bet · G501JuU42 · 1981-12-31 00:00:00 — får i anslutninghärtill peka på den ändring i rättshjälpslagen som trädde i kraft den 1 januari1980 såvitt avser möjlighet för ett rättshjälpsbiträde att på statens bekostnadföranstalta om sakkunnigutredning innan angelägenheten kommit under domstolsprövning. Före kunde ett rättshjälpsbiträde föranstalta omen sådan utredning utan begränsning till kostnaden medan biträdet från och medangivna datum får besluta om utredning endast av mindre omfattning (25 § förstastycket rättshjälpslagen). Som utredning av mindre omfattning anses enutredning vars beräknade kostnad inte överstiger hälften av basbeloppet föråret innan rättshjälpen begärdes (23 § första stycket rättshjälpsförordningenenligt lydelse i förordningen (1981:1213) om ändring irättshjälpsförordningen). Därest utredningskostnaden beräknas överskridaangivna beloppsgräns erfordras tillstånd av rättshjälpsnämnd att föranstalta omutredningen. De mål omproduktansvar m. m. som pågår i ett flertal domstolar torde JuU1981/82:42 35 starkt ha bidragit till framläggandet av förevarandeförslag. Emellertid har, såvitt rättshjälpsnämnden har sig bekant, rättshjälpeni dessa mål beviljats - i åtskilliga fall - dåtillstånd att föranstalta om utredning inte erfordrades. Nämnden harvisserligen ingen närmare kännedom om storleken av de hittillsvarandeutredningskostnaderna i nämnda mål men utgår ifrån att dessa kostnader uppgårtill inte oväsentliga belopp. Genom angivna tillståndskrav finns numera inomrättshjälpssystemet ett instrument som är ägnat att inverka bromsande påkostnadsutvecklingen såvitt avser i vart fall utredningarna och därmed också iviss mån rättshjälpsbiträdenas arvoden. Denna bromsande effekt har inte kunnatgöra sig märkbar i ifrågavarande mäl i domstolarna men nämnden anser att så kanske i framfiden. Nämnden vill även framhålla att nämnden inte slentrianmässigtger tillstånd till utredningar utan alltid söker förvissa sig om såväl attutredningen är erforderlig som att den lämnade uppgiften om beräknad kostnadframstår som realistisk och rimlig. Det är således nämndens uppfattning att enförnuftig tillämpning av tillståndsregeln kan medförakostnadsdämpningar även om det givetvis är svårt att ange omfattningen därav.Nämnden anser dock att regelns förekomst bör beaktas i förevarande sammanhang.I anslutning härtill vill nämnden - i likhet med justitierådet -framhålla att prövningen av rättshjälpsbiträdenas arvodesanspråk lämnar godamöjligheter att stävja det missbruk som lagförslaget är avsett att komma tillrätta med. I propositionen anför departementschefen attbesparingseffekten av ifrågavarande ändringsförslag rimligen kan uppskattastill ca . vill inte ifrågasätta attförslaget kan innebära besparingar i och för sig men ställer sig fråganhuruvida en besparing med tvä - därest denna summa ärrealistisk - är av sådan omfattning att den motiverar en ändring av såingripande natur för den rättssökande som förslaget innebär. Härför fordrasenligt nämndens mening ytterst starka skäl. anser att besparingssyftet medlagförslaget förvisso är i hög grad beaktansvärt. Emellertid finner nämnden attde principiella invändningar som kan riktas mot förslaget - detta innebär ju iviss mån ett frångående av viktiga grundsatser soiri rör rättssäkerhet ochallas likhet inför lagen - samt de praktiska svårigheter som kommer att uppståvid en tillämpning av ändringsförslaget är av den tyngden att nämnden inteanser sig kunna ansluta sig fill den föreslagna ändringen av 8 §rättshjälpslagen. 