bet · G501JuU49 · 1981-12-31 00:00:00 — Detsamma gäller om misstanke att sädan egendom skall det under vistelsen i hemmet upp- påträffas hos honom. kommer misstanke att sådan egen- dom skall påträffas hos honom. Vid visitering skall iakttas all den Kroppsvisitation och ytlig hänsyn somomständigheterna kroppsbesiktning får inte göras mer medger. Om möjligt skall ett vittne ingående än vad ändamålet med närvara. somomständigheterna medger skall iakttas. Om möjligt skall ett vittne närvara. Bestämmelserna i första-tredjestyckena skall gälla för alla som vårdas vid ett sådant hem som avses i 11 §,om det är nödvändigt för att genomföra värden och upprätthålla ordningen vidhemmet och regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, socialstyrelsenmedger det. Denna lag träder i kraft . JuU 1981/82:49 Härigenomföreskrivs att 17 kap. 10 § skall ha nedan angivna lydelse. Föreslagenlydelse 17 kap. 10§ Densom med våld eller hot om våld angriper någon för det han hos domstol ellerannan myndighet gjort anmälan, fört talan, avlagt vittnesmål eller eljest vidförhör avgivit utsaga eller för att hindra honom från sådan åtgärd, dömes förövergrepp i rättssak till böter eller fängelse i högst . Detsamma skallgälla, om man med annan gärning som medför lidande, skada eller olägenhet,eller med hot om sådan gärning angriper någon för det han avlagt vittnesmåleller eljest avgivit utsaga vid förhör hos myndighet eller för att hindra honomfrån att avgiva sådan utsaga. Densom med våld eller hot om våld angriper någon för det han hos domstol ellerannan myndighet gjort anmälan, fört talan, avlagt vittnesmål eller eljest vidförhör avgivit utsaga eller för att hindra honom från sådan åtgärd, döms förövergrepp i rättssak till böter eller fängelse i högst tvä är. Detsamma skallgälla, om man med annan gärning, som medför lidande, skada eller olägenhet,eller med hot om sådan gärning angriper någon för det han avlagt vittnesmåleller eljest avgivit utsaga vid förhör hos myndighet eller för att hindra honomfrän att avgiva sädan utsaga. Årbrottet grovt, döms tillfängel- se i högst . Dennalag träder i kraft . JuU 1981/82:49 14 Motioner väckta med anledning av propositionen Imotion 1981/82:2228 av m. fl. (vpk) hemställs 1. att med godkännandeav proposition 1981/82; 141 i övrigt beslutar att avslå förslagen om ändring i29 och 30 §§ kriminalvårdslagen, 2. att ger regeringentill känna vad som i motionen anförts beträffande utbyggnad avbehandlingsavdelningar för narkomaner inom kriminalvården, 3. att hemställer hosregeringen att en parlamentarisk utredning tillsätts i enlighet med vad somanförts i motionen. Imotion 1981/82; 2321 av m.fl. (s) hemställs 1. att med anledning avproposition 1981/82:141 antar de i propositionen föreslagna ändringarna i lagen(1974:203) om kriminalvård i anstalt med de ändringar som följer av vad somanförts i motionen, 2. att ger regeringentill känna vad som i motionen anförts rörande beslut om särbehandling ienlighet med 7§ kriminalvårdslagen. I motion 1981/82:2387 av m.fl. (m)hemställs att beslutar 1. att en särskildverkställighetsform skall införas för vissa långtids-dömda som dömts tillfängelse , 2. att domstol skall kunna beslutaom sådan verkställighet. Motionerväckta under den allmänna motionstiden I motion 1981/82:209 av () och BjörnKöriof (m) hemställs, såvitt nu är i fräga, att hos regeringenhemställer om åtgärder för bekämpande av narkotikamissbruk påkriminalvärdsanstalterna i enlighet med vad som anförs i punkt 17 isammanfattningen i motion 1981/82:207 (yrkande 3). Ipunkt 17 i den sistnämnda motionen föresläs att en drogfri miljö skapas på allakriminalvårdsanstalter genom att b. visitationav besök skärps och obligatorisk identitetskontroll av besö kande införs c. restriktiviteten ökari fräga om permissioner och villkorlig frigivning d. reglernaför penninginnehav, brevgranskning och rätten att använda telefonautomater skärps e. urinprovsundersökningav de intagna blir obligatorisk f. kontrollenskärps när det gäller intagna med stor rörlighet, t. ex. medlemmar i de intagnas förtroenderåd g. s.k. tungamissbrukare särbehandlas och interneras för sig. JuU 1981/82:49 15 I motion 1981/82:515 av m.fl.