bet · G501NU17 · 1981-12-31 00:00:00 — över motioner i konsumentpolitiska frågor I detta betänkande behandlas - helteller delvis - sex motioner med yrkanden rörande en kampanji för köp av svenska varor, krav på innehållsdeklaration på svenska för importeradekonsumentvaror, krav påbruksanvisning m. m. på svenska för maskiner och redskap, skärptaregler för direktreklam, utredningom konsumentinflytandet på den offentliga sektorn. Över motionen i det sistnämndaämnet har avgivit yttrande. De motioner som behandlas här är följande: 1980/81:474 av ochHans Alsén (båda s), vari hemställs att begär att regeringenutarbetar förslag till lag om obligatorisk jämförprismärkning, 1980/81:600 av m.fl. (s), vari hemställs att hos regeringen begär förslag ombestämmelser att varningsskyltar och bruksanvisningar för maskiner och redskapsom försäljs i allmänna handeln skall vara avfattade på svenska språket, 1980/81:1388 av m.fl. (c), vari hemställs att av regeringen begär förslag om en lag omatt alla varor som saluförs i skall ursprungsmärkas med vilket land deär tillverkade i, 1980/81:1519 av m. (fp), vari hemställs att hos regeringen begär en utredning rörandekonsumentinflytande på den offentliga sektorn i enlighet med vad som i motionenanförts, 1980/81:1791 av (), vari hemställs att begär att regeringen framläggerförslag till sådan ändring i marknadsföringslagen att jämförprismärkningkommer till stånd inom livsmedelshandeln i enlighet med vad som anförs imotionen, 1 1981/82. NU1981/82:17 2 1980/81:1870 av . (c), såvitt gäller hemställan att 1. hos regeringen anhåller om förslag till en brettupplagd kampanj för att öka köptroheten på svenska varor, 2. hos regeringen anhåller om förslag till regler förinnehållsdeklaration på svenska för importerade konsumtionsvaror, 5. hos regeringen anhåller att informationen ommöjligheten att bli befriad från direktreklam förbättras samt att etiska reglerför direktreklamen utformas i enlighet med vad som angetts i motionen. Motion 1980/81:1870 har i övrigtbehandlats i näringsutskottets betänkande NU 1980/81:50. Motion 1980/81:1388 I motionen anförs att det bordeligga i såväl konsumenternas som de svenska företagens intresse att det angesnär en vara är svensk. Företagen borde alltså utnyttja detta som ettförsäljningsargument. En ökad försäljning bidrar till att öka sysselsättningen.Ur konsumenternas synvinkel talar även andra skäl för ursprungsmärkning. De kanha intresse av att undvika livsmedel från länder som använder särskilt mycketkemiska medel i produktionen. De kan vilja undvika vissa varor av politiskaskäl. I motionen erinras om att de flesta ungdomsorganisationer samarbetar iIsolera för att förmå konsumenterna att bojkotta sydafrikanskavaror. Det kan ofta vara svårt att få veta vilka varor som är sydafrikanska.Exempelvis kan äpplen av samma typ den ena dagen komma från , nästadag från , utan att någon i butiken vill eller kan upplysa om detverkliga förhållandet. En obligatorisk ursprungsmärkning kan, ansermotionärerna, inte medföra någon nämnvärd merkostnad för producent ellersäljare men torde innebära ökad valfrihet för konsumenterna. Även detaljistenbör ha ett ansvar för att konsumenten informeras, framför allt eftersomfärskvaror ofta säljs i lös vikt utan förpackning. Upplysning om varors ursprung genomfrivillig eller lagstadgad märkning har i varierande omfattning förekommitsedan länge inom flera branscher och i åtskilliga länder. Ofta har märkningenavsett varornas kommersiella ursprung, dvs. närmast vilket företag som hartillverkat eller sålt varorna. Men det har också varit vanligt att märkningenavsett varornas geografiska ursprung, oftast det land där varorna tillverkats. I Sverigefanns bestämmelser om att vissa varor av NU1981/82:17 3 utländskt ursprung, däribland vissa trikå- ochkonfektionsvaror, skulle vara försedda med uppgift om att de var importerade. Fram till utgången av fanns vidare två särskildalagar om oriktig geografisk ursprungsbeteckning, nämligen lagen (1913:159)angående förbud