34 § andra stycket och 49 b § I konsekvens med vadrättshjälpsnämnden anfört beträffande förslaget om ändring av 8 §rättshjälpslagen anser sig nämnden inte heller kunna ansluta sig tillförevarande förslag till ändringar. Även om förslaget såvitt avser 8 § skullegenomföras hyser nämnden stora betänkligheter mot dessa förslag. Det framstårinte som tillfredsställande att en rättssökande som i enlighet med gällande lagbeviljats allmän rättshjälp i en angelägenhet inte skall kunna förlita sig påatt förmånen blir bestående utan nödgas befara att den kan komma att upphöraenbart därför att förekomsten av en liknande process - varom kanske varkenhuvudmannen eller rättshjälpsbiträdet fidigare haft någon kännedom - blivituppdagad. JuU1981/82:42 36 villavslutningsvis anknyta till att departementschefen vid sin anmälan avlagrådsyttrandet tillkännagivit sin avsikt att fillkalla en kommitté förytterligare överväganden angående rättshjälpssystemet. Som framgår av dettayttrande lägger nämnden säväl prakfiska som principiella synpunkter på de nuaktuella ändringsförslagen. Inte minst de principiella frågorna föranledernämnden till reflektionen huruvida inte förevarande ändringsförslag lämpligenkunde inrymmas inom ramen för den tillämnade kommitténs uppdrag innan ettslutligt ställningstagande sker. Tre ledamöter är skiljakfiga ochansluter sig på de i regeringens proposition anförda skälen och bedömningarnatill de framlagda ändringsförslagen. 8 § första stycket 7. och 34 § delar lagrådsledamoten att de missförhållanden som ligger till grund för förslaget börkunna i huvudsak avhjälpas med fillämpning av nu gällande regler. Således bör -då den rättsliga angelägenheten är anhängig vid allmän domstol -regel om vilandeförklaring kunna tillämpas. Vidare kantillämpningen av 8 § första stycket 6. rättshjälpslagen - prövningen av denrättssökandes befogade intresse att få sin sak behandlad - ge samma verkan somden föreslagna nya grunden. Vid bedömningen av ett biträdes ersättningsanspråkkan slutligen biträdets eventuella vårdslöshet påverka dennes rätt tillersättning enligt 22 § rättshjälpslagen. Tillämpningen av den föreslagna ändringen kan förrättshjälpsnämndens vidkommande antas medföra tyngre handläggningsrutiner ochökad arbetsbörda. Sålunda torde ett genomförande av förslaget - då endastdomstolsverket kan förväntas ha tillräcklig överblick över anhängiga mål ochärenden av aktuellt slag - medföra behov för domstolar och rättshjälpsnämnderatt inhämta yttrande frän verket beträffande förefintligheten av eventuellapilotfall. En sådan ordning måste verka mycket tyngande för handläggningen ochmedföra betydande tidsutdräkt. Det torde dessutom - för undvikande av att detbeslutsfattande organet blir alltför beroende av uppfattning -ofta visa sig nödvändigt att nämnda organ genom införskaffande och studium avakter i likartade ärenden söker bilda sig en självständig uppfattning huruvidaen "pilotsituation" verkligen föreligger. Rättshjälpsnämndensuppfattning är att rättshjälpslagen redan nu innehåller åtskilliga för ombudoch rättssökande svårtolkade bestämmelser. I lagen bör därför inte intasytterligare bestämmelser av sådant slag- JuU1981/82:42 37 Lagrådet har i sitt yttrande överförslaget understrukit vikten av att - efter det rättshjälp avslagits på dennya föreslagna grunden - den rättssökande inte bör var utesluten frånrättshjälp för begränsade frågor, säsom att vidtaga preklusions- ellerpreskriptionsavbrytande åtgärder. Också departementschefen synes förutsättaett sådant förfarande. vill i detta sammanhang anmärkaföljande. EnHgt stadgad praxis sedan rättshjälpslagens tillkomst beviljasrättshjälp i en - ur. rättssökandes synpunkt - rättslig angelägenhet och inteför ett visst förfarande eller visst handläggningssätt. Direktiv till ettbiträde hur ett rättshjälpsärende skall eller bör handläggas kan inte lämnas avrättshjälpsnämnden. Enligt nuvarande praxis kan alltså inte rättshjälpbegränsas till vissa moment i en angelägenhet. (Allmän rättshjälp,sammanställning av praxis. Nr 45 och Nr 287.) Om den föreslagnaändringen av 8 §, trots de betänkligheter som förut anförts däremot, skullegenomföras synes det därför oundgängligt att det förhållandet att rättshjälpskall kunna beviljas för begränsade frågor kommer till uttryck i lagen. Vad angår denna paragraf synes denvara onödig, om i § 49 a införes bestämmelse av innebörd att domstolsverketstalerätt enligt sistnämnda paragraf icke är