bet · G501LU41 · 1981-12-31 00:00:00 — I lagen togs dock in vissa övergångsbestämmelser av innehåll delsatt den som saknade släktnamn ägde anta patronymikon som släktnamn, dels attden som hade patronymikon antecknat som tillnamn skulle få detta namn somsläktnamn. Sedan tillkomsten av namnlag har patronymika förekommit ihuvudsak endast som förnamn. Ipropositionen föreslås ingen ändring i gällande rätt i fråga om patronymikon.Sådan namnbildning kan även i fortsättningen användas som förnamn. Ispecialmotiveringen till 10 § propositionens lagförslag (s. 58) påpekas attdet också finns möjlighet att efter ansökan hos patent- och registreringsverketförvärva patronymikon eller metronymikon som efternamn under föratsättning attinte någon annan enligt lag bär eller har rätt att bära namnet. Imotion 2416 hänvisas till nämnda uttalande i specialmotiveringen, ochmotionärerna påpekar att en sådan begränsning i praktiken kommer att leda tillslutet på seden med patronymikon, eftersom det är ytterst få svenska manligafömamn som inte finns som efternamn med tillägget -son. Motionärema anser detfel att - när i propositionen i övrigt föreslås en vidsträckt valfrihet vidbyte av namn - förhindra att en gammal namntradition lever vidare. Med stöd avdet anförda yrkar motionärerna (yrkande 4) att samma generösa bestämmelse somgäller för byte till annat efternamn skall gälla i fråga om efternamn sombildas på faderns förnamn med tillägget -son. Äveni motion 2417 hävdas att det gamla traditionella namnskicket i form avpatronymikon bör kunna få fortsätta. Motionären yrkar att förslaget tillnamnlag ändras så att användandet av patronymikon möjliggörs. Enligt motionärenbör även övervägas att införa en möjlighet att använda metronymikon. Utskottetvill för sin del peka på att det gamla namnskicket att bilda namn på fadersförnamn med tillägg av ändeisen son eller dotter förekommer i huvudsak isamband med bildandet av förnamn. Av namnlagsutredningens betänkande framgåratt det blivit allt vanligare med begå- LU 1981/82:41 28 ranom patronymikon som förnamn. Under utredningsarbetet och i andra sammanhang harframförts önskemål om en vidgad möjlighet att använda patronymikon även somefternamn. Det anförda visar enligt utskottet att det finns ett visst allmäntintresse av att kunna använda det gamla namnskicket med patronymikon. Ipropositionen framhålls att namnlagstiftningen bör utformas så att den gerutryck både för traditionella uppfattningar och i rimlig grad sådana somavviker därifrån. Med en sådan målsättning kan det enligt utskottets meningfinnas anledning att underlätta bruket av patronymikon som efternamn.Förslaget till namnlag ger - som ovan påpekats - möjlighet att förvärva ettpatronymikon som efternamn, under föratsättning att det inte kan förväxlas medett namn som någon annan enligt lag bär eller har rätt att bära. Som framhållsi motion 2416 torde det emellertid finnas endast ett litet antal manliga fömamnsom inte redan har använts för att bilda efternamn, i varje fall med ändeisenson. Enligt 13 § propositionens lagförslag (14 § utskottets lagförslag) finnsvisserligen en möjlighet att medge undantag från kravet på att ett namn intefår godkännas om det bärs av någon annan. En förutsättning härför är dock attdet föreligger synnerliga Skäl. Namnlagsförslaget ger således endast mycketbegränsade möjligheter att använda patronymika. mening bör man vidga möjligheterna att som efternamn ta ettpatronymikon eller ett metronymikon. Ett alltför vanligt bruk av patronymikoneller metronymikon kan dock medföra olägenheter för folkbokföringen. Vidarekan vissa namnkombinationer vara mindre väl lämpade att använda som efternamn.Men hänsyn härtill anser utskottet det inte lämpligt att göra något generelltundantag från kravet på att som eftemamn inte får godkännas ett patronymikonsom någon annan redan enligt lag bär. Ett undantag från kravet bör få skeendast efter prövning i det enskilda fallet. Den möjlighet till undantag somfinns i 13 § propositionens lagförslag är enligt