bet · G501JuU10 · 1981-12-31 00:00:00 — I sammanhanget vill utskottet understryka vikten av i det fortsatta översynsarbetet noga prövar möjligheterna att utankränkningar av rättssäkerhetsintressena ytterligare begränsa tillströmningen avmål till HD. Meddet sagda tillstyrker utskottet bifall till förslagen i propositionen såvittgäller prövningstillstånd i HD. En redaktionell jämkning bör dock vidtas iförslaget till 3 kap. 6 § . Övriga förslag i proposifionenföranleder inget särskilt uttalande från utskottets sida utöver det attikraftträdandet bör bestämmas till . JuU 1981/82:10 13 Övervägandenmed anledning av motionen I motion 2175 aktualiseras frågan omlekmannamedverkan i de högsta rättsinstanserna. Motionärerna inriktar sig pålekmannamedverkan i HD, och de anser att sådan medverkan skulle ge en meraallsidig diskussion och ett bättre beslutsunderlag i domstolens arbete attvälja ut mål av prejudikatintresse, att avge yttrande i nådeärenden, attavgöra om någon skall uteslutas ur och att pröva mål som förstaoch enda instans. Motionen mynnar ut i en begäran om tillkännagivande av vadsom anförts i motionen. Fråganom medverkan i någon form av lekmän i rättskipningen i de båda högstadomstolarna har i lagstiftningssammanhang tidigare behandlats endast vid någotenstaka tillfälle. Under förarbetena till berördes frågan omlekmän i HD av processkommissionen i dess betänkande (SOU 1926:31)Rättegångsväsendets ombildning. uttalade attdet av naturen hos HD:s uppgift följer att något deltagande från lekmäns sidainte kan ifrågakomma där. I motioner till riksdag togs upp frågan omregleringen av fullföljden i brottmål . Som ett alternativ föreslogs imotionerna en ordning enligt vilken en särskild domstolskommitté skulle avgöraansökningar om prövningstillstånd. I en sådan kommitté skulle ingå lekmän ochHD vara i minoritet. Vederbörande utskott avstyrkte i sitt av riksdagengodkända utlåtande bifall till motionerna och uttalade i denna del bl. a. attdet är utom tvivel att HD:s handläggning av dispensfrågor inte kan ersättas avprövning i en kommitté av föreslagen sammansättning (ILU 1957:27). Under justitieutskottets remissbehandling av den nuaktuella motionen har motionsförslaget avstyrkts av samtliga remissinstanser,även om från ett håll har uttalats att tanken på lekmannamedverkan i HD ochregeringsrätten rent principiellt är tilltalande. Iyttrandet från HD lämnas en utförlig redogörelse för beskaffenheten ochfrekvensen av de mål- och ärendegrupper som det ankommer på HD att handlägga. Iyttrandet belyses också de skäl som kan föreligga för och emotlekmannamedverkan i skilda slag av mål och ärenden. Enligt HD:s mening framstårdet som uppenbart, att de behov och fördelar vilka i allmänhet kan anföras somskäl för en lekmannamedverkan inom rättskipningen inte kan anses vara förhanden beträffande mer än en ytterst ringa del av HD:s verksamhet. Enligt vadHD vidare bl. a. anför måste det konstateras att förutsättningarna för enmeningsfull medverkan från lekmäns sida vid prövningen av dispensansökningar,resningsansökningar, besvär över domvilla och ansökningar om återställande avförsutten tid är så ytterst begränsade att värdet av en sådan medverkan intekan uppväga de betydande nackdelar som skulle vara förknippade med denifrågasatta ändrade sammansättningen av domstolen. Vad nu har sagts gällerenligt HD i all synnerhet i fråga om dispensprövningen där en kraftig nedgång i JuU 1981/82:10 14 avverkningstaktenoch ökning av målbalansen inte skulle kunna undvikas. En sådan utvecklingskulle enligt HD komma att stå i direkt strid med de strävanden som liggerbakom propositionens förslag till ändringar av den nuvarande ordningen. Denskulle nämligen medföra att hittillsvarande ansträngningar att vidmakthålla enhög målavverkning omintetgjordes. Regeringsrättenerinrar om de överväganden som ledde till att medverkan av lekmän i hovrättoch kammarrätt infördes . Regeringsrätten pekar bl. a. på attdepartementschefen i prop. 1975/76:173 beträffande kammarrätterna