bet · G501JuU1 · 1981-12-31 00:00:00 — om skyldighet för polismän att bära synliga namn- ellernummerbeteckningar I motion 1980/81:1186 av Maj BrittTheorin m. fl. (s) krävs att hos regeringen begär förslag ompersonliga identifikationsbrickor för poliser. Enligt motionärerna har många människor, inte minstinvandrare, ofta överväldigande svårigheter att kunna hävda sin rätt och föraen dialog med polisen på grund av språksvårigheter. Motionärerna menar attdetta inte underlättas av att man inte vet vem man talar med. Enligtmotionärerna är det viktigt att allmänheten ges möjligheter att identifierapoliser i samhällstjänst; en nummer- eller namnbricka på synlig plats påpolisens uniform medverkar till detta. Motionärerna hänvisar avslutningsvistill förhållandena i och . Det finns inga föreskrifter omnamnbrickor eller nummerbrickor för polismän. Det förekommer dock att polismänbär namnbrickor. I de yttranden utskottet har inhämtat med anledning avmotionen förekommer vissa uppgifter i detta hänseende. Sålunda uppgerpolisstyrelsen i att det sker på polismännens egna Initiativ och attnamnbrickor bara bärs av polismän med särskilt utåtriktad och servicebetonadverksamhet såsom trafikundervisning eller brottsförebyggande verksamhet.Polismännen vid bär fotolegitimation på synlig plats; det krävsför tillträde till olika delar av flygplatsen och är en del av flygplatsenssäkerhetssystem. Skyldighet för polisman att uppge sitt namn Det finns ingen uttryckligföreskrift som ålägger polismännen att uppge sitt namn eller att legitimerasig. föreslog en statlig utredning att det skulle införas en föreskriftsom ålade polisman att uppge sitt namn då han tillfrågades om det (SOU 1947:45s. 15, 106). Förslaget har inte förverkligats. () har behandlat frågan om 1 1981/82. JuU1981/82:1 2 polismans skyldighet att i tjänsten lämna upplysning omsitt namn (JO:s ämbetsberättelse 1978/79 s. 69 med hänvisningar och 1979/80 s.98). uttalade JO följande. Vid all myndighetsutövning böreftersträvas en så stor öppenhet som möjligt och i enlighet härmed äger envarsom berörs av ett beslut som meddelats av en befattningshavare i allmän tjänsträtt att på begäran erhålla vederbörande beslutsfattares namn. Skyldighet attpå förfrågan lämna namnuppgift gäller i princip också polismän som gör ettingripande eller någon annan åtgärd i tjänsten, vilket betonats av JO itidigare beslut. Det förefaller självklart att varje person som blir föremålför ett ingripande från polisens sida har rätt att få upplysning om deningripande polismannens namn om han så önskar. Även en inte direkt inblandadperson kan emellanåt tänkas ha berättigad anledning att få veta en visspolismans namn. Emellertid måste undantag från den allmänna regeln godtas. Somockså uttalats i JO:s tidigare beslut har avsteg från skyldigheten ansettskunna ske, då någon i trakasseringssyfte eller eljest utan grundad anledningbegär att få veta polismannens namn eller om trängande tjänsteuppgift eller iövrigt särskilda omständigheter talar däremot. Med trakasseringssyfte har JOnärmast avsett att själva begäran skulle innebära trakassering. Man kan somexempel tänka sig att en person utan annat syfte än att irritera polismanneneller störa honom i hans tjänsteutövning skulle fråga efter dennes namn. I ensådan eller liknande situation kan det enligt min mening inte åliggapolismannen att lämna uppgiften. Jag kan emellertid inte tro annat än att dessasituationer är ovanliga. I allmänhet torde man kunna utgå från att en personsom begär polismannens namn har en rimlig orsak därtill; om han gör det medtanke på en eventuell anmälan i anledning av en åtgärd som polismannenvidtagit, är det självfallet inte fråga om trakasseringssyfte i här avseddbetydelse. Det är därvid oväsentligt om den tilltänkta anmälan är befogad ellerej. Den bedömningen får göras senare i vanlig ordning, om det blir aktuellt.Jag vill alltså understryka vikten av att polisman så långt det är möjligttillmötesgår den som önskar få upplysning om vem