(s) hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som imotionen framhållits angående kriminalvårdsanstalten i . I motion 1981/82:519 av m. fl. (vpk)föreslås, såvitt nu är i fråga, att hos regeringen hemställer omförslag i enUghet med vad som anförts i motionen avseende reformering avkriminalvården (yrkande 2 delvis). Den del av yrkandet som behandlas i dettabetänkande gäller önskemål om en minskning av bostadsavdelningarnas storlek. I motion 1981/82:1114 av ()hemställs, såvitt nu är i fråga, under hänvisning till vad som anförts i motion1981/82: 1113, att som sin mening ger regeringen till känna vad som imotionen anförts om narkotikafria kriminalvärdsanstalter (yrkande 1). I motion 1981/82:1216 av m.fl. (c)hemställs, såvitt nu är i fråga, att hos regeringen begär skyndsamtförslag om skärpta påföljder för dem som begår brott under sin strafftid(yrkande 1). I motion 1981/82:2032 av m.fl. (m)hemställs, under hänvisning till vad som anförts i motion 1981/82:2018, attriksdagen hos regeringen begär förslag till ytterligare kraftfulla åtgärder isyfte att göra alla kriminalvårdsanstalter narkotikafria. I propositionen läggs fram förslag till ändringar ilagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen) och andraförfattningar på angränsande områden. Förslagettill ändringar i kriminalvärdslagen grundar sig på permissionsutredningensbetänkande (Ds Ju 1981:14) Straffverkställighet för vissa långtidsdömda m. m.och remissbehandlingen därav. I propositionen föresläs ändringar ikriminalvårdslagen som syftar till att öka möjligheterna att komma till rättamed narkotikamissbruk och brottslighet från de dömdas sida underanstaltstiden. Vissaav de föreslagna lagändringarna syftar till att öka möjligheterna tillsärbehandling av särskilt brottsbenägna långtidsdömda. De bestämmelser som nufinns om detta skärps och stramas upp i flera hänseenden. Innebörden blir attden som har dömts till fängelse i lägst i princip skall placeras isluten riksanstalt, om det med hänsyn till arten av hans brottslighet ellerannars kan befaras att han är särskilt benägen att fortsätta en JuU1981/82:49 16 brottslig verksamhet av allvarlig karaktär innanverkställigheten i anstalt har avslutats. Vid bedömningen skall särskiltbeaktas om straffet avser grov narkotikabrottslighet. Den ifrågavarandekategorin av döi.ida skall företrädesvis placeras på sådana slutnariksanstalter som är särskilt lämpade att tillgodose kraven på hög säkerhet.För sädana intagna som avses skall också gälla särskilda restriktioner ifråga om permissioner och andra former av vistelse utanför anstalt. För att detsärskilda behovet av kontroll och behandling beträffande denna grupp bättreskall kunna tillgodoses föreslås att mindre bostadsavdelningar på vissa slutnariksanstalter successivt inrättas. Beträffande intagna i allmänhet föreslås skärpta regler omgranskning av brev och andra försändelser, skärpningar i kontrollen vad avsertelefonsamtal och mottagande av besök samt en bestämmelse som ger möjlighetatt ta hand om pengar som de intagna har i strid mot gällande regler.Möjligheterna att företa kroppsvisitation och kroppsbesiktning utökas. I lagen införs också en bestämmelse om skyldighet förintagen att lämna alkoholutandningsprov för kontroll av om han är påverkad avalkohol. Permissioner och andra former avvistelse utom anstalt skall kunna vägras vid narkotikamissbruk eller vägranatt underkasta sig urinprovskontroll från den intagnes sida. I lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållnam.fl., i lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser om värd av unga och ilagen (1981:1243) om vård av missbrukare i vissa fall införs bestämmelser omytlig kroppsbesiktning. I propositionen föresläs slutligen att maximistraffet förbrottet övergrepp i rättssak enligt 17 kap. 10 § höjs från tvåtill fyra