anförde attredan den i regel skriftliga handläggningsformen gör det svårare för lekmännenatt komma till sin rätt och att frågor om bevisvärdering o.d., därlekmannasynpunkter av hävd ansetts ha särskilt värde, förekommer mera sparsamti de typer av mål som dominerar i kammarrätterna. Enligt regeringsrättensmening gäller det som då uttalades om lekmannamedverkan i överrätt, särskiltkammarrätt, i ännu högre grad beträffande regeringsrätten. Medutgångspunkt i att HD:s och regeringsrättens funktioner i instanssystemetskall vara inriktad på prejudikatbildning konstaterar justitiekanslern att detförut återgivna uttalandet av processkommissionen alltjämt har giltighet. Utskottet vill som bakgrund till sittställningstagande erinra om att rättskipningen i HD och regeringsrätten är aven annan karaktär än rättskipningen i andra domstolar. Detta sammanhänger bl.a. med begränsningarna i rätten att fullfölja talan till HD ochregeringsrätten och därav att dessa i princip har ställning avprejudikatinstanser. Ettviktigt argument för medverkan av lekmän i rättskipningen är att den vidgadeinsyn i domstolarnas verksamhet som följer därmed är ägnad att vidmakthållaallmänhetens förtroende för verksamheten. Detta skäl saknar emellertid enligtutskottets mening ensamt bärkraft när det gäller den speciella, mycketkvalificerade form av rättskipning som bedrivs i HD och regeringsrätten. Avavgörande betydelse när frågan om lekmannamedverkan i andra domstolarövervägts har varit uppfattningen att sådan medverkan är av särskilt värde närdet gäller bevisvärderingsfrågor, skälighetsav-vägningar och - i brottmål - vidval av påföljd. Som påvisats vid remissbehandlingen av motionen är emellertid- med hänsyn till arten av HD:s och regeringsrättens arbetsuppgifter -förutsättningarna för en meningsfull sådan medverkan där utomordentligtbegränsade. Sammanfattningsvis finner utskottet att det saknas skäl att låtafrågan om lekmannamedverkan i HD och regeringsrätten övervägas ytterligare, ochutskottet avstyrker bifall till motionen. Ianslutning till att motionärerna betonar angelägenheten av prejudikatbildningvill utskottet erinra om att rättegångsutredningen genom tilläggsdirektiv nyligenfått i uppdrag att ta upp frågan hur man skall få till stånd fler vägledandeavgöranden på de områden där det är önskvärt med prejudikat. Utskottet villuttala sin anslutning till den härvid framförda tanken JuU1981/82:10 15 att särskilt överväga frågan om införande av någon form avlagförklarings-institut, varigenom HD och regeringsrätten skulle kunna meddelaauktoritativa tolkningsbesked i särskilt betydelsefulla rättsfrågor. 1. att antar 3kap. 6 § i det genom proposition 1980/81:154 framlagda förslaget till lag om ändring i med den ändringen att lagrummet erhåller följande som Utskottets förslag betecknade lydelse: Regeringens förslag Utskottets förslag En avdelning av högsta domsto- Avdelning av högsta domstolen len är domför med fem ledamöter, är domförmed fem ledamöter. Vid Vid prövning av ansökningar om prövningav ansökningar om res- resning eller återställande av för- ningeller återställande av försutten sutten tid eller av besvär över dom- tideller av besvär över domvilla är villa är avdelningen domför med tre avdelningendomför med tre leda ledamöter, om prövningen är av en- möter,om prövningen är av enkel kel beskaffenhet. Detsamma gäller beskaffenhet.Detsamma gäller vid vid prövning av frågor om häktning prövningav frågor om häktning och och reseförbud. Flera än sju leda- reseförbud.Flera än sju ledamöter möter får inte sitta i rätten. fårinte sitta i rätten. Vid behandling av frågoromprövningstillstånd skall tre ledamöter delta. Är tillståndsfrågan av enkelbeskaffenhet får den avgöras av en ledamot. Frågor om prövningstillstånd somhar förklarats vilande enligt 54 kap. 11 § första stycket avgörs dock av deledamöter som prövar målet. Vid beslut om avskrivning av mål efter återkallelse ochprövning av frågor som avses i 55 kap. 8 § andra stycket första och andrameningarna är avdelningen domför med en ledamot. 