polismannen är. JO har också behandlat frågan ompolismän i tjänst är skyldiga att styrka sin identitet (JO:s ämbetsberättelse1977/78 s. 136, 1978/79 s. 71 och 1979/80 s. 98). uttalade han att detligger i sakens natur att polisman under tjänstgöring skall halegitimationshandling på sig för att på begäran kunna styrka sin identitet. i ämnet har utfärdats . Enligt 74 § polisinstruktionen(1972:511, ändr. 1981:735) i dess lydelse fr. o. m. skallsålunda polisman under tjänstgöring medföra s. k. tjänstekort för polisman(polislegitimation), om inte särskilda skäl föranleder annat. En skyldighet för polismän att bäranummerbeteckningar har tidigare funnits i . Numret fanns påuniformskragen. JuU1981/82:1 3 började införas och kom att brukas iflertalet städer. Är 1919 anhöll hos polischeferna attnumren skulle avskaffas. Det resulterade i att skyldigheten att bära synliganummerbeteckningar upphävdes. Detta skedde successivt - för del fr.o. I Svenska polisförbundets skrivelse till polischefernakonstaterades inledningsvis att numren inte behövdes. Vidare framhölls att deverkade nedsättande för polismännen och deras anseende och det sades att dettaförhållande inte kunde förnekas eftersom "endast döda och mindre aktadeting vanligen benämnas och betecknas med nummer". Frågan om trakasseriertogs också upp. Enligt skrivelsen fick polismännen i samband med ingripandenofta höra att man skulle komma ihåg deras nummer och publicera det itidningsartiklar; avsikten med detta var att polismännen sedermera skulle"misstänkliggöras inför allmänheten och av denna trakasseras ochförföljas". Det sades att så hade skett i flera fall. Vidare framhölls attdet angivna förhållandet kunde påverka polismännen så att de kunde komma atttveka i utförandet av sin tjänst. Ytterligare ett argument som togs upp var attpolismännens ansvarskänsla och strävan att höja denna borde "omhuldas såatt allt som förringar och nedsätter polisman... avlägsnas". I skrivelsen åberopades vidare att flera grupper avstatstjänstemän inte längre bar synliga nummer. Slutligen anförde man attpolispersonalen i och Kristiania () befriats från skyldighetenatt bära synliga nummer. Förhållandena i några andra länder 1 är obefordrad polispersonal skyldig att bära ettsynligt nummer på uniformen. 1 de nordiska länderna i övrigt är polismänneninte skyldiga att bära namn- eller nummerbrickor. I finnsingen central bestämmelse om särskilda namnbrickor för polismän. Polismännen bär med sig- ej synligt - särskildaidentitetshandlingar som de skall kunna uppvisa vid behov. I harfrån politiskt håll framförts förslag om att den lokala polisen,"Schutzpolizei", skall bära namnbrickor. Någon bestämmelse härom hardock inte kommit till stånd. enligt vad som uppgetts för utskottet,antas bero på politisk oenighet om lämpligheten av att ha namnbrickor och på attstarka invändningar har gjorts från polisens sida. Man har också diskuterat attha en försöksperiod med namnbrickor men något försök har inte kommit tillstånd. JuU1981/82:1 4 När det gäller skyddet för den enskildepolismannens integritet har följande upplysts. Polismännen har enligt allmänna grundsatser rätt tillpersonlig integritet. Enligt rättspraxis innebär detta även att polismännen ärcivilrättsligt skyddade mot att fotografisk bild, som identifierar dem itjänsteutövning, publiceras utan tillstånd. Syftet med polisensintegritetsskydd torde vara att enskilda polistjänstemän inte skall utsättasför påtryckningar som förhindrar dem att verkställa opinionsmässigt impopulärabeslut. Polismännen i kanidentifieras genom en bokstav och ett nummer på uniformsaxeln. Bokstaven angeri vilket distrikt polismannen tjänstgör. Numret hänför sig till den enskildepolismannen och används allmänt inom polisorganisationen, ofta i stället förnamnet. När en polisman slutar sin tjänstgöring inom ett distrikt tas numretöver av en nyanställd. Frågan diskuterades för fem . Då fanns detförslag dels om att också polismännens namn skulle anges, dels om attnummeruppgiften skulle avskaffas. Det första förslaget förkastades då detansågs kunna göra personliga trakasserier möjliga. Att ange polismannens nummerinom organisationen ansågs däremot värdefullt ur identifikationssynpunkt. Enenskild kan få kunskap om vilken polisman som bär ett visst nummer endast ompolismannen själv eller polischefen medger det. Vid klagomål mot polismän torderegeln vara att namnet inte lämnas ut då redan numret ger möjlighet attidentifiera polismannen så att ärendet kan handläggas. 