bet · G501SoU17 · 1981-12-31 00:00:00 — Om intagning, tvångsåtgärder under sjukhusvistelsen m. m.,tillstånd aft visfas pä egen hand utom sjukhusområdet, utskrivning ochutskrivning på försök beslutar överläkaren vid aktuell sjukhusenhef.Överläkarens beslutanderätt kan i vissa fall delegeras till annan läkare.Beträffande patienter som av domstol överlämnats till sluten psykiatrisk vårdoch vissa andra patienfkafegorier är det utskrivningsnämnden som i vissaavseenden har att fatta beslut. Över överläkares beslut rörande intagning, tillstånd attvistas på egen hand utom sjukhusområdet, slutlig utskrivning och utskrivning påförsök får patienten anföra besvär hos utskrivningsnämnden. Över utskrivningsnämndsbeslut får med vissa undantag besvär anföras hos psykiatriska nämnden. består av tre ledamöter, nämligen enlagfaren ordförande, en läkare och en lekman. består avfem ledamöter, nämligen en lagfaren ordförande, tvä läkare och två lekmän.Ledamöterna i utskrivningsnämnderna och psykiatriska nämnden förordnas avregeringen. Under slutet av 1970-talefframlades i olika sammanhang förslag fill mera omfattande ändringar iLSPV-senast i proposifion 1979/80:1 om - varom en översiktligredogörelse lämnats i utskottets ovannämnda betänkande SoU 1980/81:2 (s.14-15). Förslagen ledde dock inte fill aff de genomfördes. I stället har den år1980, med anledning av eff initiativ av socialutskottet (SoU 1979/80:24, rskr1979/80:142), tillkallade pariamenfa-riska socialberedningen (S 1980:7) - somhar i uppdrag aff göra en översyn av bestämmelserna om vård oberoende av samtyckeinom socialtjänst- och sjukvårdslagstiftningen m. m. a. fått fill uppgiftaff se över LSPV i sin helhet. Socialberedningen avgav i juni i årdelbefänkandef (Ds S 1981:7) Ändringar i lagen om beredande av slutenpsykiatrisk vård i vissa fall (LSPV). Socialberedningen, som efter avgivandetav delbefänkandef påbörjat en mera genomgripande översyn av LSPV som syftarfill aff en bättre vård och en stärkt rättssäkerhet skall beredas patienternainom den slutna psykiatriska vården, har i delbefänkandef behandlat frågor somsocialberedningen anger delvis vara av begränsad, övervägande teknisk ochpraktisk natur. Förslagen berör huvudsakligen infagningsförfarandet och SoU1981/82:17 11 En proposition (prop. 1981/82:72) på grundval avsocialberedningens ovannämnda delbetänkande har framlagts förriksdagen. Enligt tilläggsdirektiv (Dir. 1981:55) som regeringen i årgett socialberedningen skall socialberedningen bl. a. överväga möjligheten affanordna en funktion som allmänt ombud i sociala mål vid länsstyrelserna. I defanförande av chefen för som ligger fill grund förtilläggsdirektiven anförs bl. a. aff även inom ramen för LSPV ett allmänt ombudkan tänkas få vissa uppgifter och att en ombudsfunkfion givetvis infe behöverfå fill uppgift uteslutande aft vara motpart fill de enskilda utan kan ocksåges till uppgift aff fa fill vara de enskildas intressen på vissa områden.Enligt tilläggsdirektiven har socialberedningen vidare fått i uppdrag attredovisa sina principiella överväganden i fråga om en allmän översyn av LSPVunder . I utskottets ovannämnda betänkandeSoU 1977/78:42 behandlades även en motion, vari fråga om minimering av tvångetinom den psykiatriska vården fogs upp. Pä förslag av ufskoffet avslog riksdagenmotionen. Utskottet hänvisade beträffande denna fråga fill en inomregeringskansliet pågående beredning av ett förslag av till nylagstiftning om viss psykiatrisk vård. I utskottets ovannämnda betänkande SoU 1980/81:2behandlades ett motionsyrkande, vari begärdes utredning och förslag fill enreformerad lagstiftning med målet atf drastiskt bringa ned antalettvångsomhändertaganden och aft striktare kontrollera dem i enlighet medriktlinjer som angavs i motionen. På förslag av utskottet avslog riksdagenyrkandet. Utskottet hänvisade till socialberedningens uppgift att göra enöversyn av LSPV i dess helhet. I betänkande SoU 1979/80:24,varigenom utskottet tog initiativ till tillkallandet av socialberedningen,framhöll