2. att riksdagenantar det under moment 1 nämnda lagförslaget i den mån det inte omfattas avutskottets hemställan där, dock med den ändringen att ikraftträdandet bestämstill , 3. att riksdagenantar det genom propositionen framlagda förslaget fill lag om ändring i lagen(1974:579) om handläggningen av nådeärenden, dock med den ändringen attikraftträdandet bestäms till , JuU 1981/82:10 16 4. att antar det genompropositionen framlagda förslaget fill lag om ändring i lagen (1957:668) omutlämning för brott, dock med den ändringen att ikraftträdandet bestäms tillden , 5. att antar det genompropositionen framlagda förslaget till lag om ändring i lagen (1959:254) omutlämning för brott fill , , och , dock med denändringen att ikraftträdandet bestäms till , 6. att antar det genompropositionen framlagda förslaget till lag om ändring i lagen (1971:289) omallmänna förvahnings-domstolar, dock med den ändringen att ikraftträdandetbestäms till , 7. att avslår motion1980/81:2175. Närvarande:Bertil (), (), (), iRöstånga (fp), (), (), (), HansPettersson i (s), (), (), (), (), () och (). JuU 1981/82:10 17 Remissyttranden över motion 1980/81:2175 Ett övergripande motiv för lekmäns medverkan inomskilda områden av samhällslivet är att tillgodose medborgarnas naturiiga kravpå insyn, kontroll och medinflytande. En ökad insyn är i regel också ägnad attstärka allmänhetens förtroende för den myndighetsutövning det gäller och att motverkauppkomsten av misstankar om bristande objektivitet eller ovidkommandehänsynstaganden. Förrättsskipningens del utgör medverkan av lekmän en värdefull del av svenskrättstradition. Den har av ålder funnits i den formen att lekmän såsomnämndemän ingått i de lokala domstolarna på landet. infördes sammaordning för städernas del. Den lokala anknytningen har inneburit attverksamheten fått en bred förankring i samhället. Utvecklingeni samhället har tid efter annan medfört förändringar beträffande nämndemänsmedverkan i domstolarna. Rättsskipningens ökade omfattning har sålundaföranlett att det antal nämndemän som skall ingå i domstolarna vid avgörande avolika slag av mål efter hand nedbringats. Vidare har de typer av mål som avgörsmed nämnd minskats till antalet. En förändring i motsatt riktning innebär denår införda ordningen med nämndemän i vissa mål i hovrätterna.Kännetecknande för de antydda förändringarna kan sägas vara att medverkan avnämnd ansetts böra förekomma vid de typer av avgöranden där sådan medverkan ärav särskilt värde. Somexempel pa vad lekmän särskilt kan tillföra domstolen genom sin medverkan harfrämst anförts orts- och personkännedom, allmän livserfarenhet ochförtrogenhet med allmänt rådande värderingar samt kännedom om skilda områden avdet praktiska livet. Lekmännens medverkan har ansetts vara värdefull framförallt i brottmål och i tvistemål på familjerättens område. Den har betonatsvara av särskild betydelse när det gäller bevisvärderingsfrågor, skälighetsavvägningaroch för brottmålens del vid påföljdsvalet (jfr prop. 1975/76:153 s. 44). Beträffandefrågan om medverkan av nämndemän i bör inledningsvisframhållas att bedömningen i hög grad påverkas av det förhållandet attdomstolen fullföljdsreform (prop. 1971:45, JuU 7, rskr 163) äratt betrakta såsom en renodlad prejudikatinstans. Prövningen i HD har därmedfått en annan karaktär än prövningen i övriga domstolar. Idet följande behandlas olika mål- och ärendegtpper i HD var för sig. t2 1981/82. JuU 1981/82:10 Beträffande omfattningen av verksamheten hänvisas tillnedanstående uppställning. Antal slutligt handlagda mål och ärenden 1981 (till 30.6) 1. mål som tillståndsprövas 2. mål som sakprövas sedan 3. mål som sakprövas utan att lats (t.ex. där hovrätt är första instans - 54 kap. 9§ i st. och 2 kap. 2 § RB - eller där talan i mål om allmänt åtal förs av RÅ, JK eller JO - 9 § 2 st. RB), utom mål om ansvar m. m., vari talan skall väckas direkt i HD (se 10) 4. ärenden om resning 5. ärenden om besvär över dom- 