bet · G501JuU49 · 1981-12-31 00:00:00 — Att såsom föreslåsi motion 2321 begränsa tillämpningen av regleringen om särbehandling tilldessa speciella fall ställer sig utskottet dock tveksamt till. Även i fråga omandra kategorier av brotts-Hngar kan det nämligen finnas ett behov avsärbehandling. I narkotikabrottslighetens spår följer numera också iblandgrövre våldsbrott. Även annan allvariig sidobrottslighet förekommer. Det skulleenligt utskottets mening vara mindre välbetänkt att i detta läge begränsamöjligheterna till särbehandling till sädana falla då straffet avser renodladnarkotikakrimina- JuU 1981/82:49 32 litet.I sammanhanget kan det förtjäna att erinras om att 7 § tredje stycketkriminalvårdslagen i nu gällande lydelse enligt förarbetena tar sikte ocksä påandra lagöverträdare än sådana som har dömts för grov narkotikabrottslighet,nämligen sådana som har ägnat sig åt annan brottslighet av särskilt allvarligkaraktär och därigenom har visat likgiltighet för annans liv eller hälsa ellersärskild hänsynslöshet. Som exempel på avsedd brottslighet nämns i förarbetenaväpnade bank- eller postrån samt annan förmögenhetsbrottslighet vid vilkagärningsmannen visat hänsynslöshet, t. ex. genom att använda sprängmedel(prop. 1978/79:62 s. 22 f). Enligt utskottets mening måste risk för sådanbrottslighet också i fortsättningen kunna beaktas vid frågan om särbehandling. Detanförda innebär att utskottet inte kan ställa sig bakom önskemålen i motion2321 såvitt nu är i fråga. Utskottet avstyrker således bifall till motionen ihär behandlad del. Den i propositionen föreslagna regleringen rörandesärbehandling av vissa långtidsdömda tillstyrks. dels att utskottets hemställan under moment 2 bortha följande lydelse: 2. beträffande särbehandling för vissa långtidsdömda att med avslagpå motion 1981/82:2321 i denna del (yrkande 1) och motion 1981/82:2387 antar 7§ i det genom proposition 1981/82:141 framlagda förslaget till lag om ändring ilagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt. 2.Särbehandling för vissa långtidsdömda (mom. 2) BertilLidgard (m), () och () anser dels att den del av utskottets yttrande som börjarpå s. 19 med "Vid ställningstagande" och slutar på s. 20 med"hemställan nedan" bort ha följande lydelse: Utskottetvill inledningsvis slå fast att narkotikasituationen inom kriminalvårdensanstalter nu påkallar att särskilda åtgärder vidtas på lagstiftningssidan.Även intresset av att förhindra att de som dömts för särskilt allvarligbrottslighet fortsätter kriminalitet fordrarlagstiftningsåtgärder. Det är mot denna bakgrund angeläget att man inför enordning som ger utrymme för särbehandling av vissa intagna i betydligt störreutsträckning än vad som f. n. anses möjligt. Närdet gäller de regler om särbehandling som behöver införas anser utskottet i fråga om personer som dömts till fängelse lägst tvä är bör utgå från dennuvarande regleringen i 7 § tredje stycket kriminalvärdslagen. Säsom föresläsi propositionen bör regleringen ändras och stramas upp för att tillgodose dekrav som förhållandena nu ställer. För vissa särskilt brottsbenägnalångtidsdömda bör härutöver en särskild verkställighetsform övervägas. De bestämmelser omsärbehandhng av vissa långtidsdömda som föresläs JuU 1981/82:49 33 ipropositionen utgör enligt utskottets mening i och för sig en välbehövliguppstramning av regleringen på området. Medhänsyn både till att återfallsrisken erfarenhetsmässigt är särskilt uttaladbeträffande dem som har dömts för grov narkotikabrottslighet och till detstarka önskemålet att motverka den narkotikahantering som sker från de intagnassida anser utskottet det värdefullt att det i lagtexten uttryckligen anges vid bedömningen av om någon tillhör den kategori som avses i 7 § tredjestycket kriminalvårdslagen särskilt skall beakta att straffet avser grovtnarkotikabrott eller grov varusmuggling avseende narkotika. Att såsom föreslåsi motion 2321 begränsa tillämpningen av regleringen om särbehandling tilldessa speciella fall ställer sig utskottet dock tveksamt till. Även i fråga omandra