bet · G501FiU40 · 1981-12-31 00:00:00 — Trots säger sig ha mera omfattande ambitioner än regeringen når det gällernedskärningar av de offentliga utgifterna, utställer man så omfattande löftenom skattesänkningar att nettoresultatet blir en omfattande försvagning avbudgeten (se nedan under budgetpolitiken). I det allvarliga läge statsfinansernaoch samhällsekonomin befinner sig av borgerlig politik, kan inteutskottet se denna politik annat än som ansvarslös. Ser man därtill till dessfördelningspolitiska profil, är den moderata politiken även klart orättfärdig.Med det anförda avstyrker utskottet motion 2550. FiU1981/82:40 61 kommunisternaframför i motion 2557 i långa stycken en berättigad kritik mot den ensidigaborgerliga åtstramningspolitiken. Kritiken utgår emellertid från en mer ellermindre marxistisk-leninistisk beskrivning av de ekonomiska problemen i såvälSverige som världsekonomin. Den politik man förordar bygger i hög grad på element somär välkända från den ekonomiska politik som förs i Östeuropa.Ett exempel härpå är förordandet av centralstyrda planer för industrin,nationaliseringar av näringslivet etc. I sin beskrivning av den ekonomiskakrisen i världen underlåter man att nämna att just de metoder som man förordartillämpats i och där lett till en ekonomisk kris av ännu allvarligareslag än den kris som pågår i västekonomierna. I sin kritik av marknadsekonominär motionärerna lika ensidiga och reservalionslösa som när dessaförordar de fria marknadskrafternas spel som lösningen på alla ekonomiskaproblem. Utskottet finner mot denna bakgrund att de i motion 2557framförda riktlinjerna för den ekonomiska politiken inte kan utgöra underlagför en realistisk politik för att lösa ekonomiska problem. Med det anförda avstyrker utskottetde riktlinjer för den ekonomiska politiken som redovisas i propositionen liksomriktlinjerna i motionerna 2550 (m) och 2557 (vpk). Utskottet tillstyrker de imotion 2547 (s) uppdragna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. dels utskottets hemställan under 1 bort ha följandelydelse: 1. beträffande de allmännariktlinjerna för den ekonomiska politiken att med avslag påregeringens förslag i proposition 1981/82:150 bilaga 1 såvitt nu är i fråga ochmotionerna 1981/82:2550 yrkande 1 och 1981/82:2557 yrkande 1 godkänner vad somförordats i motion 1981/82:2547 yrkande 1 såvitt nu är i fråga och som sinmening ger regeringen till känna vad utskottet anfört, Den offentliga sektorns roll Reservanterna anser att den del avutskottets yttrande som på s. 24 börjar med "Utskottet har" och på s.25 slutar med "och 891" bort ha följande lydelse: Utskottet har i del föregåendeställt sig bakom den av socialdemokraterna förordade ekonomiska politiken föratt lösa landets problem. Denna politik har närmare utvecklats såväl i detsocialdemokratiska krisprogrammet som i de socialdemokratiskaekonomisk-politiska motionerna. Dessa kännetecknas av en uttalat positiv synpå den offentliga sektorn och dess roll när det gäller att skapa och rättvistfördela social välfärd. Den syn på den offentiiga 6 1981/82. FiU1981/82:40 62 sektorn som motionärerna i motion 891 ger uttryck fördelas därför lill fullo av utskottet. Det borde vidare vara en självklarhet atten väl fungerande offentlig sektor utgör en nödvändig betingelse för ett välfungerande näringsliv i en modern industristat. Den offentliga sektornsbetydelse för sysselsättningen är myckel stor. I själva verket har denoffentliga sektorn svarat för nästan hela den uppnåddaökningen av sysselsättningen. Den nedskärningspolitik de borgerliga partiernadriver innebär därför ett direkt hot mot den fulla sysselsättningen som mål,eftersom industrin inte ens under mycket optimistiska antaganden kan absorberamer än en mindre del av den tillkommande arbetskraften. När det gäller yrkandet på er särskild utredning om denoffentliga sektorns roll för sysselsättningen, bör denna typ av utredningarvara en integrerad del av såväl finansplane- och nationalbudgelarbetet, som avarbetet med