6. ärenden om återställande av 7. utlämningsärenden (av rege- 8. nådeärenden (av regeringen (till 1.4) advokatärenden(till HD överklagade frågor om inträde i eller omdisciplinära åtgärder mot advokat) mål omansvar m. m. vari talan skall väckas direkt i HD (12 kap. 3 § och 8 § RF och 3kap. 3 § RB) ' Det s. k. samemålet tog en av HD:s avdelningar helt ianspråk under en stor del av tiden. ' Ärendensom rörde lydnadsbrott, rymning och brott mot vapenfrilagen utgjorde en mycketstor del av hela Av målen i HD utgör de i vilka entillståndsprövning först skall ske av det totala antalet.Ifrågavarande prövning, den s. k. dispensprövningen, tar i anspråk en mycketstor del av ledamöternas arbetstid. Prövningen skall främst gå ut på att avgöraom det är av vikt för ledningen av rättstillämpningen att talan prövas av HD(prejudikatdispens, 54 kap. 10 § första stycket 1 , RB). Frågaär således inte om en dömande verksamhet i egentlig mening. Det säger sigsjälvt att dispensprövningen förutsätter ingående kunskap om och överblick överden lagstiftning, praxis och doktrin som finns på ifrågavarande rättsområde.Undantagsvis kan prövningstillstånd också meddelas i fall där det inte JuU 1981/82:10 19 Det krävs då att det föreligger synnerliga skäl prövning av HD, såsom att det föreligger grund för resning, att domvilla harförekommit eller att målets utgång i hovrätten uppenbarligen beror på grovtförbiseende eller grovt misstag (extraordinär dispens, 54 kap. 10 § förstastycket 2 RB). Även i dessa fall är prövningen i allmänhet av utpräglaträttslig karaktär och förutsätter förtrogenhet med i synnerhet den processuellaregleringen. I flertalet fall då prövningstillstånd söks under hänvisning tillsådan extraordinär dispensgrund har revisionskäranden i första hand åberopatatt också prejudikatintresse föreligger. Motbakgrund av vad som har anförts kan till en början konstateras, attdispensprövningen nästan aldrig innefattar sådan prövning där lekmannasynpunkteransetts vara av värde. För den händelse lekmän skulle medverka viddispensprövning måste vidare förutsättas att föredragningen avdispensansökningar ändras radikalt i förhållande till vad som gäller.Eftersom deltagande ledamöter genom sin på förhand gjorda inläsning av det s.k. trycket (jfr den aktuella propositionen s. 29) inte bara tagit del av däriförekommande rättsutredning utan även haft möjlighet att vid behov kompletteradenna, kan revisionssekreteraren f n. vid föredragningen i allmänhet underlåtaatt lämna någon mera ingående muntlig redogörelse för tillämpliga rättsregleroch i sammanhanget relevanta rättsfall. Det är inte praktiskt möjligt och inteheller ändamålsenligt att bibehålla en sådan ordning om lekmän skulle delta ihandläggningen. En meningsfull föredragning skulle i sådant fall kräva entidsåtgång och ett ökat förberedelsearbete från revisionssekreterarens sida somsäkerligen skulle medföra att avverkningstakten per föredragningsdag skulleminska mycket kraftigt. HD:segentliga uppgift, sakprövningen av mål, omfattar förutom de mål i vilkaprövningstillstånd meddelats även det mindre antal mål i vilka sakprövninginte är beroende av sådant tillstånd (t. ex. i fall då hovrätt varit förstainstans eller när talan i mål om allmänt åtal föres av riksåklagaren,jusfitiekanslern eller justitieombudsman). Det är här f. n. sammanlagt fråga omdrygt ett par hundra mål . Av dessa utgör i genomsnitt något mer än enQärdedel tvistemål, mindre än en fjärdedel brottmål och omkring hälftenbesvårsmäl. Det övervägande antalet tvistemål och nästan alla besvärsmålen hari tidigare instanser handlagts utan medverkan av lekmän. Antalet mål i HD somavgjorts efter huvudförhandling har uppgått fill omkring 25 perår. Flertalet av dessa är brottmål i vilka nämnd tidigare medverkat i såvälfingsrätt som hovrätt. Vid den prövning som sker i HD, i både tvistemål ochbrottmål, har bevisvärde-ringen i allmänhet en underordnad betydelse. Tilldetta bidrar för tvistemålens del bestämmelsen i 55 kap. 13 § första meningenRB