mot införsel till riket av varor med oriktigursprungsbeteckning samt lagen (1914:422) angående förbud i vissa fall mot varorsförseende med oriktig ursprungsbeteckning och saluhållande av oriktigt märktavaror. Genom sitt innehåll och än mer genom den praxis som utvecklades komframför allt lag att medföra krav på importmärkning i vissutsträckning. Den ursprungsmärkning av svenskaeller importerade varor som förekommer i är med ett par undantagfrivillig. Undantagen avser färdigförpackade livsmedel samt vissa hälso- ochmiljöfarliga varor. I fråga om färdigförpackat livsmedel gäller enligt 13 §livsmedelslagen (1971:511) att det vid saluhållandet skall vara tydligt ochotvetydigt märkt med uppgifter bl. a. om förpackarens eller tillverkarens namneller firma samt hemort eller, om namnet eller firman är allmänt känd, endast namnet,firman eller förkortning därav. Bestämmelsen gäller dock inte färdigförpackatlivsmedel som väger mindre än och (21 § livsmedelskungörelsen[1971:807]). Regeringen eller livsmedelsverket kan begränsa eller utvidgamärkningsskyldigheten. I det till grund för livsmedelslagen liggandeutredningsförslaget (SOU 1970:6 och 7) föreslogs att importeradelivsmedelsförpackningar också skulle märkas med uppgift om det land varifråningående råvaror härrörde. Med anledning härav uttalade jordbruksministern(prop. 1971:61 s. 194) att det borde vara möjligt att föreskriva en sådanursprungsmärkning, bl. a. med hänsyn till risken för spridning avsalmonelloser. Denna möjlighet borde emellertid utnyttjas endast om det varsärskilt påkallat av hygieniska skäl. Enligt kungörelsen (1973:334) om hälso- och miljöfarligavaror skall förpackning till gift eller vådligt ämne vara tydligt märkt påsvenska språket med bl. a. tillverkarens eller importörens namn och hemvist. Frågan om införande av bestämmelser om geografiskursprungsmärkning av kläder har diskuterats både inom och utomlandet. Lagstiftning om ursprungsmärkning för textilier m. m. har i varierandeomfattning införts i , , , , , ,, , och . Dessa länder har också infört motsvarandelagstiftning för andra varuområden, i vissa fall . Enöversyn av gällande bestämmelser på området pågår i flera av länderna. NU1981/82:17 4 I har frågan omursprungsmärkning av kläder aktualiserats bl. a. genom riksdagsmotioner ochframställningar till statsmakterna från olika intresseorganisationer. Försökhar gjorts att på frivillig väg få till stånd en mer utbredd märkning än densom f. n. På initiativ av (NU 1977/78:41, rskr1977/78:172) fick i uppdrag av regeringen att, i samrådmed kommerskollegium och efter hörande av näringslivets organisationer, försökautarbeta riktlinjer för en sådan frivillig märkning. Någon överenskommelse ommärkning kunde emellertid inte träffas på frivillig väg, bl. a. på grund avmotstånd från näringslivets sida. har utfärdat riktlinjer förmarknadsföring av textilier och beklädnadsskinn m. m. (Konsumentverketsförfattningssamling KOVFS 1979:8). skall textilier,beklädnadsskinn m. m. vid marknadsföring vara försedda med den information somanges i riktlinjerna. I allmänhet omfattas således kläder av dessa riktlinjer.Enligt riktlinjerna skall information i viss angiven omfattning lämnas omvarornas skötsel, storlek och material. I vissa fall skall själva varan varamärkt, i andra fall är det tillräckligt att informationen ges på varansförpackning eller eljest i anslutning till varan så att den lätt kanuppmärksammas vid köptillfället. I en socialdemokratisk partimotion,framlagd med anledning av proposition 1978/79:145 om åtgärder förtekoindustrin togs, som framgår av det föregående, frågan om ursprungsmärkningav kläder upp ånyo. I motionen konstaterades beträffande ursprungsmärkning attkonsumentverket inte hade nått någon uppgörelse beträffande uppgift omursprungsland. Med hänsyn till att frivilliglinjen misslyckats borde enligtmotionärerna göra ett förnyat uttalande att tvingande bestämmelsermåste utfärdas. anförde (NU 1978/79:48) att riksdagenborde vidhålla den inställning i fråga om