (2 §). Vapenfritjänste-pliktig skall tas ut för den tjänstgöring som är bäst lämpad för honom.I den mån det kan ske skall hänsyn tas till hans egna önskemål. Vapenfritjänstepliktig får inte åläggas att tjänstgöra inom försvarsmakten, om han intesjälv medger det (4 §). Han får inte övas i bruk av vapen eller åläggas attbära vapen eller ammunition (2 §). Vapenfri tjänstepliktig skall tjänstgöra minst 395 ochhögst inkl. repetitionsutbildningen (5 §). Arbetsmarknadsstyrelsenbeslutar när och var vapenfri tjänst skall fullgöras och har tillsyn överutbildningen och tjänstgöringen (4 och 6§§). Antalet ansökningar om vapenfri tjänst och fördelningenbifall/avslag framgår av följande tabell: * Varav 10 ärenden varit återförvisade från regeringen. I fråga om de skäl som åberopas föransökan om vapenfri tjänst är det relativt lätt att urskilja sökande medhuvudsakligen religiösa motiv. Andra motiv för sökande kan vara svårare attrenodla. Såväl politiska som etiska och andra personliga skäl förekommer. Iföljande tabell redovisas antalet KU1981/82:35 96 avgjorda ärenden hos vapenfrinämnden med hänsyn till huvudsaklig motivering för ansökan. * Preliminära uppgifter. För medlemmar i samfundet Jehovasvittnen tillämpas den ordningen att, sedan det i varje enskilt fallföranstaltats om utredning rörande vederbörandes anslutning till sekten ochsådan anslutning genom dop fastställts (dopintyg infordras), regeringenföreskriver att vederbörande tills vidare inte skall inkallas tillvärnpliktstjänstgöring. Vapenvägran och vägran att fullgöra vapenfri tjänst Värnpliktig som förklarar att haninte vill fullgöra sin tjänstgöring skall alltid få upplysning omförutsättningarna för vapenfri tjänst. Han skall också upplysas om att han kanstraffas för sin vägran och därefter få en dags betänketid.