1 bär polismännen intesynlig namnbricka på uniformen. De är dock skyldiga att på uppmaning visa uppett kort på vilket namn och tjänsteställning anges. Någon debatt om synliganamnbrickor förekommer inte i . I flertalet delstater i bärpolismännen metallbrickor med namn och tjänstegrad. Som regel finns också ettregistreringsnummer ingraverat på brickan. Det är dock svårt att avläsa pålångt håll. Namnet och tjänstegraden framträder däremot tydligt. Enligt uppgifthar man från både allmänhetens och polisens sida funnit systemet fungera väl.Från ett håll har berättats att någon politisk eller facklig diskussion intehar förekommit. Från ett annat har uppgivits att det i början förekom motståndfrån poliskåren när systemet infördes i . JuU1981/82:1 5 fattade ettprincipbeslut om allmänna riktlinjer för en reform av polisväsendet (prop.1980/81:13, JuU 24, rskr 210). I beslutet förutsattes att arbetet med detpraktiska genomförandet av reformen skulle anförtros en tilljustitiedepartementet knuten polisberedning. Denna har numera tillkallats (Dir.1981:27). Utskottet har inhämtat yttrandenöver motionen från JO, riksåklagaren (), (),polisstyrelserna i , , och ,, , samhällsvetare ochekonomer samt av . RÅ har bifogat yttranden frånöveråklagarna i , och samt frånlänsåklagaren i . En sammanställning av de yttranden somutskottet har anhållit om finns i bilaga till detta betänkande. 1 det följandeges en sammanfattning av remissutfallet. Sammanfattning av remissyttrandena Inledning Det är bara två remissinstanser somär helt positiva till motionsförslaget. Det är också bara ett fåtal som är heltnegativa till förslaget.De flesta remissinstanserna är tveksamma men anser -eller tar åtminstone inte avstånd från tanken - att frågan bör övervägasnärmare eller att man bör starta en försöksverksamhet för att få ytterligareunderlag för ett ställningstagande. ,anser att effekten av den nya regeln i polisinstruktionen om legitimation böravvaktas. Vissa av remissinstanserna skiljer i sin bedömning mellan sådanaidentifikationsbrickor som endast anger ett nummer och sådana med polismannensnamn. De remissinstanser som är helt positiva är JO och . JO tillstyrker att verkar för att det införs enskyldighet för polismän i uniform att bära identifikationsbricka. anser att polismän i uniform bör bära en identifikationsbrickamed nummer. Enligt förbundet bör polismannens namn inte sättas ut på brickan.RPS och minoriteten i polisstyrelsen i är motståndare tillförslaget. Att frågan närmare övervägs, t. ex. av polisberedningen,förespråkas av RÅ. polisstyrelsen i polisdistrikt och JUSEK.Polisstyrelsen i anser att frågan torde kunna hänskjutastill polisbered- JuU1981/82:1 6 De remissinstanser som förordar eller kan tänka sigen försöksverksamhet - eventuellt först efter ytterligare överväganden - ärpolisstyrelsen i (majoriteten), polisstyrelserna iLandskrona och polisdistrikt samt . Om den allmänna opinionen krävernamnbricka anser att en frivillig försöksverksamhet börstartas och att man bör ta ställning till frågan först efter en utvärdering avförsöksverksamheten. JO konstaterar att allmänheten medett system med namnbrickor utan större svårighet skulle kunna få kunskap om vemen viss polisman är även när denne på grund av t. ex. en brådskande ochbesvärlig tjänsteåtgärd inte kan lämna namnuppgift. JO hävdar vidare att det ärsannolikt att sådana konflikter som ibland uppstår i samband med attallmänheten begär uppgift om en polismans namn i det närmaste kommer attupphöra om polismännen