begränsad till tiden, såvitt frågaär om talan om upphörande av allmän rättshjälp enligt 34 § rättshjälpslagen. vill medinstämmande i de betänkligheter som lagrådet framfört tillstyrka förslaget. vill framhålla att propositionen byggerpå ett mycket tunt underlag. Regeln i 8 § 7. har tillkommit enbart motbakgrunden av de s. k. läkemedelsprocesserna. Den bygger på antagandet att detverkHgen finns intresse och behov hos parterna i tvisterna att få framprejudikat. Erfarenheterna av vad som skett i läkemedelstvisternatalar knappast för att sä verkligen är fallet. Nämnden har i sin verksamhet haft att ta ställning tiUstort antal ansökningar om allmän rättshjälp beträffande läkemedelsskador.Materialet i dessa ärenden har ofta varit ofullständigt. Trots kompletteringarhar underlaget för bedömning i ärendet endast sällan varit avtillfredsställande beskaffenhet. Ärendena har varit svåra att avgöra.Rättshjälpsnämnden har därför känt en betydande osäkerhet i dessa ärenden,vilka är av stor betydelse för rättssökandena men också, med hänsyn till destora kostnaderna, för det allmänna. Genomförandet av förslaget kan förmodas medförabesparingar på rättshjälpsanslaget men det är nog inte realistiskt att hoppaspå alltför stora effekter i detta hänseende. I motiven till förslaget haruppmärksamheten endast varit inriktad på läkemedelsprocesserna. Det hade varitönskvärt att JuU 1981/82:42 38 perspektivetbreddats till även andra företeelser. I detta sammanhang vill nämnden peka påen annan typ av ärenden, som kostar det allmänna stora belopp, nämligen vissafastighetstvister. Ansökningar om allmän rättshjälp från ägare tillfastigheter, ingående i gruppbebyggelse, har sålunda ökat markant under senareår. Framför allt utredningskostnaderna uppgår i dessa ärenden till storabelopp. har haft stora svårigheter vad gäller behandlingenbåde av ärenden angående tillstånd tiU utredning och av ärenden angåendeersättning för gjorda utredningar. Om rättshjälpen inskränks till att avse en ellerett par av fastighetsägarna, bör utredningskostnaderna kunna nedbringasavsevärt. 8 § 7. kan fä en viss betydelse för att komma till rätta med dennaärendetyp, men även andra grepp pä problemet skulle behövas för att fä tillstånd en effektiv kontroll. har i lagrådet anmält skiljaktig mening och avstyrkt förslaget tillnya regler om beviljande och upphörande av rättshjälp i s. k. pilotfall.Bengtssons rekommendation att i stället utvidga möjHgheterna tillvilandeförklaring av mäl har samma syfte som förslaget i propositionen. Nämndenhar sympati för tankegång såvitt gäller tvister som anhängiggjorts idomstol, men hans linje är inte användbar för det fall att process inteinletts. Iutomprocessuella ärenden är det vanskligt att avgöra om beviljad rättshjälpskall upphöra. Förslaget i 34 § andra stycket inger därför vissabetänkligheter. avstyrker dock inte förslaget i denna delmen vill framhålla vikten av att regeln, som inte är tvingande, handhas medstor försiktighet. 49 b § föranleder ej nägonerinran från nämndens sida. har i sak ingen erinran mot deändringsförslag varom nu är fräga. vill endast beträffande 8§ 1 st 7 förslaget understryka att spörsmålet huruvida "frågan omrättshjälp kan anstå" tills annat Hkartat mäl blivit slutligt avgjortgivetvis bör bedömas främst från rättssäkerhetssynpunkt. Detta synes böra kommatill uttryck i lagtexten på det sätt att denna ges följande lydelse: om fråganom rättshjälp utan risk för rättsförlust kan anstå etc. Motutformningen av lagförslaget i övrigt har råttshjälpsnämnden ingen erinran. JuU1981/82:42 39 får först behandlafrågan vad gäller mål hos allmän domstol. Eftersom allmän domstol i principskall grunda sitt ställningstagande på vad parterna förebringar i målet fården enskilde partens möjligheter att själv svara för material i rättegångenbetydelse för målets utgång. Den enskildes möjligheter att få rättshjälp blirsålunda av stor vikt i detta sammanhang. De föreslagna inskränkningarna irättshjälpen avser emellertid