ursprungsmärkning som den hade givituttryck åt (NU 1977/78:41). Eftersom inte hade kunnatträffa någon överenskommelse på frivillig väg med branschens organisationeransåg utskottet att det endast återstod att tillgripa lagstiftning. På utskottetshemställan beslöt att hos regeringen begära förslag till bestämmelserrörande ursprungsmärkning av kläder. Även efter utredningens tillsättande har krav på införandeav ursprungsmärkning av kläder tagits upp i olika motioner. konstateradenäringsutskottet (NU 1980/81:47) att frågan om ursprungsmärkning av kläder varunder utredning. Utskottet sade sig utgå från att regeringen efter beredning avutredningens förslag skulle återkomma till i ärendet. NU1981/82:17 5 Med anledning av i detföregående berörda beslut tillkallade regeringen en särskild utredare () med uppdrag att utreda frågan om ursprungsmärkning och lägga framförslag till bestämmelser på området. Utredaren har avlämnatbetänkandet (Ds H 1981:1) Ursprungsmärkning av kläder. I betänkandet framläggs förslag till en lag omursprungsmärkning av kläder och en förordning med tillämpningsbestämmelser.Enligt förslaget får regeringen meddela föreskrifter om att kläder, när dessasaluhålls, skall vara märkta med uppgift om i vilket land som kläderna hartillverkats. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer fårmeddela närmare föreskrifter om märkningen och om undantag frånmärkningsskyldigheten samt om skyldighet att lämna upplysningar, handlingar,varuprov och liknande som behövs för tillsynen över efterlevnaden av lagen. Utredarenanför sammanfattningsvis bl. Utredningen har för sin del funnitatt konsumentpolitiska och allmänt tekopolitiska skäl talar för en obligatoriskursprungsmärkning. En sådan kan vara till hjälp för konsumenterna vidbedömningen av plaggens egenskaper eftersom kvaliteten kan variera beroende påvilket land som kläderna kommer från. Vidare finns det bl. a. vissaprisjämförelser som konsumenterna kan göra om kläderna är ursprungsmärkta. Enursprungsmärkning kan också vara ägnad att motverka att konsumenterna, genomden varierande märkning (av typen Swedish design m. m. ) som nu förekommer, fåren felaktig uppfattning om klädernas ursprung. I tekopolitiskt hänseende erinrar utredningen om att somett riktmärke för den svenska tekopolitiken gäller att 1978 årsproduktionsvolym bör upprätthållas. Det är uppenbart att en sådan målsättninglättare skulle kunna uppnås om den får ett aktivt stöd från konsumenternassida. Mot den bakgrunden är det enligt utredningens mening motiverat att genomen ursprungsmärkning underlätta för konsumenterna att, om de så önskar, väljasvensktillverkade kläder. En lagstiftning om ursprungsmärkning kan enligtutredningens mening utformas på ett sådant sätt att tillsynen och kontrollenöver lagstiftningen inte kräver några större resurser från samhällets sida.Vidare torde kostnaderna för att märka kläderna bli marginella. Det påpekas attkläder enligt av utfärdade riktlinjer senast den 1 juli 1982skall vara försedda med information om skötsel, storlek och material. Utredningen har vid sina överväganden beaktat förpliktelserpå den internationella handelns område. Bestämmelser om ursprungsmärkning ärinte förbjudna vare sig i eller eller ifrihandelsavtalet med I och har man dock gett uttryck för entydlig strävan att begränsa sådana bestämmelser. Trots den återhållsamhet ifråga om ursprungsmärkning som kommer till uttryck i internationellaöverenskommelser är utredningen av den uppfattningen att en lämpligt utformadlagstiftning om ursprungsmärkning av kläder kan försvaras från handelspolitisksynpunkt. Lagstiftningen kan utformas så att den inte medför nämnvärdaolägenheter för det svenska varuutbytet med utlandet. Den kan vidare intebetraktas som ett avsteg från den handelspolitik som NU1981/82:17 6 Inte heller kan den medföra att vi ifortsättningen blir förhindrade att kritisera andra ländersursprungsmärkningsbestämmelser som visar sig ha element av handelshindrandekaraktär. Kravet på ursprungsmärkning böromfatta