bär namnbrickor. Polisstyrelsen i polisdistrikt anför att de polismänsom godtagit förslaget i huvudsak har ansett att polismannens anonymitet iförhållande till allmänheten skulle minska om polismännen uppträdde öppet mednamn. Deras yrkeskunnande skulle bli mer respekterat. Vidare skulle öppenhetenmöjligen begränsa intresset av trakasserier. En liknande synpunkt för JO fram.Han menar att risken att trakasserier på grund av tjänsteåtgärder skall öka kanbetraktas som försumbar; snarare bör det förhållandet att polismänindividualiseras genom en namnskylt kunna väcka den insikten att poliserna ärvanliga människor och inte bara anonyma representanter för en diffussamhällsmakt. Polisstyrelsen i polisdistrikt menar att ettinförande av personliga namn- eller nummerbrickor kan ses som ett sätt attbetona polisens vilja och intention att förbättra sitt umgänge med allmänheten.Polisstyrelsen anför vidare att allmänheten härigenom lätt kan få en informellkontakt med polisen; detta gagnar båda parter inte minst polisen själv vidutövande av sådana arbetsuppgifter där samarbetet med allmänheten kan vara avavgörande betydelse. Även polisstyrelsen i (majoriteten) tar uppfrågan om förhållandet mellan polisen och allmänheten och anser att det inte äruteslutet att namnbrickor skulle ha en positiv inverkan härvidlag. Några av remissinstansernakonstaterar att namn- eller nummerbrickor inte behövs för tjänsteutövningen.RPS anför således att det alltid går att få en polismans identitet klarlagd omdet behövs. Polisstyrelsen i och polisstyrelsen iStockholms polisdistrikt (majoriteten) gör uttalanden av liknande innebörd. JuU1981/82:1 7 Det vanligaste argumentet mot ettsystem med namn- eller nummerbrickor är att polismännens identitet behöver skyddasi vissa situationer. RÅ anför att polisman i allmänhet och särskilt densom har yttre tjänst inte sällan - inom och utom tjänsten - utsätts för våld,trakasserier och hot som inte bara riktar sig mot honom själv utan också mothans anhöriga. RÅ menar att ett system med nummerbrickor kan vara en rimligavvägning mellan intresset att den som kommer i kontakt med polisen skall vetavem han har att göra med. Enligt RPS kan man inte utesluta att skyldighet att bärat. ex. namnbricka skulle innebära att risken för trakasserier ökar. Motbakgrund härav och då polispersonalens identitet kan fastställasutan svårighet finner RPS inte skäl medverka till att polispersonalen mot sinvilja åläggs att bära t. ex. namnbricka. Bland argument som polispersonalen iMalmö polisdistrikt anfört mot att bära namnbricka är att trakasserier skulleunderlättas.-Polisstyrelsen i polisdistrikt nämner risken förtrakasserier o. d. som en nackdel som användning av namnbrickor kan medföra. Som redan antytts redovisas en annan uppfattning av JO.Han behandlar sådana trakasserier som kan drabba polismännen på grund avtjänsteåtgärder, och uttalar att farhågorna för att de skulle öka ompolismännen bar namnbrickor är överdrivna. Med den långtgående skyldighet attuppge sitt namn som polismännen har kan enligt JO risken för att sådanatrakasserier skall öka betraktas som försumbar. Ytterligare ett argument framförs i yttrandet frånpolisstyrelsen i polisdistrikt. Där uppges att den polispersonal som är negativtill namnbrickor bl. a. anfört att systemet med namnbrickor skulle innebäraatt polismännen känner sig osäkra och utlämnade då de ingriper i besvärligasituationer. Från samma håll har uppgivits att polismännen de varskyldiga att ha nummer på uniformerna kände sig särbehandlade i förhållandetill andra yrkeskategorier. 