inte att definitivt beröva den enskildemöjligheterna att få rättshjälp, utan endast att rättshjälp inte skall utgåunder en viss fas av rättegången i vissa speciella mål, såsom anges i detföreslagna tillägget i 8 § första stycket 7 RHL. Flera av de mål rörande läkemedelsskador som under senareär förekommit i domstolarna är av likartat slag. När oHka tvister rör sammaeffekt av ett visst läkemedel kan det inte anses nödvändigt att samfidigt görasamma utredning i alla dessa mål. Som anges i propositionen gäller detta ävenom rätts- eller bevisfrågorna inte är identiskt lika. Detta förutsätter dockatt avgörandet av ett begränsat antal fall kan antas komma att ge vägledningvid bedömningen av övriga fall. Uppenbarligen är det i det sistnämnda falletinte sällan fråga om en grannlaga bedömning. Det får förutsättas att denmyndighet som skall fatta beslutet i rättshjälpsfrågan gör en noggrannutredning innan beslutet fattas. När det gäller läkemedelsmål har sålundaingen invändning mot förslaget. I detta sammanhang bör emellertid påpekas attde nuvarande läkemedelsprocesserna kan antas upphöra. Genom denläkemedelsförsäkring som finns täcks ersättningsbehovet. Försäkringengäller emellertid endast för fall där den aktuella behandlingen påbörjatstidigast fr. o. m. . För att den föreslagna bestämmelsen skallfå någon mer betydande effekt för just mål om ersättning för läkemedelsskadorbör den genomföras . Det är emellertid svårt för att bedöma denprincipiella räckvidden av förslaget eftersom detta kan få effekter också påområden som ligger utanför styrelsens kompetensområde. I ärenden hos andra myndigheter än allmän domstol ärbehovet av allmän rättshjälp ofta begränsat. Myndigheterna är som regelskyldiga att själva se till att ärendet blir tillräckligt utrett - jfr t. ex. 8§ förvaltningsprocesslagen (1971:291) och 27 § lagen (1980:11) om tillsyn överhälso- och sjukvårdspersonalen m. fl. Även inom detta område är det dock svårtatt bedöma förslagets räckvidd. Här finns vid målens handläggning inte alltidnågon direkt motsvarighet till bestämmelserna om vilandeförklaring i 32:5 RBsom i mål hos allmän domstol kan utgöra en lämplig grund för bedömning avfrågan när rättshjälpen kan ifrågasättas trots att förutsättningar härförföreligger enligt huvudregeln. Detta gäller framför allt i mål där det är frågaom någons rätt i ett visst avseende gentemot det allmänna. Som exempel kannämnas att någon uppenbart är berättigad till bistånd enligt 6 §socialtjänstlagen (1980:620) men där tvisten gäller vilken kommun som enligt 3§ den lagen skall svara för biståndet. motsätter sig dock inte att bestämmelsenkommer att gälla även utanför de allmänna domstolarnas verksamhetsområde.Motivledes bör JuU1981/82:42 40 dock uttalas att i detta fall skall bestämmelsen tillämpasmed stor försiktighet. får slufligen beröra några detaljfrågor.Enligt propositionen skall rättshjälp kunna ges i aktuella fall för vissabegränsade åtgärder säsom t. ex. avbrytande av preskription (s. 23 st 2). Densökande skall dock härvid särskilt ange detta i sin ansökan om rättshjälp. Dethänder inte sällan -särskilt i fråga om allmän rättshjälp utanför de allmännadomstolarnas verksamhetsområde - att sökanden gör sin ansökan utan hjälp avbiträde. Det ter sig då stötande om han skulle gå miste om denna begränsaderättshjälp enbart därför att han saknat erforderlig kunskap om hur han skulleha formulerat sin ansökan. I sådana fall bör - t. ex. genom den beslutandemyndighetens försorg - den sökande få hjälp med att utforma sin ansökan. Om det beslutas att rättshjälpen skall upphöra har denenskilde rätt att besvära sig häröver. Det bör klargöras att de härmed förenadekostnaderna utgör sådana kostnader som enligt förslaget till nytt femte styckei 34 § RHL skall ersättas av statsverket. I sammanhanget kan påpekas attbiträdéskost-nader vid besvär för att få offentligt biträde enligt 41 § RHLanses som ersättningsgilla kostnader om besvären bifalles. Vid allmän rättshjälp skall den