utskottet bl. a. att den begärda beredningen borde undersöka behovetav en särskild kontaktman för personer som är intagna för vård enligtlagstiftningen om sluten psykiatrisk vård i vissa fall. SoU1981/82:17 12 Bestämmelser om läkares yrkesutövning, m. m. Grundläggande bestämmelser om utövande av verksa/nhet påhälso- och sjukvårdens område Den nuvarande lagsfiftningen medgrundläggande bestämmelser om utövande av verksamhet på hälso- och sjukvårdensområde tillkom (prop. 1960:141, 2LU 1960:44) och omfattar dels lagen(1960:408) om behörighet atf utöva läkaryrket, dels lagen (1960:409) om förbudi vissa fall mot verksamhet på hälso- och sjukvårdens område. Beträffande uppdelningen av bestämmelserna på området påtvä särskilda lagar anförde föredragande departementschefen i proposition1960:141 s. 34 bl. a. att lagsfiftningen borde som dittills omfatta regler förden speciella form av behörighet, som borde tilläggas de på vetenskaplig grundarbetande och utbildade läkarna, samt, med utgångspunkt i aft envar äger frihetaff utöva verksamhet på hälso- och sjukvårdens område, uppta de begränsningari denna frihet som måste anses nödvändiga för aft skydda allmänheten.Föredragande departementschefen anförde atf han härvid ville förorda aft debåda ämnesområdena behandlades i var sin lag och tillade atf härigenom skullemarkeras också formellt aft det i allmänhet föreligger en väsentlig skillnadmellan de utbildade läkarnas verksamhet, å ena sidan, samt kvacksalvarnas ochandra icke auktoriserade utövares verksamhet, å andra sidan. I lagen om behörighet att utövaläkaryrket finns bestämmelser om vilka som är behöriga aff utöva läkaryrket, omvillkor för erhållande av legitimation som läkare - som meddelas avsocialstyrelsen - samt grundläggande bestämmelser om specialistkompetens, m. m.Behöriga atf utöva läkaryrket är bl. a. legitimerade läkare. Till lagen ärknuten kungörelsen (1972:678) med tillämpningsföreskrifter fill lagen ombehörighet att utöva läkaryrket. I kungörelsen finns bl. a. de närmarevillkoren för erhållande av legitimation såsom läkare samt för erhållande avspecialistkompetens, som också meddelas av . Lagen om förbud i vissa fall motverksamhet på hälso- och sjukvårdens område {"kvacksalverilagen")äger fillämpning på den som mot ersättning undersöker annans hälsotillståndeller behandlar annan för sjukdom eller därmed jämförligt tillstånd genom attvidta eller föreskriva åtgärd i förebyggande, botande eller lindrande syfte.Bestämmelserna i lagen gäller dock inte den som innehar behörighet atf utövaläkaryrket eller som eljest är i sin verksamhet på hälso- och sjukvårdensområde ställd under tillsyn. Enligt lagen är behandling avvissa sjukdomar och vissa behandlingsmetoder m. m. förbjudna. SoU 1981/82:17 13 Tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m. fl. För läkare och andra yrkesutövareinom hälso- och sjukvården finns bestämmelser om allmänna åligganden, om ansvarför fel och försummelser i vården och om ordningen för ansvarets utkrävande m.m. i lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m. fl.(fillsynslagen). Tillsynslagen omfattar infe den som omfattas avkvacksalverilagen. Enligt 2 § tillsynslagen står hälso- ochsjukvårdspersonalen i yrkesutövningen under tillsyn av . Regeringen äger enligt 3 § meddela sådana föreskrifter omåligganden för hälso- och sjukvårdspersonalen som behövs till skydd förenskilda eller för verksamhetens bedrivande i övrigt. Regeringen får överlåtaåt atf meddela sådana föreskrifter. Sådant bemyndigande försocialstyrelsen har lämnats i 3 § förordningen (1981:683) med instruktion försocialstyrelsen. eller den som förordnarhar enligt 4 § tillsynslagen räft aft inspektera hälso- ochsjukvårdspersonalens verksamhet. Den som fillhör hälso- och sjukvårdspersonalen skallvinnlägga sig om aff ge patienten sakkunnig och omsorgsfull vård. Han skall sålångt det är möjligt utforma och genomföra vården i samråd med patienten. Hanskall visa patienten omtanke och respekt (5 § första stycket). Om