1 detta betänkande behandlarutskottet en motion i vilken framförs önskemål om att polismännen skall hasynliga namn- eller nummerbeteckningar på sina uniformer. Det förekommer att polismän har sitt namn på uniformen.Det sker på deras eget initiativ. Några föreskrifter i ämnet finns inte. Depolismän som bär namnbrickor torde i allmänhet vara sådana som har särskiltutåtriktade och servicebetonade arbetsuppgifter, t. ex. trafikundervisning ochbrottsförebyggande verksamhet. Polismännen anses enligt uttalanden avjustitieombudsmannen vara skyldiga att i tjänsten lämna upplysningar om sittnamn. Detta gäller dock inte om någon frågar efter namnet i trakasseringssyfteeller annars utan grundad anledning. Polismännen anses inte heller varaskyldiga att uppge sitt JuU1981/82:1 8 namn om trängande tjänsteuppgifter eller andra särskildaomständigheter talar mot det. Under tjänstgöring är polismännen skyldiga att medföra s.k. tjänstekort för polismän (polislegitimation). Denna föreskrift gäller sedanden . Redan tidigare hade polismännen i allmänhet med sigidentitetskort vid tjänstgöring. och tvåförsta decennier fanns en skyldighet för polismän att bära synliga nummer påuniformen. Systemet med nummer avskaffades efter framställning från fackligthåll. De argument som då åberopades mot skyldigheten att bära nummerbrickor varbl. a. att den medförde att polismännen riskerade att trakasseras och attsystemet med nummerbrickor verkade nedsättande för polismännen. I en del andra länder är polismännen skyldiga att bärasynliga namn- eller nummerbeteckningar. Polismännen i kanidentifieras genom en bokstav och ett nummer på uniformsaxeln. I flertaletdelstater i bär polismännen metallbrickor på vilka namnet är ingraverat. IIsland gäller en skyldighet för obefordrade polismän att bära ett synligtnummer på uniformen. I de nordiska länderna i övrigt är polismännen inteskyldiga att bära namn- eller nummerbrickor. Utskottet har inhämtat yttrande över motionen frånjustitieombudsmannen, riksåklagaren, , fyra lokalapolisstyrelser. , - , jurister,samhällsvetare och ekonomer - samt från . De flesta remissinstanserna är tveksamma till ompolismännen bör åläggas skyldighet att bära namn- eller nummerbrickor. De anserdock, eller tar åtminstone inte avstånd från tanken, att frågan bör övervägasnärmare eller att man bör starta en försöksverksamhet för att få ytterligareunderlag för ett ställningstagande. De enda som är helt positiva tillmotionsförslaget är justitieombudsmannen och anser dock att polismännens namn inte bör sättas ut påbrickorna. Bland de remissinstanser som är negativa till förslaget kan härnämnas rikspolis-stvrelsen som inte anser sig kunna medverka till attpolispersonalen mot sin vilja åläggs att bära namnbrickor. anseri första hand att man bör avvakta effekten av den nyaregeln om att polismännen skall medföra polislegitimation under tjänstgöring. Utskottet kan instämma i det syfte som ligger bakommotionsförslaget, nämligen att underlätta kontakterna mellan polisen ochallmänheten. Enligt i'tskottets mening är det möjligt att ett system medidentifikationsbrickor, t)ch dä särskilt ett system med namnbrickor, skullekunna medföra vissa fördelar i detta hänseende. Att införa ett sådant systemskulle kunna ses som en ökad öppenhet från polisens sida mot allmänheten. Detskulle också kunna få till effekt att allmänheten upplevde att det var lättareatt få naturlig kontakt med poliskårens representanter. För motionsförslagettalar också att JuU1981/82:1 9 det måste vara lättare för allmänheten att få reda på enviss polismans namn om det anges på uniformen: polismännen är emellertid redannu i allmänhet skyldiga att uppge sina namn och det är därför tveksamt om ettgenomförande av motionsförslaget skulle medföra några större förbättringar idet här hänseendet. Den fråga som remissinstanserna har ägnat störstuppmärksamhet under remissbehandlingen är huruvida risken för trakasserier motpolismännen och deras anhöriga skulle öka om polismännen bar namnbrickor.Flertalet remissinstanser anser att så är fallet. Det är bara en remissinstans,justitieombudsmannen, som har annan uppfattning. Han menar att risken för atttrakasserier skulle öka kan betraktas som försumbar, eftersom polismännen redannu har en långt gående skyldighet att uppge sina namn. Utskottet hyser förståelse för uppfattningen attpolismännens identitet bör kunna skyddas i vissa situationer och denomständigheten att