som erhåller hjälpen själverlägga en avgift. Bringas rättshjälpen att upphöra innan vederbörande haftnågon egentlig nytta av den bör det klargöras att vederbörande inte behövererlägga någon rättshjälpsavgift. Det föreslagna tillägget till 8 §innehåller en föreskrift om att allmän rättshjälp ej må beviljas, omrättshjälpsfrågan kan anstå, till dess annan rättslig angelägenhet, däranspråket stöder sig på väsentligen likartad grund, slutligt avgjorts.Beträffande detta förslag instämmer fakultetsnämhden i allt väsentligt i detyttrande över förslaget, som i lagrådet avgivits av justitierådet Bengtsson.Därtill kan fogas följande reflexioner, som emellertid begränsas till fall avrättegång vid allmän domstol: Även om bevis- och rättsfrågor ligger likartat till i tvätvistemål, är dock inte givet, att utgången i målen blir densamma, icke ens irättsfrågan. Avgörandet av rättsfrågan vilar nämligen på det processmaterial,som parterna i målet tillhandahåller, t. ex. i form av åberopanden avrättsfakta, och härvidlag kommer det icke enbart an på grunden för käromåletutan även på motfakta, som åberopas invändningsvis av såväl kärande somsvarande. Den rättssökande, som enhgt förslaget skulle vägras rättshjälp, ochsom har annat ombud än den motsvarande part, som erhållit rättshjälp för sittpilotmål, har ingen garanfi för att alla relevanta åberopanden verkligenframställs i pilotmälet. Också bevisfrägorna vilar på åberopandena, men ävenbortsett därifrån behöver bevisfrägorna, såsom jämväl framhållit,ingalunda vara i alla avseenden desamma i mål på väsentligen Hkartade grunder.Detta uttryck i lagförslaget säger ju ingenting alls om bevisningen. Vissa fallmed varierande bevisfrågor torde visserligen kunna JuU1981/82:42 41 upptäckas redan vid prövningen av ansökan om rättshjälpmen säkerligen icke alla. Och även om bevisfrågorna i målen skulle varadesamma, vilket för all del mycket väl kan hända, är därmed icke sagt, attockså de bästa och mest tjänliga bevismedlen kommer till användning ipilotmålet. Om man verkligen kunde garantera, att det bleve en i allomönstergill process i pilotmålet, kunde det ifrågavarande förslaget tillutökning av 8 § accepteras. Om förslaget nu genomförs, kan emellerfid inträffa,att den rättssökande, som ej får rättshjälp, finner sig förekommen av en partmed ett oskickligt ombud, som illa för sin huvudmans talan. Antag vidare, attflera rättshjälpssökande med olika ombud anmäler sig ungefär . Hurskall då pilotmålet utväljas? Skall den rättshjälpsbeviljande myndigheten fästaavseende vid om ett ombud framstår som skickligare eller oskickligare än andra?Såsom framgår av departementschefens anmälan av lagrådsyttrandet, förväntar mansig, att efter avgörandet av pilotmålet dé återstående målen kan normaltavgöras mycket snabbt. Men detta förutsätter, att rättegången i pilotmåletvarit så pass välskött, att utgången verkligen blir vägledande. Att välja ochvraka bland ombuden för att erhålla en sådan rättegång kan emellertid väckamisstankar om mannamån. Dessutom kan det väl sägas, att det snabba avgörandetav de återstående målen kan gå i stöpet även av annan orsak, t. ex. att partönskar förebringa ny sakkunnigbevisning. Det må medgivas, att den nu gällande ordningen kanmissbrukas genom att samma ombud eller olika ombud från samma advokatfirmaväcker talan i ett antal mål på väsentligen likartad grund vid olika domstolar.Men det finns andra medel att komma någorlunda tillrätta därmed. Ett sätt attstävja missbruk kunde vara att införa möjlighet för domstol att överflytta måltill annan domstol inom samma instans, så att målen kunde förenas i enrättegång. Därmed skulle såväl ombudskostnaderna som domstolskostnaderna ochvissa kostnader för bevisningen kunna minskas i icke obetydlig mån. En sådanmöjlighet att överflytta mål skulle givetvis behöva vara tvingande förparterna, och den skulle väl medföra vissa ökade inställelsekostnader förpart, som kan drabba rättshjälpen, men möjligheten bör kombineras med