är. Åtgärden skall ses mot bakgrund av det oroande förhållandet attvittnen och tilltalade i bl. a. mål om narkotikabrott av allt att döma iblandinte vågar tala fritt av fruktan för lagstridiga repressalier. Ändringen i föreslås träda i kraft den 1 juli1982 medan flertalet övriga lagändringar föresläs träda i kraft den 1 oktober1982. Förslaget till ändringar i kriminalvårdslagen Allmännaöverväganden Bland kriminalvårdens klientel ärinslaget av narkotikamissbrukare av uppenbara skäl större än hos befolkningen iallmänhet. Det har beräknats att av alla intagna påkriminalvärdsanstaher är narkotikamissbrukare innanverkställigheten påbörjas. Vid de stora riksanstalterna är andelen betydligtstörre. Långt ifrån alla narkotikamissbrukare fortsätter sitt missbruk underverkställighetstiden, men ett faktum är att det vid vissa riksanstalter och endel lokalanstalter, företrädesvis i storstadsområdena, ofta har funnits enbetydande tillgång på narkotika. Av allt att döma bedrivs narkotikahandeln påanstalterna till största delen av intagna som själva är missbrukare och som ärberedda att ta avsevärda JuU 1981/82:49 17 riskerför att kunna skaffa preparaten. Det har också förekommit fall där intagna, somhar dömts för grova narkotikabrott, har kunnatbedriva narkotikahantering ute i samhället. Ettannat problem som från tid till annan har väckt stor uppmärksamhet är att det ien del fall har förekommit att personer som har varit intagna ikriminalvårdsanstalter för mycket grov och farlig kriminalitet exempelvisväpnade rån har lyckats upprepa brottslig verksamhet av aktuellt slag isamband med permission eller efter rymning från anstalt. Nuangivna förhållanden skapar naturligen mycket stora problem för kriminalvården.Relationerna mellan de intagna och personalen liksom mellan de intagna inbördespåverkas i negativ riktning. Ett meningsfullt rehabiliteringsarbete försvårasoch görs i sämsta fall omöjligt. Storaansträngningar har också gjorts i försöken att komma till rätta med de berördaproblemen. Ett riktmärke för dessa strävanden måste, säsom förta åretslagit fast, vara att intagna utan narkotikaproblem inte skall behöva komma ikontakt med narkotika, att missbrukare avskärs från tillförsel av droger ochatt intagna förhindras från att bedriva narkotikahandel inom anstalterna ochute i samhället (JuU 1980/81: 35, rskr 378). uppfattning innebär det i propositionen framlagda förslaget tilländringar i kriminalvårdslagen en välkommen förbättring av möjligheterna attkomma till rätta med narkotikaproblem i kriminalvårdsanstalterna och annanbrottslighet från de intagnas sida . Utskottet ansersig därför i allt väsentligt kunna godta det framlagda lagförslaget. Tillfrågan om särbehandling för vissa långtidsdömda och till några enskildheter ilagförslaget återkommer utskottet i det följande. under den allmänna motionstiden väckta motionerna 209, 1114, 1216 och 2032begärs åtgärder av olika slag mot narkotikamissbruk och annan brottslighet inomkriminalvårdens anstalter. Enligt utskottets mening fär önskemålen i motionernaanses vara i huvudsak tillgodosedda genom det framlagda förslaget tilländringar i kriminalvårdslagen. Utskottet avstyrker därför bifall tillmotionerna såvitt nu är i fråga. - De i motion 209 berörda frågorna omkriminalvärdens visitationspatruller och om reglerna rörande villkorligfrigivning behandlas i det följande under . Inom anstaltsväsendet finns riksanstalter ochlokalanstalter. Riksanstalt, lokalanstalt eller avdelning av anstalt kan varaantingen öppen eller sluten. Dessutom finns s.k. specialavdelningar, dvs.slutna avdelningar med särskild övervakning och begränsad gemensamhet mellan deintagna. Ifråga om fördelningen av intagna mellan olika anstalter gäller först och främstatt den som undergår fängelse företrädesvis skall placeras iriksanstalt. Vid valet mellan öppen och sluten anstalt gäller som huvudregelatt den intagne skall placeras i öppen anstalt om inte annan JuU 1981/82:49 18 placeringär påkallad med hänsyn till rymningsfara, av