många inom poliskåren anser att ett system med namnbrickorskulle ha negativa konsekvenser i detta hänseende måste enligt utskottetsmening tillmätas vikt vid bedömningen av motionsspörsmålet. Utskottet vill ocksåframhålla att det inte är uteslutet att effekten av en sådan reform sommotionärerna förespråkar i vissa enskilda fall kan bli motsatt den motionärernaåsyftar om reformen genomförs mot polismännens vilja. Enligt utskottets mening finns det således starka skäl somtalar mot den av motionärerna förespråkade reformen och utskottet är inteberett att på nu föreliggande utredningsmaterial tillstyrka att den genomförs.Utskottet anser dock att det är ett angeläget intresse att alla uppslag somsyftar till att förbättra kontakterna mellan polisen och allmänheten tas tillvara. Som har nämnts anser utskottet att det är tänkbart att denav motionärerna förespråkade reformen kan ha en sädan effekt. Med hänsynhärtill anser utskottet det lämpligt att den tillkalladeparlamentariskt sammansatta polisberedningen ägnar frågan uppmärksamhet.Utskottet förutsätter att så sker utan någon särskild åtgärd från riksdagenssida och avstyrker med det sagda bifall till motionen. Avslutningsvis vill utskottet framhålla att det. oavsettfrågans fortsatta behandling, är angeläget att polismyndigheterna genompraktiska åtgärder underlättar för de polismän som så vill att bäranamnbrickor. attriksdagen avslår motion 1980/81:1186. JuU1981/82:1 10 Närvarande: (), (). ÅkePolstam (c), (). i (fp), ().Björn Körlof (m). (), (), iHelsingborg (s), (), (). (),() och (). JuU1981/82:1 11 Jag tror mig veta att det inompoliskåren finns ett motstånd mot namnbrickor främst av det skälet att manfruktar att bli trakasserad, om allmänheten utan vidare kan inhämtanamnuppgifter. Det torde här vara fråga om ett annat slag av trakasserier,nämligen sådana som kan drabba polismannen på grund av en tjänsteåtgärd. Enligtmin mening är dessa farhågor överdrivna. Med den långtgående skyldighet attuppge namn som redan finns kan risken för att sådana trakasserier skall ökabetraktas som försumbar. Snarare bör väl det förhållandet att polismänindividualiseras genom en namnskylt kunna väcka den insikten att poliserna ärvanliga människor och inte bara anonyma representanter för en diffus samhällsmakt. Från allmänhetens synpunkt skulle namnbrickor påpolisuniformen innebära att man utan större svårighet kan få reda på vem manhar att göra med även om polismannen i fråga på grund av t. ex. en brådskandeoch besvärlig tjänsteåtgärd inte kan lämna namnuppgift. Vidare kan detge ett incitament eller en hjälp att lägga namnet på minnet. Det kan inte varaovanligt att den som i något sammanhang träffar på en polisman glömmer att tareda på namnet eller missuppfattar en muntlig uppgift därom, vilket kan medföraatt han måste spåras via tjänstgöringslistor eller på annat sätt. Förpolismannens del bör det på motsvarande sätt vara en fördel att namnet framgårav en bricka, vilket underlättar för honom att lämna uppgifter om hansidentitet. Sannolikt kommer också sådana konflikter som ibland uppstår isamband med begäran om namnuppgift att närmast upphöra. Jag vill erinra om att en stor del av personalen påkriminalvårdsanstalterna är skyldig att bära tjänstebricka under tjänstgöring. På grund av det anförda vill jag tillstyrka att riksdagenverkar för att det införs en skyldighet för polismän i uniform att bäraidentifikationsbricka. Polisman i allmänhet och särskiltden som har yttre tjänst utsätts inte sällan inom och utom tjänsten för våld.trakasserier och hot. som inte blott riktar sig mot honom själv utan även mothans anhöriga. Det är i hög grad angeläget att sådana övergrepp begränsas ochdå de förekommer beivras i största möjliga utsträckning. Omständigheter av detslag som nämnts talar i och för sig för att polismäns identitet i vart falli vissa situationer kan behöva skyddas. Å andra sidan finns skäl som talar föratt den allmänhet som kommer i kontakt med polisen skall veta vem han har attgöra med.