om den starkt beskurna möjligheten att åberopa bevis som inte harförebragts i målet. Av särskilt och generellt intresse i sammanhanget är dockfrämst den mycket restrikUva regeln i 35 kap. 13 § andra stycket RB om förnyadbevisupptagning i HD och den s. k. tilltrosbestämmelsen i 55 kap. 14 § RB, JuU 1981/82:10 20 vilkeninnebär att hovrättens värdering av tilltrosbevisning i princip inte fårfrångås annat än när synnerliga skäl föreligger därtill. Eftersom en vissbestämd rättsfråga i regel utgjort skälet för att målet skall tas upp av HD ärtonvikten vid förhandlingen och prövningen som regel koncentrerad kring den renträttsliga argumentationen. Antalet brottmål i vilka valet av påföljd har enmera central betydelse är ringa. Angåendeprövningen av resningsansökningar kan först hänvisas till vad som har anförtsdärom i den promemoria som har fogats fill den aktuella proposifionen. Det börvidare här understrykas att HD:s befattningmed sådana ansökningar inte medför en omprövning av målet i sak utom närresning beviljats i tvistemål eller i brottmål till den tilltalades förmån ochsaken finnes uppenbar (58 kap. 7 § första stycket RB). Innebörden av sistnämndarekvisit är att utgången i målet i sådant fall i praktiken inte kan varaföremål för några delade meningar. I andra fall då resning beviljats skallmålet tas upp på nytt av den rätt som sist har dömt i det. I de relativt fåfall, där just frågan huruvida resning skall beviljas vållar tveksamhet, ärutrymmet för skälighetsbedömningar i allmänhet begränsat. Besväröver domvilla liksom ansökningar om återställande av försutten tid avgörs efteren prövning som främst har sin utgåtigspunkt i skilda processrättsligabestämmelser och en omfattande rättspraxis och doktrin. Iutlämningsärenden omfattar HD:s prövning frågan om utlämning lagligen kan ske,dvs. huruvida vissa i den tillämpliga lagsfiftningen uppställda villkor förutlämning är uppfyllda. Såvitt gäller utlämning fill annat nordiskt landenligt lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , Islandoch ger denna granskning i regel inte något utrymme för annat än rentformella bedömningar. I ärenden om utlämning till utom-nordiskt land enligtlagen (1957:668) om utlämning för brott kan motsvarande prövning däremot intesällan förutsätta ställningstaganden i skilda svårbedömda frågor vilka, utom iundantagsfall, är av rättslig natur. HD:s prövning skall utmynna i ett yttrandetill den instans som slutligt avgör utlämningsfrågan, nämligen regeringen.Yttrandet är bindande för regeringen endast om HD funnit att hinder föreliggermot utlämningen. I övriga fall ankommer det således'på regeringen att undervanligt konstitutionellt ansvar företa den lämplighetsprövning somlagstiftningen och eventuellt ullämplig traktat medger. Ifråga om nådeärenden är HD endast remissmyndighet. HD avgör sålunda intehuruvida nåd skall beviljas utan avger ett yttrande till regeringen, somaldrig är bunden av yttrandet. I övrigt kan i detta sammanhang också hänvisastill vad som från HD:s sida framhölls under remissbehandlingen av en idecember 1955 inom upprättad promemoria med förslag tilländrad behandling av nådeärendena (se den nu aktuella propositionen s. 33). Antaletadvokatärenden uppgår sällan till fler än fem och utgör därmed endast enmycket liten del av de fall där frågor om inträde i JuU 1981/82:10 21 advokatsamfundeteller om disciplinära åtgärder mot advokat har varit aktuella. Angåendemål om ansvar m.m., vari talan skall väckas direkt i HD, skall här endastnoteras att ett sådant mål senast behandlades i HD . Mot bakgrund av den gjorda översiktliga genomgångenav de mål- och ärendegrupper som HD har att handlägga framstår det enligt HD:smening till en början som uppenbart, att de behov och fördelar vilka iallmänhet kan anföras som skäl för en lekmannamedverkan inom rättsskipningeninte kan anses vara för handen beträffande mer än en ytterst ringa del av HD:sverksamhet. Detmåste sålunda enligt HD:s uppfattning konstateras att förutsättningarna för