den som fillhör hälso- och sjukvårdspersonalenuppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter vad som åligger honom i hansyrkesutövning och felet ej är ringa, får disciplinpåföljd åläggas honom.Disciplinpåföljd är erinran och varning (12 § första stycket). Legitimation aft utöva yrke inom hälso- och sjukvärden kanåterkallas om vissa förutsättningar föreligger som anges i 15 § itillsynslagen. Frågor om disciplinansvar enligt tillsynslagen prövas avhälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd. Närmare bestä/nmelser om läkares yrkesutövning m. m. Närmare bestämmelser om läkaresyrkesutövning m. m. finns i allmänna läkarinstruktionen (1963:341), somomfattar envar som äger behörighet atf utöva läkaryrket. Enligt 3 § åligger def varje läkare - vare sig han är iallmän tjänst eller enskilt utövar läkaryrket - bl. "aff iöverensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet meddela patient de rådoch, såvitt möjligt, den behandling, som patientens tillstånd fordrar". Den angivna skyldigheten för läkare enligt allmännaläkarinstruktionen atf handla i överensstämmelse med vetenskap och beprövaderfarenhet har infe närmare preciserats genom föreskrifter. hari princip meddelat råd och anvisningar m.m. enbart beträffande verksamhet, där SoU 1981/82:17 14 stora risker föreligger. Detta har medfört aft vad somutgör vetenskap och beprövad erfarenhet ytterst utformas av hälso- ochsjukvårdens ansvarsnämnd och domstolarna i samband med behandling av frågor omfel och försummelser av läkare. Vissa etiska normer för läkare m. m. I en "Declaration ofGeneva", som antagits av () och somdärefter kompletterats, sägs bl. a. aft läkaren inte får tillåta aft hänsyntill religion, nationalitet, ras, partipolitik eller samhällsställning ingriperi förhållandet mellan honom och hans patient. En regel som nära ansluter sigfill detta finns i läkarregler som antagit . () har vid ett möte påHawaii i en "" fastställt etiskariktlinjer för psykiatrer i hela världen. I dessa riktlinjer sägs bl. a. attpsykiatern ansvarar för behandling som ges av medlemmar av arbetslaget och ärskyldig medlemmarna kvalificerad tillsyn och utbildning. Enligt riktlinjernafår bl. a. inte något förfarande användas eller någon behandling ges mot elleroberoende av patientens egen vilja, såvida infe patienten saknar förmåga attframföra sina önskningareller, med hänsyn till sin psykiska sjukdom, infe kan insevad som är i hans intresse eller vad som innebär eff strängt hot mot andra.Psykiatern måste bl. a. vidare beakta aff han inte låter otillbörligapersonliga önskningar, känslor eller fördomar inkräkta på behandlingen. Enligt bestämmelser i 31 §sjukvårdskungörelsen (1972:676) åligger det överläkare bl. a. atf ansvara försjukvårdens behöriga och ändamålsenliga handhavande inom def verksamhetsområdesom anförtrotts honom. Enligt bestämmelser i 32 § sjukvårdskungörelsen harbiträdande överläkare bl. a. motsvarande ansvar för den sjukvård somanförtrotts honom. Visst ärende hos hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd Den i mofion 1980/81:1645 (m, c)nämnda psykiatern är överläkare vid psykiatriska kliniker. En utredningsgruppinom , som gjorde en inspektion av denne läkaresverksamhet inom den psykiatriska vården, fann bl. a. att han i vissasituationer använt sig av aktiv religiös påverkan som ett inslag i sinpsykiatriska behandling och aft denna SoU1981/82:17 15 verksamhet måste bedömas såsom otillbörlig och såsom sådanotillåten samt stå i strid med vad som är vetenskap och beprövad erfarenhet.Utredningsgruppen fann vidare aft överläkarens religiösa aktiviteter lett fillsådana relationer fill medarbetare i def psykiatriska team, för vilket han hademedicinskt ledningsansvar, att samarbete för det dåvarande tedde sig omöjligt. väckte genom en anmälan i slutet av år1980 hos hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd frågan om disciplinansvar föröverläkaren. På grundval av vad utredningsgruppen anfört i sin rapport överinspektionen