utskottets mening dockalltför snäv. Utskottet förordar därför att undantag bör kunna ske i nuaktuella fall om det finns särskilda skäl härför. Somsärskilda skäl för namnbyte bör kunna åberopas t. ex. att det önskade namnettidigare funnits som eftemamn eller använts som förnamn i sökandens släkt. Enannan omständighet som bör kunna särskilt beaktas är att sökanden har ettvanligt eller mindre tjänligt efternamn och därför önskar byta till ettpatronymikon eller metronymikon. Byte kan därvid ske till namn som bildas påfaderns förnamn med tillägg av antingen ändeisen son eller dotter eller påmodems förnamn med tillägg av motsvarande ändelser. Enligt13 § propositionens lagförslag gäller att, om byte skall ske till eftemamn somsökanden har burit tidigare utan att ha förlorat det enligt de särskildareglerna i 15-18§§ om förlust av efternamn, det räcker med särskilda skäl föratt byte skall få ske. Utskottet föreslår att 13 § betecknas LU 1981/82:41 29 som14 § och utformas så att i ett första stycke intas en bestämmelse av innehållatt utan hinder av 12 och 13 §§ (11 och 12 §§ propositionens lagförslag) kan,om det finns särskilda skäl, byte ske till ett efternamn som är bildat avfaders eller moders fömamn med tillägg av ändeisen son eller dotter, eller tillett efternamn som sökanden burit tidigare utan att ha förlorat det enligt16-19§§ (15-18 §§ propositionens lagförslag). I ett andra stycke börföreskrivas att byte till ett efternamn i övrigt kan ske utan hinder av 12 eller13 § endast om synnerliga skäl föreligger. förslag far yrkande 4 i motion 2416 och motion 2417 anses ha blivittillgodosedda. Utskottet har under de allmänna övervägandena ovanockså berört frågan om särskilda tilläggsnamn. Utskottet har därvid anslutitsig till departementschefens ståndpunkt att beteckningen tilläggsnamn i den nyanamnlagen bör bytas ut mot beteckningen mellannamn. I det följande kommerutskottet uteslutande att använda sistnämnda beteckning även vid redogörelse avinnehållet i gällande rätt. Enligt1963 års namnlag får en hustra som har förvärvat sin makes efternamn framfördennes namn bära det eftemamn som hon hade som ogift. Har hustran behållit sitteftemamn från tiden före äktenskapet får hon på motsvarande sätt framför namnetbära mannens efternamn som mellannamn. Ipropositionen föreslås att nuvarande regler överförs till den nya namnlagen(23 §). Vidare föreslås att ordningen med mellannamn utsträcks till att gällaäven för gifta män. Vissa inskränkningar föreslås i rätten att fritt väljamellannamn. Sålunda får make som behållit sitt efternamn från tiden föreäktenskapet inte ta den andra makens efternamn som mellannamn, om det namnetförvärvats på grand av ett tidigare äktenskap. Till undvikande av att två olikanamnkombinationer skall kunna uppkomma i äktenskapet föreslås vidare denbegränsningen att endast en av makarna får med den andres samtycke ta denneseftemamn som mellannamn. För att mellannamn skall kunna användas i äktenskapdär makarna har olika efternamn krävs således att makama är överens om vem avdem som skall bära den andres namn som mellannamn. Omäktenskap upplöses får den som tagit ett mellannamn fortsätta att bära detta.En make kan även efter äktenskapets upplösning börja bära den tidigare makenseftemamn som mellannamn. En föratsättning härför är dock att denne samtyckereller är avliden. Dennuvarande möjligheten att ta makes eftemamn som mellannamn har bl. a.motiverats av att det finns ett praktiskt behov för gift kvinna att under resorm.m. kunna dokumentera sin samhörighet med sin man. LU 1981/82:41 30 mening torde det skälet inte nu längre utgöra en anledning att ha enordning med mellannamn. Däremot kan det rent allmänt sett vara viktigt för enmake som av olika skäl valt att behålla sitt tidigare efternamn att kunnamarkera sin familjesamhörighet med den andra maken genom att ta dennes namn sommellannamn. Även för make som bytt till den andra makens eftemamn kan det varavärdefullt att visa sin tidigare familjeanknytning genom att användamellannamn. En