långtidsutredningarna. har brister förelegat närdet gäller bedömningarna av den offentliga sektorns sysselsättningsutveckling.Likväl anser utskottet att de nödvändiga resurserna för det föreslagnautredningsarbetet redan finns inom departement och myndigheter. Det ankommerpå regeringen att utnyttja de tillgängliga resurserna. Det avgörande är därförinte om en formell utredning tillkallas, som motionärerna föreslår, utan attden politiska viljan att genomföra det föreslagna utredningsarbetet skapas.Motion 891 anser utskottet besvarad med vad som här anförts. De krav på planmässiga centralt utarbetade program för denoffentliga sysselsättningen, som framförs i motion 700, är ett uttryck församma övertro på centraliserad planhushållning som kommer till uttryck i motion2557. Detta, samt att ett genomförande av förslaget i hög grad skulle inkräktapå den kommunala friheten och demokratin, föranleder utskottet att avstyrkamotion 700. dels den del av utskottels yttrandesom på s. 25 börjar med "Det är" och på s. 26 slutar med "lillkänna" bort ha följande lydelse: Det är mot denna bakgrund man börse arbete på att placera en större del av statsskulden direkt hosallmänheten. Ett system med bankanknutna obligationsfonder förbereds varigenomhushåll och företag skulle ges möjlighet att placera i fondandelar som skullemotsvaras av statspapper. Som reservanterna i finansutskottet, FiU 1981/82:20,framhöll är detta arbete välkommet eftersom det kan skapa möjUgheter altavlasta bankerna deras andel av statsskuldsfinansieringen och därmed förbättraderas möjligheter att fullgöra sin traditionella roll som kreditförmedlare tillnäringslivet. FiU1981/82:40 63 I den reviderade finansplanenberäknas obligationsfonderna kunna införas från och låna upp . Syftet är i första hand att föra överen del av bankernas storinlåning, dvs. inlåning i större belopp från de störreförelagen, till dessa fonder. Mot bakgrund av hushållens negativarealinkomstutveckling och sjunkande sparande förefaller den i finansplanenkalkylerade upplåningen hos hushållen väl högt beräknad. I motion 2550 återkommer till det krav påliberalisering av kreditpolitiken som de framförde i motion 1981/82:2018. Såsomanfördes av de socialdemokratiska reservanterna i FiU 1981/82:20 är delvisserligen sant att kreditefterfrågan just nu är svag. Detta beror bl. a. påden mycket låga investeringsefterfrågan i näringslivet. Men om och närinvesteringsaktiviteten tar fart kan trängseln på den svenska kreditmarknadenbli stor till följd av bl. a. behovet att placera det strukturellt högabudgetunderskottet. Att nu avskaffa kredilregleringen och övergå till att styralikviditeten enbart genom räntesättning och operationer på den öppna marknadenmed statspapper, skulle innebära risk för starkt stigande räntor på samma sättsom varit fallet i bl. Därtill kommer att helakreditpolitiken f. n. är föremål för översyn inom kreditpolitiska utredningen.Det vore därför uppenbart olämpligt att föregripa utredningens resultat genomatt tillmötesgå motionärerna. Med det anförda avstyrker utskotiet yrkande 2 i motion2550 (m). Vad utskottet i övrigt anfört rörande kreditpolitikens utformning medanledning av vad som anförs därom i propositionen och motion 2547 (s) bör gesregeringen till känna. dels utskottets hemställan under 3 bort ha följandelydelse: 3. beträffande kreditpolitiken attriksdagen med anledning av motion 1981/82:2547 yrkande 1 såvitt nu är i frågasamt med avslag på proposition 1981/82:150 bilaga 1 såvitt nu är i fråga ochmotion 1981/82:2550 yrkande 2 som sin mening ger regeringen och fullmäktige iriksbanken till känna vad utskoltel anfört, 4, Näringslivets kapitalförsörjning dels den del av utskottets yttrandesom på s. 26 börjar med "Sparandel i" och på s. 28 slutar med"ekonomisk utveckling" bort ha följande lydelse: Sparandel i den svenska ekonominförsämrades kraftigt andra hälft och denna försämringaccentuerades ytterligare . Det produktivasparandet, dvs. FiU1981/82:40 64 utlandsnettot, sjönk kraftigt som andel avnationalinkomsten. och