fann sannolika skäl föreligga att överläkaren isin medicinska verksamhet infe handlat i överensstämmelse med kravet påvetenskap och beprövad erfarenhet. På grund härav ansåg aftfrågan om disciplinär påföljd för överläkaren skulle prövas av ansvarsnämndenoch överlämnade utredningsgruppens rapport med de i rapporten framfördaanmärkningarna mot överläkarens verksamhet. har ännu infe fattatslutligt beslut i ärendet. Den andliga vården vid sjukhusen Är 1958 godkände (prop.1958 A:67 och 1958 B:21, SU 1958 B:91, rskr 1958 B: 121) riktlinjer och normerför ordnande av den andliga vården vid sjukhusen. beslut innebar attprästerskapet i det territoriella pastorat, inom vilket ett sjukhus är beläget,skulle ha ansvaret för den andliga vården vid sjukhuset. Den andliga vården vidsjukhusen skulle vara en del av prästernas ordinarie arbetsuppgifter. Vidbestämmande av den församlingsprästerliga organisationen i ett pastorat skullehänsyn tas till antalet vårdplatser vid sjukhus inom pastoratet. Även de frikyrkligasamfunden skulle beredas möjlighet att utöva andlig vård vid sjukhusen. Denfrikyrkliga insatsen skulle dock ske i helt fria former utan annan regleringfrån samhällets sida än vad som kunde finnas påkallat av hänsyn tillsjukvården. På begäran av riksdag (KrU 1973:33, rskr1973:285) tillkallades utredningen (U 1974:10) om andlig vård för atfgöra en utredning rörande den andliga vården vid sjukhusen och vidkriminalvårdens anstalter. Utredningen avgav betänkandet (Ds Kn 1979:2)Andlig vård vid sjukhus, kriminalvårdsansfalter m. m. med förslag om bl. a.förstärkning av insatserna för den andliga vården vid sjukhusen. Efter remissbehandling av betänkandet redovisadesbetänkandet i vad det avsåg den andliga vården vid sjukhusen jämteremissyttranden över betänkandet i denna del för i prop. 1979/80:152.Pä grundval av förslag i propositionen godkände (KrU 1979/80:29, rskr1979/ 80:357) vissa riktlinjer för inrättande av prästerliga tjänster för denandliga vården vid sjukhusen m.m. SoU1981/82:17 16 Förslagen i betänkandet har ocksålett fill viss uppräkning av anslaget till bidrag till trossamfund underkornmundepartemenfefs huvudtitel för trossamfundens insatser för andlig vårdvid sjukhusen. I de motioner som behandlas i dettabetänkande tas upp frågor om utvecklingen av den psykiatriska vården, ompsykiatrisk vård oberoende av samtycke samt om bön och terapi inom denpsykiatriska vården. Om den psykiatriska vårdensnuvarande organisation m. m. kan i korthet nämnas följande. Sluten psykiatrisk vård bedrivs vid lasarett föruteslutande psykiatrisk vård (fidigare mentalsjukhus), psykiatriska klinikervid kroppssjukhus (till vilka även tidigare mentalsjukhus administrativt kanvara knutna), sjukhem samt enskilda vårdhem. Antalet vårdplatser för slutenvård uppgick till ca 28 000, varav ca 16 000 vid fidigarementalsjukhus, ca 4 000 vid psykiatriska kliniker vid kroppssjukhus, ca 5 000vid sjukhem och ca 3 000 vid enskilda vårdhem. Öppen vård bedrivs jämsides medden slutna vården samt vid vissa polikliniker och vårdcentraler, vid vilkaläkare som är specialister i psykiatri tjänstgör. Den slutna psykiatriska vården :regleras liksomkroppssjukvården genom bestämmelser i sjukvårdslagen (1962:242) och den tilldenna lag anknutna sjukvårdskungörelsen (1972:676) samt beträffande de statligasjukhusen -och i - genombestämmelser i reglementena för dessa sjukhus. Vården enligt nämndabestämmelser är frivillig och kan inte förenas med tvångsåtgärder. För de fallpsykiskt sjuka måste vårdas oberoende av eget samtycke kan vård beredas enligtbestämmelser i lagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissafall (LSPV). Den som är intagen på sjukhus enligt LSPV får bl. a. hindras attlämna sjukhuset. Vård enligt LSPV bereds huvudsakligen vid de fidigarementalsjukhusen. Antalet vårdtillfällen inom den slutna psykiatriska vårdenvid frivillig intagning har fortgående ökat medanintagningar med stöd av LSPV och motsvarande fidigare lagstiftning har minskatnågot. Medelvårdtiderna