bet · G501LU6 · 1981-12-31 00:00:00 — Företag lockas att begå lagbrott i vetskap om att de inte löperrisk att betala höga skadestånd. Vanligen blir brottet aldrig bevisat, varförpatentintrånget framstår som en god affär för mindre nogräknade personer.Motionären anser att det inte finns anledning att samhället skall försvarabrottslingar som uppsåtligen berövar upphovsmän deras verk och utkomst. Den somuppsåtligen berövar patenthavare dennes tillgångar bör därför som regel ha attbetala ett skadestånd som minst utgör det totala försäljningsvärdet av den ipatentet inrymda produkten eller de genom det patenterade förfaringssättetframställda produkterna. LU 1981/82:6 10 Denna grundläggande ersättningsregelanser motionaren vara att föredra framför skadestånd i form av företagsbötereller liknande som lätt vilseleder dem som har att utmäta skadestånd att taföretagssociala hänsyn framför'att utmäta en rättvis ersättning till deskadelidande. Det centrala momentet ipatenträtten utgörs som ovan nämns av den ensamrätt att utnyttja en uppfinningsom patenthavaren är tillförsäkrad enligt 3 § patentlagen. Ett olovligtutnyttjande av annans ensamrätt, patentiiurång, kan om intrånget är uppsåtligtmedföra straffansvar för den skyldige enligt 57 §. Den skyldige skall vidareutge skälig ersättning för utnyttjandet av uppfinningen samt ersättning för denytterligare skada som intrånget medfört (58 §). Ersättningsskyldighet skallåläggas även den som av oaktsamhet begår patentintrång. År oaktsamheten ringakan ersättningen dock jämkas. Skälig ersättning för utnyttjandet torde enligtgällande rätt minst motsvara den licensavgift som uppskattningsvis skulle hautgått vid frivillig licens. Skadestånd kan även utgå om patentintrång skett igod tro. I sådant fall skall ersättning utgå för utnyttjande av uppfinningen iden mån så befinns skäligt. Vid intrång i god tro utgår således inte ersättningför ytterligare skada. Det skadeståndsrättsliga skyddet mot patentintrånginträder i princip redan då handlingarna i ärendet blivit allmänt tillgängligaenligt 22 §. i den mån ansökningen leder till patent (60 S). En begränsning avskyddet har dock gjorts därigenom att skadestånd kan utdömas endast för skadasom patenthavaren lidit innan talan väcktes (58 §tredje stycket). Domstolen kan förordna att patentskyddat alster, somtillverkats olovli-gen, eller föremål, vars användande skulle innebärapatentintrång, skall ändras på visst sätt, sättas i förvar under återstoden avpatenttiden eller mot lösen utlämnas till patenthavaren. Egendomen kan även tasi beslag om uppsåtligt patentintrång skäligen kan antas föreligga. Förs talan rörande patentintrång och invänds därvid attpatentet är ogiltigt skall rätten på yrkande av den som gjort invändningenförklara intrångsmålet vilande tills giltighetsfrågan slutligt prövats.Stockholms tingsrätt är första instans i alla mål om bättre rätt tillpatentsökt uppfinning, patents ogiltighet och patentintrång. reform av patentlagenmedförde ingen ändring av sanktionssystemet i patenträtten. 1 samband medprövningen av förslaget till ändrad patentlagstiftning (prop. 1977/78:1)behandlade utskottet emellertid tre motioner som syftade till att starkapatenthavarens ställning genom att öka LU 1981/82:6 11 möjligheten för honom att bevaka sin rätt. I en avmotionerna, 1977/78:525, framställdes ett yrkande av samma innebörd som det nuaktuella. underströk i sitt av godkändabetänkande (LU 1977/78:10) angelägenheten av att patentlagens regler är såutformade att patenthavarens ensamrätt till patentet inte blir illusorisk utanatt han har möjlighet att effektivt beivra patentintrång och att få ersättningför liden skada. Utskottet framhöll vidare att skadeståndsmålen oftast varkomplicerade och krävde omfattande teknisk bevisning. Till följd härav varprocessen som regel tidsödande och rättegångskostnaderna steg ofta tillavsevärda belopp. Härtill kom, anförde utskottet, att ett skadeståndsanspråk pågrund av patentintrång kunde bemötas med påståenden om patentets ogiltighet,något som kunde leda till att målet om patentintrång förklarades vilande iavbidan på att frågan om patentets giltighet prövades. Bevissvårigheter kundevidare leda till att utdömda skadestånd inte blev tillräckliga för attkompensera patenthavaren. Utskottet framhöll att bevissvårigheterna var,särskilt uppenbara när det gällde att styrka marknadsstörningar som t. ex.kunde bero på att köparna hade förlorat förtroendet för en patenterad produktdärför att samma produkt med sämre kvalitet hade utbjudits till lägre pris.Utskottet uttalade vidare att det på grund härav inte var förvånande attpatenthavarna drog sig för att väcka talan om skadestånd på grund avpatentintrång. Risk förelåg enligt utskottets mening också för att enpatenthavare, som hade små