kläder av textilmaterial, läder och pälsskinn. Däremot behöver intekläder som är gjorda av exempelvis gummi eller plast märkas. Enligt utredningens mening bör klädernas geografiskaursprung bestämmas enligt de i redan nu tillämpade s. k. allmännaursprungsreglerna. Dessa överensstämmer med internationell praxis och innebäratt som ursprungsland skall anses det land där kläderna har tillverkats, dvs. iprincip det land där kläderna har sytts eller på annat sätt fogats samman.Varifrån materialet till kläderna kommer saknar däremot betydelse i sammanhanget. Uppgiften om tillverkningsland skall vara tydlig ochotvetydig. Den skall vidare vara fast anbringad på kläderna. Vissa slag avkläder, bl. a. strumpor, bör dock få märkas exempelvis på så sätt att uppgiftenom tillverkningsland anges på en vidhängande etikett eller på förpackningen. Kravet på märkning avser såväl kläder tillverkade inomlandet som importerade kläder. Kläderna skall vara märkta senast när deyrkesmässigt saluhålls till de slutliga förbrukarna, oavsett om dessaförbrukare är enskilda konsumenter, företag eller andra. Beträffande kläder somhar tillverkats inom landet bör ansvaret för märkningen vila på tillverkarenoch beträffande importerade kläder på den som först saluhåller kläderna. Föratt lagstiftningen skall bli tillräckligt effektiv bör vidare gälla att klädersom inte är försedda med föreskriven märkning eller som är försedda med enmärkning som är uppenbart oriktig inte får saluhållas till förbrukarna. Den sombryter mot märkningsbestämmelserna skall enligt förslaget kunna dömas tillböter. Lagstiftningen har i huvudsak utformats som enbemyndigandelag med de närmare bestämmelserna om märkningen i en särskildförordning. Tillsynen läggs på kommerskollegium som också skall utarbetanärmare föreskrifter om märkningen. Lagstiftningen föreslås träda ikraft . Kravet på märkning skall dock inte avse kläder somhar tillverkats inom eller införts till landet före ikraftträdandet. Betänkandet remissbehandlas f. n. Remisstiden utgår den 31december 1981. Vissa internationella överenskommelser omursprungsmärkning har i internationellaöverenskommelser, t. ex. enligt och frihandelsavtalet med ,utfäst sig att inte tillämpa eller införa kvantitativa importrestriktionereller åtgärder med motsvarande verkan. Häri inbegrips även en rad olika s. k.icke-tariffära handelshinder, som t. ex. olika tekniska och administrativahandelshinder orsakade av föreskrifter om utformning, märkning, provning osv.av varor som är föremål för internationell handel. Detta innebär inte hinderför regleringar som syftar NU1981/82:17 7 till att skydda människors liv, hälsa och säkerhet underförutsättning att sådana bestämmelser inte utgör ett medel för godtyckligdiskriminering eller innefattar en förtäckt begränsning av handeln. Utövernämnda bestämmelser finns i såväl som EFTA särskilt antagnarekommendationer mot användande av ursprungsmärkningssystem. Inom ramen för de multilaterala handelsförhandlingarna iGATT har slutits en särskild överenskommelse avseende tekniska handelshinder.Överenskommelsen, som för del trädde i kraft ,innehåller bl. a. bestämmelser vad gäller tekniska föreskrifter (varmed ävenförstås olika märkningskrav för varor) som kan ha väsentlig inverkan på andraparters handel. Enligt kungörelsen (1973:233, ändrad 1979:1209) omskyldighet för myndighet att underrätta kommerskollegium om vissa föreskrifterm. m. skall myndigheter, om inte synnerliga skäl föreligger, samråda medkommerskollegium när det finns anledning antaga att en föreskrift elleranvisning kan ha väsentlig inverkan på handeln mellan och andra länder. Kampanj för köp av svenska varor Motion 1980/81:1870 I motionen anförs att denomfattande importen av konsumtionsvaror har lett till att handelsbalansenpåverkats i negativ riktning och till att vår självförsörjningsgrad på mångavaruområden kan hotas. Detta ökar vår sårbarhet vid kriser i världen. Det ärenligt motionärerna därför angeläget att vi slår vakt om den inhemskaproduktionen på skilda