för huvuddelen av patienterna har minskat. Läkarbesökeninom den öppna psykiatriska vården har ökat. Utvecklingen av den psykiatriska vården I motion 1980/81:943 av . (vpk) begärs aft som sin mening skall ge regeringen till kännavad i motionen sägs om en genomgripande psykiatrisk reform i samt hemsfällahos regeringen om skyndsamt förslag i enlighet härmed. Motionärerna anger i niopunkter SoU1981/82:17 17 de huvuddrag som den av dem önskade reformen bör ha. Dessainnebär sammanfattningsvis, att mentalsjukhusen bör helt avvecklas fram till är1985, afrden slutna vården bör reduceras och den öppna vården vara den normalaformen samt att behandling av psykiska problem bör utgå från en social ochbefeendevetenskaplig grundsyn och den gamla medicinska psykiatrinorganisatoriskt och utbildningsmässigt brytas ned. Auktoritär människosyn ochauktoritära behandlingsformer bör, framhålls det i motionen, ersättas med endynamisk och demokratisk syn på människor och vårdorganisation. Motionärernaanser också att tvångsomhändertagandena i den psykiatriska vården bör drastisktskäras ned och göras till föremål för sträng rättslig prövning, något somutskottet återkommer till i följande avsnitt. I mofion 1980/81:1641 av m. fl. (s) begärsatt godkänner de riktlinjer för den psykiatriska vårdens utvecklingsom anges i motionen. Motionärerna framhåller bl. a. att sätten att se på depsykiska sjukdomarna som uttryck för sjukdomstillstånd av biologiskt slag, somuttryck för känslomässiga störningar och som uttryck för störningar imellanmänskliga relationer tillsammans kan utgöra en konstruktiv bas förpsykiatrisk vård. Mofionärerna vill sammanfattningsvis alt den psykiatriskavården skall arbeta mera förebyggande och i ökad utsträckning samverka med socialtjänstenoch andra funktioner i samhället, atl den öppna vården skall byggas ut, altantalet slutna värdplatser skall minskas saml att vårdens innehåll skallförändras genom förbättrad personalutbildning och nya arbetsformer.Motionärerna framställer i motionen en rad konkreta krav beträffandeutvecklingen av den psykiatriska vården. Till ett därvid framfört krav påöversyn av reglerna om tvångsvård återkommer utskottet i följande avsnitt. De riktlinjer som uppställts ellerföreslagits för utvecklingen av hälso- och sjukvården inkl. den psykiatriskavården m. m. redovisas i korthet nedan. En utförligare redogörelse har lämnatsi ett föregående avsnitt (s. 3-9). Enligt ett av utarbetat principprogram förhälso- och sjukvården inför 1980-falef (HS 80) (anser 1976:1) -som utgör underlag för en pågående omstrukturering av hela hälso- ochsjukvården - skall den övervägande delen av vården lämnas inom primärvårdenvid vårdcentraler och sjukhem. Primärvården skall ha ett förstahandsansvar förhälsotillståndet hos befolkningen inom ett begränsat geografiskt område, och dehälsovårdande och förebyggande åtgärderna skall avse såväl den kroppsliga somden psykiska hälsan. Def förutsätts bl. a. atf def skall ingå i uppgifterna förprimärvården atf aktivt medverka i skyddet mot miljöfaktorer som hotar hälsan.För den specialiserade medicinska verksamheten skall primärvården kunnarepliera på länssjukvården samt på regionsjukvården. redovisade i skriften Riktlinjerför 80-talets psykiatriska vård (anser 1980:2) den huvudsakligainriktning SoU1981/82:17 18 för planeringen av den psykiska hälso- och sjukvården somenligt bör gälla på samt angav mera konkretriktlinjer inför 1980-talet. Huvuddragen i utvecklingen av den psykiatriskavården föreslås bl. a. vara en utveckling mot öppnare vårdformer meddecentralisering av resurserna fill mindre enheter i människornas närmiljö samtökad samverkan med . Primärvården förutsätts i enlighet med HS 80ha ett ansvar för den primära psykiatriska hälso- och sjukvården.Länssjukvården skall omfatta de psykiska störningar som kräver sådanakvalificerade resurser och kompetens som primärvården inte förfogar över, inkl.psykiatrisk dygnef-runt-värd. Den psykiatriska länssjukvården bör organiserasenligt