första hadesåledes netlosparkvoten legat kring . sjönk den nivå på och har under "sparpolitikens" år 1981 och 1982sjunkit ytterligare till . Denna utveckUng innebär att basen för vårframtida inkomst- och därmed välfärdsutveckling urholkas, vilket bl. a. innebärett direkt hot mot våra möjligheter att nå full sysselsättning. För att landets ekonomi skall kunna föras in mot en vägmot balans krävs således alt sparandet ökar i ekonomin. Delta gäller inte minstsparandet och självfinansieringsgraden i näringslivet, men även hushållenssparande måste stimuleras. När det gäller den offentliga sektorns negativasparande, dvs. främst det statliga budgetunderskottet, diskuterar utskottetriktlinjerna för budgetpolitiken nedan. Vad gäller behovet av ökat sparande i hushållen ochnäringslivet hävdar den borgerliga regeringen att man genom främst det s. k.skattesparandet stimulerat fram så mycket nysparande hos hushållen, och att såmycket av detta nysparande har skett i form av riskkapital i näringslivet, attnågra ytterligare former för att främja ett ökat sparande inom näringslivet,exempelvis löntagarfonder, inte är nödvändiga. Utskottet finner denna beskrivning av effekterna av det s.k. skattesparandet helt vilseledande. I sjiilva verket tyder allt på att denborgerliga sparfrämjande politiken har havererat. Om man för det första ser till hur hushållens sparandeutvecklats under de år då skattesparandet fått någon större spridning, dvs.efter 1980, så har hushållens såväl reala som finansiella sparande sjunkit.Tillgängliga undersökningar visar också på att de som deltar i skattesparandeti hög grad gör del genom att föra över likvida tillgångar från andra sparformerlill skattesparandel som är starkt subventionerat, men att det egentliganysparandet hos hushållen är utomordentligt begränsat. Tas hänsyn till den högasubventionsgraden och den betydande budgetbelastning den innebär, är det medstörsta sannolikhet så att skattesparandet totalt sett lett till minskatsparande i ekonomin. Vidare synes som om en stor del av skattespararna i storutsträckning utgörs av kategorier som under alla omständigheter skulle hasparat ifrågavarande belopp, men som får en extra subvention ur statskassan. När det gäller kanaliseringen av "sparandet" iskattefonderna till riskkapital i näringslivet hävdar regeringen attaktiemarknaden tillförts ca . En närmaregranskning av dessa nyemissioner ger emellertid vid handen att en mycket litendel av dessa medel, endast 141 milj. kr., gått till producerande företag, medanresten gått till olika former av transaklionsföretag (banker, fastighetsbolagm. För alt det svenska näringslivet skall kunna expanderakrävs en betydande förbättring av lönsamheten. Vid nu gällande ägarförhållandenskulle emellertid den nödvändiga förbättringen av företagens lönsamhet ledatill en FiU1981/82:40 65 dramatisk förmögenhetstillväxt hos del mycket begränsadeantal hushåll, som äger den dominerande delen av hushållens aktieinnehav. Utaninstitutionella förändringar i ägandet är det därför inte sannolikt att deneftersträvade lönsamhetsförbättringen kommer till stånd. Skattefondsparandethar inget att bidra med när det gäller att lösa upp detta ekonomiskpolitiskadilemma. Däremot är själva syftet med löntagarfonder, enligt SAP:s och LO:sgemensamma förslag, just att möjliggöra såväl en lugn löneutveckling ochförbättrad lönsamhet som en ökad, men mera rättvist fördeladförmögenhetstillväxt. Utskottet finner det mot denna bakgrund ytterligtotillfredsställande att de borgerliga partierna beslutat lägga ned utredningenom löntagarfonder. Därmed har man förhindrat att olika modeller förlöntagarfonder och därmed oUka metoder för att verksamt bidraga till en ökningav riskkapitalbildningen i företagen utreds. I motion 2550 föreslås att i särskild ordningbör göra ett uttalande mot löntagarfonder. Utskottet finner detta förslag betänkligt från principiellsynpunkt. Något förslag lill löntagarfonder har inte underställts förbehandling bl. a. till följd av att som ovan