kategorier av brottslingar kan det nämligen finnas ett behov avsärbehandling. I narkotikabrottslighetens spår följer numera också iblandgrövre våldsbrott. Även annan allvarlig sidobrottslighet förekommer. Det skulleenligt utskottets mening vara mindre välbetänkt att i detta läge begränsamöjligheterna till särbehandling till sådana fall då straffet avser renodladnarkotikakriminalitet. I sammanhanget kan det förtjäna att erinras om att 7 §tredje stycket kriminalvärdslagen i nu gällande lydelse enligt förarbetena tarsikte också på andra lagöverträdare än sådana som har dömts för grovnarkotikabrottslighet, nämligen sådana som har ägnat sig åt annan brottslighetav särskilt allvarlig karaktär och därigenom har visat likgiltighet för annansliv eller hälsa eller särskild hänsynslöshet. Som exempel på avseddbrottslighet nämns i förarbetena väpnade bank- eller postrån samt annanförmögenhetsbrottslighet vid vilken gärningsmannen visat hänsynslöshet t. ex.genom att använda sprängmedel (prop. 1978/79:62 s. 22 f). Enligt utskottetsmening måste risk för sådan brottslighet också i fortsättningen kunna beaktasvid frågan om särbehandling. Detanförda innebär att utskottet inte kan ställa sig bakom önskemålen i motion2321 såvitt nu är i fråga. Utskottet avstyrker således bifall till motionen ihär behandlad del. Den i propositionen föreslagna regleringen rörandesärbehandling av vissa långtidsdömda tillstyrks. Såsomanförts i det föregående anser utskottet i linje med önskemålen i motion 2387att det utöver den reglering som föreslås i propositionen bör övervägas enordning som innebär att en särskild verkställighetsform tillskapas för vissasärskilt brottsbenägna långtidsdömda. Ett förslag härom lades fram avpermissionsutredningen. Enligt utskottets mening skulle såsom påpekas i motion2387 utredningens förslag på ett mera effektivt sätt än förslaget ipropositionen bidra till att hindra de mycket grova narkotikaförbrytarnassamhällsnedbrytande verksamhet och därmed kanske också fill slut rädda livet påmänniskor som eljest skulle dragits in i narkotikaberoende. Skall detta syftekunna nås är det å andra sidan ofrånkomligt att man åtminstone i någon mån fårgöra avkall på de behandlingsmässiga och humanitära principer som normaltpräglar svensk kriminalvård. JuU 1981/82:49 34 måsteman dock komma ihåg att den grupp dömda som det här är fräga om är mycketbegränsad till sitt antal men utomordentligt farlig för samhället och många avdess enskilda medborgare. Att samhället vidtar alla rimliga åtgärder för attförhindra narkotikamissbrukets utbredning är f. ö. förestavat av starkahumanitära skäl. Sammantagetfinner utskottet att övervägande skäl talar för att den reglering omsärbehandling av vissa långtidsdömda som läggs fram i propositionenkompletteras med regler om en särskild verkställighetsform för vissa särskiltbrottsbenägna, farliga personer som dömts till lagts fängelse. Dessaregler bör, såsom anförs i motion 2387, i huvudsak utformas efterpermissionsutredningens linjer. Ilikhet med vad som sägs i motion 2387 anser utskottet att det frånrättssäkerhetssynpunkt är viktigt att förordnande om särskild verkställighetgörs av domstol. Denreglering rörande en särskild verkställighetsform som utskottet förordarpåkallar lagändringar som är mera omfattande än dem som föreslogs avpermissionsutredningen. Det bör ankomma på regeringen att utarbeta förslag tillerforderlig författningstext. Ett lagförslag i ämnet bör föreläggasriksdagen. nu med anledning av motion 2387 anfört bör som sin meningge regeringen till känna. dels att utskottets hemställan under moment 2 bortha följande lydelse: 2. beträffande särbehandling för vissa långtidsdömda a) att med avslag påmotion 1981/82:2321 i denna del (yrkande 1) antar 7 § i det genom proposition1981/82:141 framlagda förslaget till lag om ändring i lagen (1974:203) omkriminalvård i anstalt, b) att med anledning avmotion 1981/82:2387 som sin mening ger regeringen till känna vad utskottetanfört om tillskapande av en särskild verkställighetsform för vissa långtidsdömda.