andra säkerhetsskäl ellerbehandlingsskäl. Enligt 7 § tredje stycket kriminalvärdslagen gäller skärptaregler för vissa intagna som är dömda till långa straff Den som har dömts tillfängelse i lägst tvä är skall sålunda - med vissa särskilt angivna undantag -placeras i sluten anstalt, om det med hänsyn till att han saknar fastanknytning till eller till arten av hans brottslighet eller eljest kanbefaras att han är särskilt benägen att rymma och fortsätta en brottsligverksamhet av särskilt allvarlig art. Bestämmelsen i 7 § tredje stycket tarenligt förarbetena främst sikte på lagöverträdare som har dömts för grovnarkotikabrottslighet eller som har ägnat sig åt annan brottslighet av särskiltallvarlig karaktär och därigenom har visat likgiltighet för annans liv ellerhälsa eller särskild hänsynslöshet. Densom pä grund av bestämmelsen i 7 § tredje stycket är placerad i sluten anstaltfår, om det är påkallat med hänsyn till rymningsfara, placeras påspecialavdelning. För intagen som avses i 7 § tredje stycket gäller vidarebegränsade möjligheter att få korttidspermission. Permissionsutredningensförslag innebar, såvitt nu är i fråga, att det skulle införas ensärlagstiftning för vissa särskilt brottsbenägna långtidsdömda. Utredningenföreslog sålunda att det i skulle införas bestämmelser om s.k.särskild verkställighet. Tanken var att domstolen vid ådömande av fängelse ilägst fyra är skulle förordna om särskild verkställighet av straffet om dendömde hade gjort sig skyldig till särskilt allvarlig brottslighet som riktatsig mot eller medfört fara för liv eller hälsa och det med hänsyn till brottetsart eller annars förelåg påtaglig risk för att han under verkställighetenskulle komma att fortsätta en sådan brottslig verksamhet. Förordnande omsärskild verkställighet skulle inte få meddelas i fräga om den som inte fyllt21 år. Densärskilda verkställigheten skulle innebära att den intagne särbehandladesbeträffande vistelse och andra kontakter med personer utanför anstalten iförhållande till vad som skulle gälla för andra intagna. Utredningens förslaggick vidare ut på att särskilda riksanstalter med hög säkerhet och storpersonaltäthet skulle avdelas för dem som skulle undergå särskildverkställighet. Beträffandeövriga intagna föreslog utredningen att 7 § tredje stycket kriminalvårdslagenskulle upphävas. föreslogs en ny regel för dem som dömts tillfängelse två är eller mera av innebörd att överförande till lokalanstalt skullefå ske först före den dag då villkorlig frigivning tidigast kunde ske. Detförslag rörande särbehandling av vissa långtidsdömda som läggs fram ipropositionen utgår från den nuvarande regeln i 7 § tredje stycketkriminalvårdslagen. Nägon särskild verkställighetsform av det slag sompermissionsutredningen förordat föreslås alltså inte i propositionen. I propositionentas ocksä avstånd frän tanken pä att den domstol som dömer i brottmålet skallbesluta om särbehandling. JuU 1981/82:49 19 Förslaget i propositionen innebär attbestämmelserna i 7 § tredje stycket skärps och stramas upp i flera hänseenden.Sålunda tas det nuvarande kravet på flyktfara som förutsättning försärbehandling bort ur paragrafen. Vidare skall inte längre krävas att frågaskall vara om "särskilt allvarlig brottslighet" för att en intagenskall hänföras under 7 § tredje stycket. Enligt förslaget skall det räcka medatt man kan befara att den intagne under verkställigheten skall ägna sig åt"allvarlig brottslighet". Det föreslås också att en uttryckligföreskrift tas in i lagrummet om att man vid bedömningen av om någon tillhörden kategori som avses i 7 § tredje stycket särskilt skall beakta om straffetavser grovt narkotikabrott eller grov varusmuggling avseende narkotika. Föratt ytterligare strama upp regleringen föreslås att det i kriminalvårdslagenanges inte bara att den nu aktuella kategorin av intagna skall vara placerad påsluten anstalt utan ocksä att placeringen skall ske på sluten riksanstalt ochföreträdesvis då på sådan anstalt som år särskilt lämpad att tillgodose