nämnts de borgerliga partiernalagt ned löntagarfondsutredningen och därmed omöjliggjort att utredningsarbetetslutfördes. Likväl vill man att skall uttala sig i frågan. Den endarimliga förklaringen till detta förslag är att man söker missbruka riksdagensauktoritet för rent valtaktiska syften. Detta är betänkligt från demokratisksynpunkt. Om ett uttalande av den föreslagna innebörden antas, kan dettauppfattas som ett försök att begränsa den fortsatta fria debatten kringlöntagarfondsförslaget. Enligt utskottets uppfattning kan uppgiftinte vara att uttala sig mot olika förslag i den allmänna samhällsdebatten. Vad som emellertid är viktigare än den formella frågan omett uttalande från sida om löntagarfonder eller inte, är frågan omden faktiska utvecklingen av kapitalbildningen i samhället. Som framhållits ovan har sparandet i den svenska ekonominförsämrats kraftigt . UtveckUngen har fortsatt även åren1979-1981. Enligt vad som framgår av avsiämningen av långtidsutredninghar det totala bruttosparandets andel av bruttonationalprodukten sjunkit från 23,liU . Som klart framgår härav står nu hela det svenska samhälletinför utmaningen att återföra del produktiva sparandettill en nivå som möjliggör krafligt ökade investeringar inom industrin och en avvecklingav bytesbalansunderskottet. Det är i detta perspektiv man skall se debatten omkollektiv kapitalbildning. Den svenska fackföreningsrörelsen ochsocialdemokratin har här presenterat konstruktiva förslag för att lösa dennauppgift i fördelningspolitiskt acceptabla former. På borgerligt håll har mandock vägrat att delta i någon form av konstruktiv debatt. Förslaget attriksdagen skulle göra ett FiU 1981/82:40 66 uttalandemot löntagarfonder synes ingå i denna strategi. EnUgt utskottets mening är detmer konstruktivt att nu kräver att arbetet med utformningen av enlösning av kapitalbildningsproblemet i det svenska samhället ifördelningspolitiskt acceptabla former återupptas. här anfört i anslutning till yrkande 4 i motion 2550 och vad somanförs i motsvarande stycken i propositionen och motion 2547 (s) bör gesregeringen till känna. delsutskottets hemställan under 4 bort ha följande lydelse: 4. beträffande löntagarfonder att medanledning av proposition 1981/82:150 bilaga 1 såvitt nu är i fråga och motion1981/82:2547 yrkande 1 såvitt nu är i fråga samt med avslag på motion1981/82:2550 yrkande 4 som sin mening ger regeringen till känna vad utskottetanfört rörande näringslivets kapitalförsörjning. Vidavsnitt B BUDGETDEPARTEMENTET Det reviderade budgetförslaget 1982/83 m. m. 5.Det reviderade budgetförslaget 1982/83 m. m. dels den del av utskottets ytltirande som pä s. 46börjar med "Långtidsbudgeten" och på s. 52 slutar med "därförfullföljas" bort ha följande lydelse: första hälft utveckladesstatsinkomster och statsutgifter i ungefär samma takt. Under den senare hälftenav 1970-lalet och fortsatte utgifterna att öka meni snabbare takt än tidigare medan inkomsterna däremot minskade. Dettaresulterade i att budgetunderskottet från /76 till 1981/82 stegmed eller från av BNP till av BNP. Det är enutveckUng som saknar motstycke i svensk ekonomi. De borgerliga regeringarnasekonomiska poUtik har satt outplånliga spår i den svenska ekonomin. Under densocialdemokratiska tiden var en konsekvent linje att den statliga utgiftsutvecklingenskulle hållas inom ramen för den inkomstökning som kunde uppnås frånsettkonjunkturpolitiskt motiverade insatser. Förutsättningen för att kunnagenomföra reformer med utgiftskonsekvenser var att dessa kunde täckas medmotsvarande inkomstförstärkningar, i första hand genom ökade skatteinkomster.Detta var inte ett uttryck för något kameralt tänkande utan FiU1981/82:40 67 skapade tvärtom goda förutsättningar för en aktiv ochstabiliserande konjunkturpolitik. Som utskottet anförde i sitt av godkändabetänkande /82:20 står orsakerna till den kraftiga försämringen avstatsfinanserna att finna i en rad faktorer. För en utförligare redovisning hänvisar utskottet tillnyssnämnda betänkande. - En