ordning med mellannamn ger således make möjlighet att visa bådesin nuvarande och tidigare familjeanknytning. Genom att bära mellannamn kan makenockså upprätthålla namngemenskap med sina barn i ett tidigare äktenskap. Medhänsyn till det anförda tillstyrker utskottet att ordningen med mellannamn förmakar behålls och att den utsträcks till att även gälla gifta män. Utskottetkan vidare ansluta sig till ståndpunkten att makar inte bör få använda mellannamnkorsvis. Vadsom möjhgen kan inge viss tvekan är möjligheten för frånskild make att efterskilsmässan börja använda den tidigare makens efternamn som mellannamn. För ensådan möjlighet talar att det för en frånskild make som i sin vård har ett barnsom bär den andra makens efternamn kan vara värdefullt att på ett enkelt sättkunna genom mellannamn markera samhörighet med barnet. Med hänsyn till att detkrävs den tidigare makens samtycke för förvärv av mellannamn torde mellannamnkomma att användas i nu angivna fall endast i begränsad utsträckning. mening bör möjligheten finnas och utskottet tillstyrker förslaget. Enligt namnlag kan ett adoptivbarn som harförvärvat adoptivförälders efternamn bära sitt tidigare efternamn sommellannamn. Har adoptivbarnet behållit sitt tidigare efternamn kan det istället som mellannamn bära en adoptivförälders efternamn som mellannamn. Iövrigt saknar gällande rätt möjlighet för barn att bära mellannamn. Namnlagsutredningenföreslog att barn vars föräldrar bär skilda efternamn skulle få som mellannamnbära det av föräldramas efternamn som det inte hade förvärvat som efternamn.Motsvarande föreslogs gälla för adoptivbarn och fosterbarn. gällandesärskilda möjlighet för adoptiv-bam att ta mellannamn ansåg utredningen däremotborde tas bort. Utredningensförslag om mellannamn för barn lämnades utan erinran av flertaletremissinstanser. Endast patent- och registreringsverket samt riksskatteverketmotsatte sig en sådan ordning. Förslaget att stryka den särskilda möjlighetenför adoptivbarn att ta mellannamn kritiserades däremot av flera remissinstanser. Ipropositionen föreslås att den särskilda möjligheten för adoptivbarn att bäramellannamn behälls i den nya namnlagen (24 §). Som skäl härför åberopas bl. a.att det är viktigt att ett adoptivbarn inte berövas möjligheten att kännasamhörighet med sitt ursprang. Utskottet tillstyrker för sin del förslaget. LU 1981/82:41 31 När det gäller möjligheten för barn att i övrigt tamellannamn har regeringen frångått utredningens förslag och avstår från attlägga fram förslag härom. Som skäl för denna ståndpunkt anförs i propositionen(s. 37) att med mellannamn för barn följer åtskilliga olägenheter. Sålunda ärnamnkombinationen redan genom sin längd otymplig och svårhanteriig. Vidareanser departementschefen att barnet kan komma att identifiera sig med helanamnkombinationen och vid vuxen ålder finna det otillfredsställande att intekunna föra denna kombination vidare till nästa generation. Slutligen påpekasatt det också kan hända att, om mellannamnet är mera särskiljande änefternamnet, barnet föredrar att använda mellannamnet, vilket kan leda tillmissförstånd i olika situationer om bamets efternamn. Underlåtenhetenatt lägga fram något förslag om mellannamn för barn kritiseras i motion 2420(fp). De ovan redovisade skälen mot mellannamn för bam anser motionären inteövertygande. Avsaknaden av en möjlighet att kunna föra vidare ennamnkombination kan enligt motionären knappast upplevas som besvärligare änsituationen att antingen behöva byta namn för att få namngemenskap med sinabarn eller att inte alls ha någon sådan gemenskap. Gentemot påståendet att detfinns risk för att barn kan komma att använda mellannamnet som eftemamninvänder motionären att barn bör kunna anses mogna att själva avgöra vilket namnde skall ha när de kommer upp i sådan ålder att de böljar använda efternamn,vilket i regel inte inträffar förrän i tonåren. Motionärenunderstryker att för de flesta föräldrar har namngemenskapen med barnen bådepraktisk och känslomässig