kravetpå hög säkerhet. Förslagen i propositionen innebär att alla former av vistelseutom berörda kategorin skall förbjudas utom särskildakorttidspermissioner, som dock förutsätter synnerliga skäl. Beviljas en intagenkorttidspermission, skall han i princip vara ställd under bevakning. I motion 2321 förespråkas att det förslag tillsärbehandling av vissa långtidsdömda som läggs fram i propositionen begränsastill att gälla personer som har dömts för grovt narkotikabrott eller grovvarusmuggling avseende narkotika. Imotion 2387 begärs att förslaget i propositionen till regler om särbehandlingkompletteras i vad gäller personer som har dömts till fängelse minst fyra år.Reglerna härom bör enligt motionärerna i huvudsak utformas efterpermissionsutredningens linjer. Motionärerna anser att förordnande om sådansärskild verkställighet som avses i motionen bör göras av domstol. Vid ställningstagande till spörsmålet om vilkaregler om särbehandling av vissa långtidsdömda som bör gälla vill utskottetinledningsvis slå fast att narkotikasituationen inom kriminalvårdens anstalterliksom intresset av att motverka annan allvarlig brottslighet påkallar attsärskilda åtgärder vidtas på lagstiftningssidan. Det är enligt utskottetsuppfattning ofrånkomligt att man inför en ordning som ger utrymme försärbehandling av vissa intagna i större utsträckning än vad som f. n. ansesmöjligt. Detförslag som permissionsutredningen lade fram vad gällde särbehand-hng av vissalångtidsdömda måste enligt utskottets mening betecknas som mycket långtgående,och förslaget får anses vara förenat med icke obetydliga nackdelar från humanitäroch behandlingsmässig synpunkt. Härtill kommer att det finns anledning att hysatvekan i fråga om förslagets juU 1981/82:49 20 effektivitet.Såsom anförs i propositionen måste dessutom beaktas att den av utredningenföreslagna ordningen med ett av domstol bestämt kvalificerat fängelsestraff iför ändamålet särskilt inrättade anstalter i sak närmast får anses innebäraatt en ny päföljdsform tillskapas. För en sådan frän kriminalpolitisk synpunktväsentlig förändring föreligger enligt utskottets mening inte tillräckligaskäl. Utskottetavvisar därför tanken på att införa en sådan särskild verkställighetsform sompermissionsutredningen föreslagit och som förordas i motion 2387. Utskottetavstyrker därmed bifall till denna motion. Vad härefter gäller de regler om särbehandling förvissa långtidsdömda som behöver införas anser utskottet, i likhet meddepartementschefen, att man lämpligen bör utgå från den nuvarande regleringen i7 § tredje stycket kriminalvårdslagen. Säsom föreslås i propositionen börregleringen ändras och stramas upp för att tillgodose de krav som förhållandenanu ställer. Behovetav att skärpa verkställighetsreglerna mäste vägas mot intresset av attupprätthålla de principer som präglar svensk kriminalvård och som går ut påatt, så långt det är möjligt med hänsyn till kravet på samhällsskydd ochdifferentiering, främja de intagnas samhällsanpassning och motverka deskadliga följderna av fängelsestraffet. Vid en avvägning mellan de motståendeintressen som sålunda föreligger anser utskottet i likhet med vad som anförs imotion 2321 att reglerna om särbehandling endast bör vara tillämpliga i sädanafall då straffet avser grovt narkotikabrott eller grov varusmuggling avseendenarkotika. Att låta dem som dömts för andra brott ocksä omfattas av regleringenleder enligt utskottets mening alltför långt med tanke på att det här gälleratt söka motverka narkotikakriminaliteten. Medden ändring som utskottet nu förordar och som innebär ett tillgodoseende avönskemålet i motion 2321 i denna del godtas förslaget i propositionen i övrigtsåvitt nu är i fråga. Detta innebär bl. a. att redan den omständigheten attnågon har dömts för grov narkotikabrottslighet inte utan vidare skall innebäraatt han är att hänföra till den kategori som avses i 7 § tredje stycketkriminalvärdslagen. En bedömning idet särskilda fallet mäste alltid göras. Avdetta följer att bedömningen