svagekonomisk tillväxt. En tillväxt i motsvarande genomsnittet förOECD-området skulle ha inneburit att BNPvarit större än den nu är. Den svaga tillväxten har ocksåbidragit till krav på kostsamma statliga insatser inom arbetsmarknads- ochnäringspolitiken. Statsutgifterna påverkas av inflationen medan inkomsterna ihögre grad är beroende av den ekonomiska tillväxten vilket bidragit till atturgröpa statsfinanserna. - Dålig kontrollöver utgiftsutvecklingen. Regeringen har inte mäktat med en noggrann och hårdprövning av statsutgifterna. Till följd av oenighet inom regeringen har oftaviktiga beslut skjutits . På vissa områden har regeringen varitdirekt slösaktig. Det finns sådana exempel inom näringspolitiken,energipolitiken och jordbrukspolitiken. - Urholkning avstatsinkomsterna. Betydande inkomstbortfall har skett på grund av opåkalladeskattelättnader till företagare, skogsägare, bönder, förmögenhetsinnehavare ochaktieägare. Det s. k. skattesparandet har svarat för ett stort och växandeinkomstbortfall. Regeringen har utformat stabiliseringspolitiken så att denförvärrat konjunktursvängningarna i stället för att dämpa dem. Beträffande den nu aktuellabudgetsituationen avviker beräkningarna i kompletteringsproposiiionen på vissapunkter från dem som gjordes i budgetpropositionen. Budgetunderskottet förinnevarande budgetår beräknas nu bli , vilket är 2miljarder kronor lägre än vad som antogs . Förändringen beror i stortsett på att inkomsterna nu bedöms bli något större. I fråga om /83 är avvikelsen klart större.I budgetpropositionen antogs budgetunderskottet komma att bli 82,6 miljarderkronor. I kompletteringspropositionen beräknas underskottet i stäUet stanna vid75,, dvs. Del skulle innebäraatt budgetunderskottet stabiliserades på ungefär oförändrad nivå, mätt ilöpande priser. Som framgår av regeringens reviderade budgetförslag är dennaförbättring i huvudsak en konsekvens av en rad engångsvisabudgetförstärkningar. Sammantaget föreslår regeringen för nästa budgetåråtgärder av engångskaraktär som förstärker budgeten med drygt 7 miljarderkronor. FiU 1981/82:40 68 Utskottet ser naturligtvis ingen anledning attavvisa sådana förslag bara för att de är av engångskaraktär. Sådana åtgärderger i någon mån bestående effekter genom att under ett visst år minska statensupplåningsbehov och därmed minska statens ränteutgifter. Ävenav andra skäl kan sådana engångsåtgärder vara motiverade. Menutskotret vill v.arna för att bedöma budgetläget som starkare an \ addet faktiskt är. Det förefaller troligt att regeringen har underskattatutgiftsbehoven under /83 för bl. a. näringspolitiskainsatser-inte minst inom - och arbetsmarknadspolitiskaåtgärder. Dessutomvisar den i kompletteringspropositionen framlagda långtidsbudgeten attbudgetunderskottet efter /83 fortsätter att öka, trots de mycketrestriktiva antaganden som görs beträffande kommande utgiftsbehov. /84 bedöms budgetunderskottet stiga till 86,6 miljarder kronoroch (/87) beräknasunderskottet uppgå till . Utskottetsslutsats beträffande långtidsbudgeten är att regeringen, trots att en vissdämpning förutses i fråga om ökningstakten för budgetunderskottet, alltjämtinte har lyckats bemästra de statsfinansiella problemen. Budgetunderskottetliksom underskottet i den totala offentiiga sektorns finanser ligger kvar på enoacceptabelt hög nivå och tenderar att fortsätta öka. Budgetpolitiken kommerdärför under en följd av år att ställas på mycket hårda prov. Utskottet vill inledningsvis ta upp frågan om olikamål för utgiftsutvecklingen, I kompletteringspropositionen konstaterarföredraganden att sparmålet för /83 har uppfyllts. Därmed harett väsentiigt steg tagits mot en successiv sanering av statsfinanserna menfortsatta uthålliga sparinsatser krävs . Målet att minskaunderskottet som andel av BNP bör ligga fast liksom målet attminska statsutgifternas reala tillväxt exkl. statsskuldräntor och vissakonjunkturberoende anslag med . Beträffande sparmål /84 säger föredraganden att besparingarna bör vara av sammaomfattning som