betydelse. Om man får bära mellannamn löses enligtmotionären många praktiska problem inte minst vid skilsmässor. Bamet kommer attdå kunna ha det efternamn som vårdnadshavaren bär och genommellannamnet behålla samhörigheten med den andra föräldern. Motionären harsvårt att förstå att braket av mellannamn skulle medföra flera svårigheter iSverige än i och , där barn har möjlighet att bära mellannamn.Motionären yrkar med stöd av det anförda att barn skall få rätt att användabåda föräldramas efternamn i enlighet med vad som föreslås i motionen. Utskottetvill till en början peka på att det råder betydande skillnader mellan denordiska länderna i fråga om braket av mellannamn. Det finländska lagförslagettillåter över huvud taget inte användandet av mellannamn. I den norskanamnlagen finns bestämmelser om mellannamn för såväl makar som barn. Dansk rätthar tidigare innehållit vidsträckta möjligheter att använda mellannamn. I dennyligen antagna danska namnlagen har dessa möjligheter inskränkts genom atträtten för makar att ta mellannamn slopats. Däremot har rätten för bam attbära mellannamn bibehållits. Utskottetvill vidare erinra om att det blivit aUt vanligare att ett barns föräldrar harolika efternamn. Som utskottet anfört i avsnittet allmänna överväganden föds ca40% av alla barn av ogifta föräldrar. En möjlighet att använda mellannamnför barn torde därför kunna få praktisk betydelse. LU 1981/82:41 32 Som påpekas i propositionen kan braket avmellannamn för barn föra med sig olägenheter. Utskottet delar dock intedepartementschefens uppfattning att olägenheterna är så betydande att de börförhindra användande av mellannamn om andra skäl talar starkt för att även barnbör få rätt att bära mellannamn. Det kan för övrigt anmärkas att de skäl som ipropositionen anförs mot användandet av mellannamn för bam även kan anförasmot att tillåta adoptivbarn att använda mellannamn. Invändningen att namnkombinationerredan genom sin längd i allmänhet är otympliga och svårhanterliga kan föratom när det gäller adoptivbarns mellannamn även riktas mot de regler ommellannamn för makar som utskottet tillstyrkt i det föregående avsnittet. Detbör vidare beaktas att bruket i och av mellannamn för barn enligtvad namnlagsutredningen inhämtat inte där ansetts ha medfört några särskildaolägenheter. Som framhållits ovan har också och i sina namnlagarbehållit rätten för barn att bära mellannamn. Utskottet vill också peka på attden omständigheten att mellannamn i vissa fall är otympliga torde komma attleda till att, om mellannamn tillåts, braket av sådant namn kommer attinskränkas till fall där det föreligger verkliga skäl för bamet att bäranamnet. Utskottethar i föregående avsnitt framhållit värdet av namngemenskap inom familjen ochden betydelse som användande av mellannamn i sådant hänseende kan ha för makarsom av olika skäl valt att behålla sina tidigare efternamn. För sådana makartorde en möjlighet att också ge barnen mellannamn kunna fa betydelse. Särskiltvärdefull torde en möjlighet att ge barn mellannamn kunna bli för ogiftasamboende föräldrar. Eftersom dessa inte kan ta gemensamt efternamn och den eneföräldern inte heller kan ta den andre förälderns namn som mellannamn saknar dei dag möjlighet att båda få namngemenskap med sina bam. Sommotionären framhåller torde en möjlighet för barn att bära mellannamn ocksåkunna få betydelse vid föräldrars skilsmässa. betonar sålunda isitt remissvar över namnlagsutredningens betänkande att ett införande av ettinstitut med mellannamn sannolikt kan innebära att en del namnkonflikter iskilsmässofall kan förhindras genom att barnet i stället för att byta namn kanbehålla det gamla men använda det andra som mellannamn. Sammanfattningsviskonstaterar utskottet att vissa praktiska skäl i och för sig talar mot enordning med mellannamn för barn. För en sådan ordning talar emellertid andraskäl, framför allt att familjesamhörigheten kan stärkas om barnet harnamngemenskap med båda föräldrarna. Enligt utskottets mening har dessa skälsådan tyngd