kan ändras efter hand som anstaltsvistelsenfortskrider. Utskottetsställningstagande föranleder den ändring av lagtexten i 7 § kriminalvärdslagensom framgår av utskottets hemställan nedan. Kontrollav besökande m. m. I propositionen föreslås nya regler i 29 och 30 §§kriminalvårdslagen om kontroll av personer som vill besöka anstalterna ellersom intagna vill samtala med i telefon. Ändringarna syftar till att skärpakontrollen. Deföreslagna reglerna om besökskontroll i 29 § innebär bl. a. att det tillunderlag för bedömningen av om besök till en intagen i sluten riksanstah JuU 1981/82:49 21 börmedges i det särskilda fallet i förväg skall undersökas om den besökande hardömts för eller är misstänkt för brottslig verksamhet. I den mån det behövs ochlämpligen kan ske skall också inhämtas upplysningar om den besökandespersonliga förhållanden, t. ex. om narkotikamissbruk. De angivna föreskrifternaskall dock inte gälla, när kontrollen är uppenbart obehövlig på grund av attden besökande är känd eller av annat skäl. I fråga om besök till den som ärintagen i annan anstalt än sluten riksanstalt skall sådan kontroll få göras närdet är påkallat av säkerhetsskäl. Förslageti 29 § kriminalvårdslagen innebär vidare att gällande föreskrifterkompletteras med en regel om att inte bara kroppsvisitation och undersökningav väska o. d. utan ocksä ytlig kroppsbesiktning kan föreskrivas som villkorför besök. Reglernai 30 § kriminalvårdslagen om intagens möjligheter att använda telefon föreslåsi propositionen bli kompletterade med en föreskrift som ger uttryckligt stödför att vid behov samma typ av kontroll företas beträffande en person som enintagen vill samtala med i telefon som när fråga är om besökande. Imotion 2228 yrkas avslag pä propositionen i de delar som gäller reglerna ombesök och telefonsamtal. Motionärerna anser att de intagnas besök inte börförsvåras utan underlättas, i synnerhet när möjligheterna till permissionerbegränsas. Enligt motionärerna finns det inte skäl att göra föreslagen kontrollav en person som en intagen önskar samtala med i telefon. Skärpningenav besökskontrollen motiveras i propositionen med att det förekommit att del av de otillåtna varor - främst narkotika - som kommer in fillanstalterna överlämnas i samband med besök. Besök synes också, enligt propositionen,i vissa fall kunna utnyttjas för planläggning av eller medverkan i brottsligverksamhet. Utskottetanser för sin dei att de föreslagna reglerna i 29 § kriminalvårdslagen omkontroll av besökande behövs för att man skall kunna förbättra narkotikasituationenvid anstalterna och för att eljest förhindra brottslighet från de intagnassida. Utskottet avstyrker därmed bifall till motion 2228 i denna del ochtillstyrker den i propositionen föreslagna ändringen i 29 § kriminalvårdslagen. Idetta sammanhang vill utskottet gärna ansluta sig till departementschefensuttalande om att starka humanitära skäl talar emot att vägra nära anhörigasåsom makar, förlovade eller sammanboende att besöka varandra. Det tordenämligen, såsom departementschefen påpekar, regelmässigt leda till skadligaverkningar för den intagne om han avskärmas från personlig kontakt med sinaanhöriga . I likhet med departementschefen anser utskottet attde humanitära hänsynen väger så tungt att nyssnämnda anhöriga regelmässigt börtillåtas att besöka intagna även om sådana omständigheter föreligger som iannat fall skulle ha medfört att besöket vägrats. För att möjliggöra besökenkan det säsom departements- JuU 1981/82:49 22 chefenanför bli nödvändigt att kontrollen i samband med närståendes besökintensifieras. Utskottetanser att det på skäl som anförts rörande besökskontrollen även finns behov avden föreslagna regleringen om möjligheterna att företa kontroll beträffande enperson som en intagen vill samtala med i telefon. Med detta avstyrker utskottetbifall till motion 2228 i denna del. Den i propositionen föreslagna ändringen i30 § kriminalvårdslagen tillstyrks således. Beslutom särbehandling enligt 7 § kriminalvärdslagen