områden. Konsumenterna bör få veta vilka varor som ärsvensktillverkade. Motionärerna föreslår att en brett upplagd kampanj på tematsätts i gång. Debattartikel i och Rön Konsumentombudsmannen i tidskriften och Rön (1981 nr 2) i en debattartikel, rubricerad"Köp svenskt! ", bl. a. anfört att konsumenterna genom att i störreutsträckning än välja svenska varor kan bidra till att importenminskar och att den svenska industrin hävdar sig bättre. Jag är medveten om att det inte påalla områden är realistiskt att alltid köpa svenskt. Just på textilområdet ärprisskillnaderna så stora att det för många är närmast uteslutetatt köpa svenskt. Men på andra områden är prisskillnaderna inga eller intesärskilt stora och då finns det all anledning att handla solidariskt medSverige och de anställda i svensk industri. För att det ska bli möjligt för svenska konsumenter att istörre utsträckning välja svenskt måste emellertid svensk industri och svenskhandel betydligt NU1981/82:17 8 tydligare än ange vad som är svensktillverkat.Handeln måste också mycket mera aktivt hjälpa konsumenterna på rätt väg genomatt vid sina inköp prioritera svenska varor. Att uppmaningen "Köp svenskt" inte uppfattaspositivt av dem som arbetar med import av utländska varor är helt naturligt. Iett inlägg i tidningen har man reagerat surt på uppmaningen. Detbör självfallet inte hindra fortsatt aktivitet på området. Innehållsdeklaration och bruksanvisning på svenska Motionerna 1980/81:600 och 1980/81:1870 Utvecklingen inom handeln frånmanuell betjäning till självbetjäning har, sägs i motion 1980/81:1870, ställtökade krav på konsumenten men också på varans utformning. Det stora utbudet avvaror ställer stora krav på lättillgänglig information direkt på varan.Motionärerna anför att en god varudeklaration bör kunna ge svar på frågor omvarans pris, innehåll, bruksegenskaper, skötsel och eventuella risker. Helstbör den också innehålla jämförpris. För kapitalvaror som exempelvis bilar börenergiåtgång deklareras. På importerade varor bör innehållsdeklaration angespå svenska. Det merarbete och de ökade kostnader som kan uppstå härvidlag börenligt motionärernas mening belasta importören och den importerade varan. I motion 1980/81:600 framhålls att en stor del av demaskiner och redskap som säljs på den svenska marknaden är importerade. Densvenska marknaden anses ofta vara alltför liten för att det skall löna sig attvarudeklarera produkterna pä svenska. Till följd härav försvåras hanteringenav varorna och ökar risken för olyckor. Marknadsföringslagens informationsbestämmelserär ineffektiva på det viset att de, enligt motionärerna, förutsätter avgörandenav . Den informationsskyldighet som motionärerna föreslårskulle i första hand gälla beträffande uppgifter som är viktiga för säkerhetenmen även beträffande den allmänna bruksanvisningen. Svensk rätt innehåller inte någragenerellt giltiga bestämmelser om att varor som säljs till konsumenter skallinnehållsdeklareras på svenska. Som framgått av den tidigare (s. 3 f.) lämnaderedogörelsen för gällande regler i fråga om ursprungsmärkning har dock enskyldighet att varudeklarera gifter och vådliga ämnen på svenska införts ilagen (1973:325) om hälso- och miljöfarliga varor. har i sin riktlinjeverksamhet i några fallföreskrivit att varuinformation skall lämnas på svenska. Sålunda framgår avriktlinjerna för leksaksförpackningar (KOVFS 1981:4) att om tillsatsdelar tillleksaker, NU1981/82:17 9 färger eller annat material måste köpas extra för attprodukten skall få det utseende eller kunna användas på det sätt somillustreras på förpackningen, detta skall ske genom bild, text på svenska,symbol eller på annat sätt utan att förpackningen behöver brytas. Vidare angesatt bruksanvisning och/eller arbetsbeskrivning bör vara på svenska. har utfärdats i fråga om information vid marknadsföring avelektriska hushållsapparater (KOVFS 1978:5), vid angivande av energiförbrukninghos kylar och frysar (1979:4) samt vid marknadsföring av textilier ochbeklädnadsskinn (1979:8) och sugnappar (1979:10). utredning om konsumentinformation påsäljstället fick år 1979regeringens uppdrag att pröva utformningen av konsumentinformationen påsäljstället. Då det tidigare VDN-systemet hade visat sig inte till alla delareffektivt och höll på att avvecklas uppdrogs åt verket att göra ett samlatförsök att utarbeta principer för hur konsumentinformationen på säljställetkan utformas effektivt. En utgångspunkt för arbetet skulle vara attkonsumenterna lätt måste förstå den information som ges i olika sammanhang.Syftet angavs vara att göra det möjligt för konsumenterna att enkelt kunna delstillgodogöra sig informationen avseende en särskild produkt, dels jämföraprodukter inom en produktgrupp. Arbetet med undersökningen är i det närmaste slutfört, ochen rapport kan väntas föreligga . har i tidigaresammanhang behandlat frågor om innehålls- eller varudeklaration. Med anledning av ett motionskrav om införande avbestämmelser om innehållsangivelser erinrade utskottet (NU 1979/80:12) om attdet tidigare (NU 1975/76:14 s. 32) uttalat att ett varudeklarationssystem somär anpassat efter konsumenternas informationsbehov är en betydelsefull del avden konsumentpolitiska verksamheten. Utskottet hade då också förutsatt attkonsumentverkets arbete med att förbättra varudeklarationssystemet fortsatteoch att regeringen fortlöpande följde utvecklingen på området. Härefter erinrade utskottet om att enligtsin anslagsframställning redan prioriterade information rörande skadliga ämneninom bl. a. det kemisk-tekniska området. Vidare pekade utskottet på verketspågående överväganden om konsumentinformation på säljstället samt påproduktkontrollnämndens arbete med att bygga upp ett centralt produktregistermed uppgifter om vilka kemiska produkter som finns i landet och vilka ämnen deinnehåller. nämnda uppdrag borde enligt 1* 1981/82. NU1981/82:17 10 utskottets uppfattning kunna leda till ett utbyggtvarudeklarationssystem av ett slag som låg i linje med det förevarandemotionsyrkandet. Utskottet förutsatte att de samordningsbehov som kundeaktualiseras blev uppmärksammade så att man så långt möjligt kunde förebyggarisker för skador såväl hos konsumenter som hos dem som hanterar produkter itidigare led. Motionen avstyrktes av utskottet och avslogs av . En motion tog upp frågan om obligatoriskvarudeklaration för bl. a. kosmetiska preparat och andra kemisk-tekniska medel.Liksom i de tidigare betänkandena hänvisade näringsutskottet (NU 1980/81:14)till det inom pågående arbetet om utformningen av konsumentinformationenpå säljstället. Vidare erinrade utskottet om det pågåendeproduktsäkerhetsarbetet och till arbetet inom EG på att ställa upp normer förmarknadsföring av kosmetika. Motionen avslogs av , som därvid följdeutskottets förslag. Motionerna 1980/81:474 och 1980/81:1791 I motion 1980/81:474 anförs attjämförprismärkning är ett av konsumenternas hjälpmedel för att hållahushållskostnaderna nere. Ett konsekvent utnyttjande kan enligt motionärernamedföra besparingar av hushållsutgifterna, eller med . imånaden för en tvåbarnsfamilj. är det teknisktmöjligt med en effektiv jämförprismärkning. Systemet har genomförts i ettstörre antal dagligvarusäljande enheter, främst inom konsumentkooperationen, imindre grad hos övriga detaljistkedjor. Motionärernas uppfattning är att detfinns risk för att denna prisinformation kommer att försämras när handeln iframtiden börjar registrera försäljning med hjälp av EAN-koden (EAN= EuropeiskArtikel Numrering), och de anser att en tvingande lagstiftning omjämförprismärkning är erforderlig. Liknande synpunkter och önskemål framförs i motion1980/81:1791. Motionären anser att den mellan SPK, ochlivsmedelshandeln träffade överenskommelseii om jämförprismärkninginte har slagit igenom i önskvärd utsträckning. I motionen föreslås attriksdagen begär en ändring av marknadsföringslagen som klart markerar attjämförprismärkning bör införas. Utgångspunkten för lagändringen bör vara dennyssnämnda överenskommelsen. Gällande bestämmelser m. m.