att bestämmelser om rätt för barn att bära mellannamn bör införas. Vidutformandet av sådana bestämmelser bör beaktas att ändamålet med mellannamn förbarn är att visa samhörighet mellan barnet och den av föräldrarna varsefternamn barnet inte förvärvat. För detta ändamål är det enligt utskottetsmening tillräckligt att barnet får som mellannamn bära det LU 1981/82:41 33 eftemamnsom den föräldern bär. Anledning saknas således att ge barnet rätt att sommellannamn ta t. ex. förälderns namn som ogift. Inte heller bör komma i frågaatt barn som mellannamn får välja moders eller faders mellannamn. Omett barn inte bär något av föräldrarnas namn skulle genom användandet avmellannamn namngemenskap kunna uppnås endast med den ena av föräldrarna. Isådant fall finns enligt utskottets mening inte någon anledning att ge barneträtt att ta mellannamn. Haren förälder gift om sig och förvärvat den nya makens efternamn bör bamet kunnaäven i fortsättningen ha namngemenskap med den föräldern genom att taförälderns nya namn som mellannamn. För detta bör dock fordras samtycke avförälderns nya make på motsvarande sätt som enligt 5 § utskottets lagförslag (4§ propositionens förslag) fordras när det gäller rätt att ta styvföräldersefternamn. Pågrund av det anförda föreslår utskottet att i en ny 25 § införs en bestämmelseav innebörd att barn, som har förvärvat ett efternamn som endast den ena avföräldrarna bär, får som mellannamn bära den andra förälderns efternamn. Vidareföreslås att i ett andra stycke i samma paragraf tas in en bestämmelse om attdet krävs samtycke av en styvförälder för att ett bam skall fä tastyvförälderns namn som mellannamn. Genom utskottets förslagblir yrkandet i motion 2420 tillgodosett. Somen följd av införande av en ny paragraf 25 bör bestämmelser om adoptivbarnsmellannamn införas i två nya paragrafer, 26 och 27.126 § bör reglerasförhållandena då makar adopterar och i 27 § bör tas in bestämmelser somreglerer förhållandena då en person ensam adopterar. Bestämmelserna i 26 § börkompletteras med en bestämmelse om rätt för adoptivbarn som bär en avadoptivföräldrarnas efternamn att bära den andra adoptivförälderns efternamnsom mellannamn. Enmotsvarande rätt att använda mellannamn bör enligt utskottets mening ocksåinföras för fosterbarn, dvs. bam under , som för stadigvarande vård ochfostran tagits emot i ett enskilt hem av någon annan än föräldrarna (jfr 7 §propositionens lagförslag, 8 § utskottets lagförslag). En föratsättning härförbör dock vara att den vars efternamn barnet önskar bära som mellannamn lämnarsitt samtycke. Bestämmelser om rätt till mellannamn i nu angivna fall föreslåsintagna i en ny paragraf 28. Idetta sarnmanhang kan också övervägas om fosterbarn som har fått ett eftemamnsom bärs av någon av dem som tagit hand om barnet bör - på motsvarande sätt somi fråga om adoptivbarn - kunna få som mellannamn bära det efternainn som haneller hon burit tidigare. Enligt utskottets mening skulle emellertid en sådanreglering ytterligare komplicera namnreglerna utan att den skulle fylla någotpraktiskt behov. Utskottet avstår därför från att föreslå regler om mellannamnför detta fall. 3 1981/82. LU 1981/82:41 34 Vissagemensamma bestämmelser om mellannamn Vissa gemensamma bestämmelser har i propositionensnamnlagsförslag tagits in i paragraf 25. Dessa bestämmelser bör nu tas in i enny paragraf 29. I paragrafen föreskrivs bl. a. att bestämmelserna om mellannamninte medför rätt att bära mer än ett mellannamn. Detta innebärsåledes att ett barn som har fått förälders efternamn som mellannamn inte kanvid äktenskaps ingående ta den andra makens efternamn som mellannamn. För attmaken i det fallet skall kunna få den andra makens efternamn som mellannamnmåste maken således först stryka det mellannamn som han eller hon har fått sombarn. Iandra stycket föreskrivs att den som önskar få ett mellannamn eller som intelängre vill behålla ett mellannamn kan göra anmälan härom till pastorsämbetet.Någon särskild prövning behövs således inte. Utskottetföreslår