enmeningsfull medverkan från lekmäns sida vid prövningen av dispensansökningar,resningsansökningar, besvär över domvilla och ansökningar om återställande avförsutten tid är så ytterst begränsade att värdet av en sådan medverkan intekan uppväga de betydande nackdelar som skulle vara förknippade med den ifrågasattaändrade sammansättningen av domstolen. Vad nu har sagts gäller i all synnerheti fråga om dispensprövningen där en kraftig nedgång i avverkningstakten ochökning av målbalansen inte skulle kunna undvikas. En sådan utveckling skullekomma att stå i direkt strid med de strävanden som ligger bakom propositionensförslag till ändringar av den nuvarande ordningen. Den skulle nämligen medföraatt hittillsvarande ansträngningar att vidmakthålla en hög målavverkningomintetgjordes. BeträtTandeutlämningsärendena finns med hänsyn till att där i huvudsak är fråga om enlaglighetsprövning inte skäl att införa lekmannamedverkan. För nådeärendenasdel bör främst framhållas att beslutet i ärendet fattas av regeringen och attdenna har möjlighet att genom remiss även till andra organ erhålla underlag försitt avgörande. I fråga om både utläm-nings- och nådeärendena bör slutligentilläggas, att antalet sådana ärenden kommer att avsevärt minska om denaktuella propositionen antas. IHD handläggs få advokatärenden. Enligt uppgift pågår f. n. överväganden inomsåväl som om behovet av lekmannamedverkan iden instans där samtliga frågor som kan bh aktuella i sådana ärenden handläggs.Mot bakgrunden härav finns enligt domstolens mening inte anledning att överväganågon ändring av nuvarande ordning beträffande advokatärenden i HD. Detåterstår då mål, vari HD företar en sakprövning. Anledning att övervägalekmannamedverkan bör här inte kunna anses föreligga beträffande andra måleller under andra förutsättningar än som gäller för nämndemäns medverkan ifingsrätt och hovrätt. Antalet brottmål och tvistemål, inom familjerättensområde, som i HD avgjorts efter huvudförhandling. JuU 1981/82:10 22 harunder senare år varit mindre än 20 . Med hänsyn härtill och med beaktandeav vad förut anförts om förutsättningarna för prövningen i HD kan enligtdomstolens mening medverkan av lekmän inte anses vara förenad med fördelar,som motiverar den i motionen ifrågasatta ändringen av domstolenssammansättning. - Vad angår mål om ansvar m. m., vari talan skall väckas direkti HD, kan, med hänsyn till vad som konstaterats om förekomsten av sådana mål,skäl inte heller anses föreligga att för deras del göra ändring i vad som nugäller. Ettmera övergripande motiv för en lekmannamedverkan inom en visssamhällsverksamhet är slutligen, som har nämnts, att en vidgad insynkan vara ägnad att stärka allmänhetens förtroende för den verksamhet som detär fråga om. Det ankommer inte pä HD att uttala sig huruvida detta skäl kananses vara bärkraftigt i förevarande sammanhang. Det finns däremot anledningframhålla, att en sådan effekt generellt sett knappast kan förväntas uppkommamed mindre en lekmannamedverkan kommer att omfatta mer än en marginell del avden totala verksamheten. Att så lämpligen inte skulle kunna komma att blifallet för HD:s del framgår enligt domstolens mening av vad som här tidigarehar anförts. I sammanhanget bör beaktas att HD:s verksamhet uppmärksamt bevakasav bl. a. lagstiftare, rättsvetenskapsmän och advokater samt att HD-avgörandenfortlöpande publiceras i Nytt Juridiskt Arkiv. HD:s verksamhet kan följakUigenpå ett helt annat sätt än som gäller domstolar i allmänhet noga följas avföreträdare för olika grupper i samhället. HDvill slutligen anmärka, att lekmannamedverkan i de högsta rättsinstansernaförutsätter en ändring av bestämmelserna i 11 kap. I § första stycketregeringsformen. Pågrund av det anförda avstyrker HD bifall till yrkandet i motionen såvitt gällerHD. I motionen anförs vissa synpunkter på arbetet ihögsta domstolen, som enligt motionärerna aktualiserar frågan omlekmannamedverkan också i de högsta rättsinstanserna. Medverkan av lekmän skulleenligt deras mening bl.