sektoriseringsprincipen som innebär att en klinik eller del därav skallha ett sammanhållet ansvar för hela den psykiatriska verksamheten på denna nivåinom ett geografiskt iivgränsat område. Inom den sektoriserade enhetens ram börfinnas några psykiatriska team som svarar för mindre betjäningsområden. Behovetav psykiatrisk regionsjukvård förutsätts bli mycket begränsat. Antaletvårdplatser vid de f. d. mentalsjukhusen som behöver utnyttjas förutsätts kommaatt minska i avsevärd grad. Mot bakgrund bl. a. av atf gällande sjukvårdslagstiftningfått sin tyngdpunkt i den sjukhusanknutna verksamheten tillkallades år 1975hälso- och sjukvårdsutredningen (HSU) (S 1975:4) för att utarbeta förslag helt ny lagstiftning för hälso- och sjukvården. HSU avgav under hösten 1979sitt slutbetänkande (SOU 1979:78) Mål och medel för hälso-och sjukvärden medförslag till en hälso- och sjukvårdslag i form av en ramlag för hälso- ochsjukvården. I betänkandet - som kommer att ligga till grund för en propositionsom skall avlämnas - föreslås bl. a. attsjukvårdshuvudmännen skall ha ett totalansvar för hälso- och sjukvården som bl.a. skall innebära att de skall planera hälso- och sjukvårdens utveckling ochorganisation med utgångspunkt i människornas samlade behov. SoU 1979/80:44, rskr 1979/80:385)antog socialtjänstlagen (1980:620). som skall träda i kraft den 1januari 1982 och då ersätta den nuvarande socialhjälpslagen och annan socialvårdlagstiftning. För skall helhetssynen bli utmärkande, vilketbl. a. innebär att skall sträva efter att finna en lösning påsociala svårigheter i den enskildes eller gruppens totala situation.Helhetssynen förutsätter ett nära samarbete över sekforgräiser, ochsocialtjänsten skall vid behov samarbeta med andra organ i samhället och medorganisationer och föreningar. I socialtjänstlagen framhålls bl. a.socialnämndernas uppgift att främja goda miljöer i kommunen ochförutsättningarna för goda levnadsförhållanden vid sidan av uppgiften attsvara för råd, stöd och annat bistånd till familjer och enskilda som behöverdet. sjukvårdsdelegation beslutade år 1978atf ett principprogram för den framtida hälso- och sjukvården med sikte på åren1990-2000 (HS 90) skall upprättas. En utgångspunkt för arbetet härmed skall SoU 1981/82:17 19 vara aff hälso- och sjukvården - vid sidan av detraditionella sjukvårdsuppgifterna - aktivt arbetar för att samhället somhelhet verkar för atf bibehålla och förbättra befolkningens fysiska, psykiskaoch sociala hälsa. De förändringar man genom ovannämnda riktlinjer m. m. villåstadkomma kan i korthet sammanfattas sålunda. Hälso- och sjukvården samt skall ha enoffensiv inriktning, dvs. på olika sätt - bl. a. genom samverkan medsamhällsorgan, organisafioner m. fl. - söka förebygga ohälsa och socialamissförhållanden. Vården skall erbjudas i människornas närmiljö. Inom denpsykiatriska vården skall finnas behandlingsmöjligheter som så litet sommöjligt gör det nödvändigt att den enskilde patienten rycks loss ur sittvanliga sociala grupp- och samhällssammanhang. Den öppna vården måste byggas utoch antalet slutna vårdplatser minskas. Inriktningen av förändringsarbetetbeträffande den psykiatriska vården överensstämmer i allt väsentligt med deförändringar som åsyftas i motion 1980/81:943 (vpk) och motion 1980/81:1641(s). Utskottet vill understryka angelägenheten av att denpsykiatriska vården och angränsande vårdområden ges resurser så aft avseddaförändringar verkligen kan genomföras. Utbildningen av personal för och inomden psykiatriska vården är av väsentlig betydelse för aft förändringar skallåstadkommas. Det behövs också organisatoriska förändringar och en översyn avvårdprogram m. m. Möjligheterna aff förändra arbetsformerna beror också till endel på om psykiatrin kan få väl fungerande lokaler. Ätskilliga patienter skullekunna bo utanför slutna vårdinstitutioner om det fanns lämpliga boendeformermed stöd och hjälp i boendet. Kommunerna bör i samverkan med hälso- ochsjukvården analysera behoven av lämpliga boendeformer.