att nu nämnda bestämmelser kompletteras med en regel av innebörd attmellannamn alltid skall bäras närmast framför efternamnet. Genom en sådanregel undviks att i alla fall där bruket av mellannamn regleras det skallbehöva anges att mellannamnet bärs närmast framför efternamnet. Utskottet villtillägga att det i propositionens namnlagsförslag har införts en möjlighet attsom särskilt förnamn bära ett gårdsnamn (31 §). Gårdsnamnet kan bäras antingenföre eller efter förnamnet. Den som bår gårdsnamn efter förnamnet och som tarett mellannamn skall bära det namnet mellan gårdsnamnet och efternamnet. Enligt namnlag skall ett barn, om detlever, ges förnamn efter födelsen. Har ett förnamn getts pånågot annat sätt än vid dop inom skall namnet anmälas tillpastorsämbetet före utgången av . 1propositionen föreslås (26 §) en regel av innebörd att varje barn skall ges etteller flera förnamn som från födelsen skall anmälas tillpastorsämbetet. Av 32 § framgår att vid dop inom anmälningsskyldighetenfår anses fullgjord i och med att namnet har anmäUs till dopförrättaren. Utskottethar i princip inget att erinra mot förslagen. Under avsnittet om bams efternamnhar utskottet emellertid förordat att anmälningstiden för eftemamn begränsasfrån . Enligt utskottets mening är det olämpligtatt ha olika anmälningstider för förnamn och eftemamn. Eftersom en motsvarandebegränsning av tiden för anmälan av förnamn inte synes behöva medföra någraolägenheter föreslår utskottet att bestämmelsen (30 § i utskottets lagförslag)ändras så att även förnamn skall anmälas från födelsen. Detkan påpekas att bestämmelserna om anmälan av förnamn inte - på motsvarande sättsom när det gäller efternamn - innehåller någon hjälp- LU 1981/82:41 35 regelför den händelse att föräldrarna underlåter att ge barnet ett förnamn. Somframhålls i propositionen kan föräldrarna emellertid, om de trots påminnelservägrar att anmäla ett förnamn på barnet, vid vite föreläggas att fullgöraanmälningsskyldigheten. Något praktiskt behov av en hjälpregel torde därförinte finnas. Närdet gäller förnamnsreglerna är det särskilt reglerna om tillägg av förnamn somhar kritiserats. Enligt namnlag kan tillägg av förnamn ske på tvåsätt. Antingen kan ytterhgare förnamn ges vid dop eller en motsvarande religiösförrättning. Tillägg av förnamn kan emellertid också ske efter ansökan hospatent- och registreringsverket. I detta fall krävs det särskilda skäl för attnamntillägget skall få ske. Dessutom tar verket ut en ansökningsavgift, som f.n. uppgår till . Beträffandeandra förändringar avförnamn än namntillägg är reglerna mycketrestriktiva. Enligt namnlag kan den som förvärvat ett fömamn få dettautbytt eller straket endast efter ansökan hos patent- och registreringsverket.För att ansökningen skall kunna bifallas krävs det synneriiga skäl. Reglernahar även ansetts gälla i fråga om ändring av ordningsföljden mellan förnamn ochstavningsändringar. Reglernaom tillägg och ändring av fömamn har i den praktiska tillämpningen medförtvissa problem för dem som adopterar utiändska barn och för invandrare. När detgäller tillägg av fömamn för utländska adoptivbarn har sålunda i många fallendast vägen via ansökan till patent- och registreringsverket stått öppen,eftersom barnet redan varit döpt vid ankomsten till . Detsamma gällerfall då adoptivföräldrarna av olika skäl inte velat döpa barnet eller låta detgenomgå någon motsvarande religiös ceremoni. Kravet på synnerliga skäl vidändring av förnamn har vidare visat sig för strängt, när invandrare önskatförsvenska eller annars ändra sina namn. Fråganom en förenkling av förnamnsbetämmelserna har också tagits upp i motioner iriksdagen (se LU 1979/80:8 och 1980/81: 20). Ipropositionen föreslås att den som har förvärvat ett eller flera fömamn skallgenom anmälan till pastorsämbetet kunna förvärva ytterligare förnamn. Isamband med att tillägg av fömamn anmäls till pastorsämbetet får ett ellerflera förnamn strykas. Anmälan om tillägg och strykning av förnamn får skeendast en gång (27 §).