de i årets budgetproposition redovisade besparingarna /83. Imotion 2550 (m) anförs att sparmålet för /84 bör vara minst 12miljarder kronor. Imotion 2547 (s) sägs allmänt om sparmål att regeringen i flertalet fall intehar lyckats nå de uppsatta målen. En viktig förklaring till detta är att målendelvis har varit olämpligt formulerade. Utskottet har i det föregående redovisat på vilketsätt den kraftiga försämringen av statsfinanserna är resultatet av den fördaekonomiska FiU1981/82:40 69 Regeringen har misslyckats med att begränsainflationen, att öka den ekonomiska tillväxten och föra en konjunkturanpassadekonomisk politik. Genom direkta åtgärder har man urholkat statsinkomsterna ochlåtit statsutgifterna rusa i väg. Detta har lett till att budgetunderskottetvuxit katastrofalt. Som en följd härav har man tvingats till drastiskanedskärningar av utgifterna. Eftersom utvecklingen gått mycket snabbt haråtgärderna varit ihopkomna i all hast och dåligt underbyggda. Den av traditionutvecklade modellen i den svenska statsförvaltningen alt frågor noga utredsinnan beslut föreläggs de politiska organen har brådstörtat övergivits. Därmedhar del nödvändiga faktaunderlaget saknats liksom den breda politiskaförankringen som parlamentariska utredningar ofta inneburit. Redan av dessaskäl kan allvarlig kritik riktas mot flera av de företagna besparingarna. Närdet t. ex. gäller ändringen av beräkningen för basbeloppet för ATP- ochfolkpensioner m. m. uttalade också kritik mot regeringen i sambandmed granskningen av regeringens handläggning. Utskottets principiella ställningstagande tillbesparingsansträngningarna utgår emellertid från den grundsyn utskottet har påden offentliga sektorn. Den offentliga sektorn är ett av de viktigaste medlenför att förverkliga den politiska demokratins idéer om solidaritet ochrättvisa. En väl fungerande offentiig sektor utgör en omistlig del av det sombriikar kallas för den svenska modellen. Enligt utskottets mening bör strävanvara att återupprätta ett sådant samhällsbygge där den offentliga sektorn utgören central beståndsdel. Ett par av de viktigaste uppgifterna för den offentligasektorn är att skapa en grundtrygghet för medborgarna och utjämna skillnader ilevnadsstandard. De vidtagna besparingarna har i hög grad inriktats på allbegränsa den offentiiga sektorns uppgifter i dessa avseenden. Av de besparingarsom vidtagits avser drygt hälften transfereringar till hushållen. Denedskärningar som avser kommunerna, som i huvudsak utgör den andra hälften,drabbar hushållen indirekt. Den förda besparingspolitiken har fått påtagligakonsekvenser för de svaga grupperna i samhället, pensionärer, sjuka,handikappade, barn och ungdom. Utskottet har i reservation till den revideradefinansplanen närmare redovisat några av besparingsåtgärdernasfördelningspolitiska effekter. Utskottet får hänvisa till dessa. Enligt utskottets uppfattning måste en av de främstauppgifterna för budgetpolitiken vara att bryta denhittillsvarande utvecklingen med snabbt stigande underskott såväl istatsbudgeten som i den totala offentiiga sektorn. Målet måste vara attnedbringa dessa till en väsentiigt lägre nivå, sett i förhållande tillomslutningen i den totala ekonomin. Utskottet vill dock bestämt avvisa enpoUtik som innebär att detta mål nås genom att ensidigt begränsa de socialaförmånerna för de sämst ställda i samhället. Målet att åstadkomma ett lägreunderskott måste uppnås genom en kombination av åtgärder på såväl inkomst- somutgiftssidan. FiU1981/82:40 70 detta skäl är det enligt utskottet inte lämpligt att angeett besparingsmål som ensidigt får gälla statsutgifterna. I motion 2550 (m) anförs att det strukturella underskotteti statsbudgeten bör angripas genom besparingar. I en motion (m) som väcktes medanledning av det preliminära budgetförslaget föreslogs besparingsåtgärder somutskottet då beräknade effekterna av. De uppgick enligt motionärerna till 5,7miljarder kronor utöver regeringens förslag. Flertalet av förslagen i motionenhar därefter avvisats av .