enmodifiering av 11 kap 5 § resp. 21 kap 2 § av innebörd, attdomstol kan ålägga part att inställa sig personligen fill enbart viss del avhuvudförhandlingen i en rättegång med flera förenade mål. Kumulation har vidare en fördel, som man icke uppnår genomsådan vilandeförklaring som föreslagits av justitierådet . Om målenförenas i en rättegång, kan nämligen gemensam mellandom meddelas enligt 17 kap5 § . Särskilt bör här observeras möjligheten i stadgandetsandra stycke att ge mellandom över någon eller några av flera relevantaomständigheter, t. ex. om huruvida visst förfarande medför striktskadeståndsansvar. En sådan mellandom får rättskraft inom det eller de mål, därden ges, men däremot icke utanför rättegången, t. ex. inte i vilandeförklarademål vid andra domstolar. Visserligen får sådan mellandom icke ges mot partsbestridande med mindre synnerliga skäl föreligger, men om man räknar med attkunna inbespara betydande kostnader, borde detta kunna anses utgöra synnerligaskäl. Det har försports, att rättegångsutredningen uppmärksammatfrågan om överflyttning av mäl för att möjliggöra målens förening i enrättegång. Lagstiftning härvidlag bör därför anstå i avvaktan på utredningens förslag. Ovan haranmärkts, att uttrycket "väsentligen likartad grund" icke säger JuU1981/82:42 42 något om bevisningen. Uttrycket är hämtat från doktrinen,där det främst använts vid behandlingen av förutsättningarna för att förenaflera mål i en rättegång. Dylikt skall ofta - liksom ansökningar om rättshjälp- avgöras enbart på kärandepartens framställning. Men om nu syftet med detföreslagna tillägget fill 8 § rättshjälpslagen är att hindra processer i mål,som kan enkelt upp efter avdömandet av ett pilotmål, har uttrycket enbetänklig brist. Ordet"grund" hänför sig enbart fill kärandens talan.Men för att kunna avgöra om pilotmålet verkligen blir vägledande, behöver manockså känna svarandens inställning. Denna kan vara olika i de enskilda målen.Det behöver ju ingalunda vara så, att svaranden är densamme i alla målen.Svarandeparterna kan vara olika och ha olika inställning till kärandensanspråk, såsom då olika avtalsparter använt samma standardkontrakt ochlikartade tvister uppkommit angående samma klausul i avtalet. Svårigheter atttillämpa det föreslagna tillägget kan därför förutses. Det kan tilläggas, att förslaget kan tillämpas blott påkärandeparter. Om det är svaranden, som söker allmän rättshjälp, kan nämligenrättshjälpsfrågan icke anstå. Väl har departementschefen anfört, att förslaget skallvinna tillämpning även utanför domstolsprocessens område. Men olägenheterna ivad avser domstolsprocessen synes så betänkliga, att fakultetsnämnden redan medhänsyn till dessa finner sig böra avstyrka förslaget. I de föreslagna tilläggen till 34 § rättshjälpslagenföreskrivs, dels att om någon erhållit allmän rättshjälp, trots attförutsättningar för avslag i 8 § första stycket 7 punkten förelegat, det fårbeslutas, att rättshjälpen skall upphöra, dels att i sådant fall de uppkomnarättshjälpskostnaderna skall gäldas av statsverket, för såvitt inte särskildaskäl föranleder till att den part, som erhållit rättshjälpen, själv skall ståför kostnaderna. En konsekvens av fakultetsnämndens inställning till dethär fidigare behandlade förslaget blir givetvis, att även detta följdstadgandemåste avstyrkas. Det synes föga tillfredsställande, att den som erhållitförmånen av allmän rättshjälp skall utan eget förvållande berövas denna,särskilt som skälen härtill angivits vara av huvudsakligen statsfinansiellkaraktär. Även staten bör stå för sina utfästelser. Väl skulle man på detföreslagna sättet komma åt det tidigare berörda missbruket, då ett ombudstartat ett antal likartade processer vid olika domstolar men detta ickeuppdagats av den rättshjälpsbeviljande myndigheten. Dock klarar sig ombudet iregel genom att redan uppkomna kostnader ersätts. När man försöker drämma tillombudet, är det i själva verket den enskilde parten som drabbas. Antag attdenne är kärandepart.