ekonomiska resurser, inför hotet om en långvarig ochkostsam rättegång tvingades träffa ett ofördelaktigt licensavtal med detföretag som hade gjort sig skyldigt till patentintrång. Utskottet anförde attdet från uppfinnarhåll hade hävdats att sådana fall inte var ovanliga. Sammanfattningsvis konstaterade utskottet att reglerna ompatentprocessen och sanktionerna inte var tillfredsställande. De borde därförbli föremål för översyn. Med anledning av riksdagensovannämnda begäran om översyn av patentprocessen och sanktionssystemet inompatenträtten (rskr 1977/78:126) tillkallades på begäran av chefen förjustitiedepartementet en särskild utredare med uppdrag att göraden begärda översynen. Utredningen antog namnet patentprocessutredningen (Ju1979:03). 1 direktiven förklarar sig departementschefen instämma ivad lagutskottet anfört om de svårigheter som f. n. möter i synnerhetpatenthavare med små ekonomiska resurser, när de skall bevaka sin rätt.Departementschefen tillägger att företrädare för både uppfinnare och mindreindustri har vid underhandskontakter med departementet och i andra sammanhangbekräftat att risken för att bli indragen i en långvarig och kostsam rättegångofta har LU 1981/82:6 12 gjort att patenthavare har avstått från att beivrapatentintrång. Sannna företrädare har också pekat på en sidoeffekt av atträttegången i patentmål är tids- och kostnadskrävande, nämligen svårigheten attfå kompetent juridiskt biträde. Departementschefen delar därför utskottetsmening att bestämmelserna om patentprocessen och sanktionerna inompatenträtten bör ses över. Utredningsarbetet bör enligt departementschefen intebegränsas till de frågor som utskottet tagit upp. Mot bakgrund av den kritiksom riktats mot den nuvarande ordningen är det, framhåller departementschefen,befogat att göra en bred översyn av patentprocessen och sanktionssystemet inompatenträtten. I betänkandet behandlar utskottettvå motioner, vari tas upp frågor om pantsättning av patent och skadestånd vidpatentintrång. I motion 1980/81:688 framhålls attett patent är en förmögenhetstillgång som i många fall kan ha ett betydandevärde. Ofta saknar emellertid patenthavaren egna medel till att kunnaexploatera sin uppfinning. Patenthavaren har därför behov av att låna medeltill igångsättning av tillverkning och till marknadsföringsåtgärder. Enligtmotionären är det ibland mycket svårt för patenthavaren att få erforderligakrediter eftersom möjlighet saknas att pantförskriva patentet. Motionären anseratt det skulle vara av stort värde för patenthavaren, om möjlighet infördes attfå offentlig registrering av pantförskrivning av patent. Motionären hänvisartill att enligt finsk patenträtt möjlighet finns för registrering avpantförskrivning i patentregistret. Med stöd av det anförda yrkar motionärenatt hos regeringen skall begära sådan ändring i patentlagen attpanträtt i patent kan inskrivas i det av patentverket förda patentregistret. Som framgår av redogörelsen ovan (s. 2) för gällande rättsaknas särskilda lagregler om pantsättning av patent, och rättsläget på områdetår oklart. Olika meningar har uttalats huruvida enligt svensk rätt patent överhuvud taget kan pantsättas och. om pantsättning skulle vara möjlig, vilkaåtgärder som fordras för att pantsättning skall få verkan mot tredje man. Dennaoklarhet i rättsläget leder till svårigheter för patenthavarna när de villanvända ett patent som säkerhet för lån. Då förutsättningar inte funnits föratt kunna utnyttja företagsinteckning har enligt vad som framhålls i fleraremissyttranden använts ett förfarande med säkerhetsöverlåtelse av patentet.Ett sådant förfarande har dock vissa nackdelar, bl. a. måste patenthavarenformellt överlåta äganderätten till patentet på borgenären. Föreningen förindustriellt rättsskydd har i sitt remissyttrande pekat på att vissa LU 1981/82:6 13 kreditgivare, t. ex. utvecklingsfonderna, har en sådanställning att säkerhetsöverlåtelse inte kan användas. Utskottet har tidigare i olika sammanhang framhållit attdet är angeläget att uppfinnarna får ekonomiskt stöd och hjälp. Statsmakternahar också på flera sätt sökt sörja för att uppfinnarna ges erforderligtbistånd, bl. a. genom styrelsen för teknisk utveckling (STU) och de regionalautvecklingsfonderna. En lagreglerad möjlighet att pantsätta patent skullesannolikt bidra till att uppfinnarna lättare kunde finansiera nyföretagande.Åven om behovet av att kunna utnyttja patent som kreditsäkerhet torde vara begränsatanser därför utskottet i likhet med flertalet remissinstanser att skäl talarför införandet av lagregler om pantsättning av patent. Motionärens förslag om att pantsättning skall antecknas ipatentregistret syftar till införandet av en registerpanträtt. Problemen härmedär emellertid mer komplicerade än som framgår av motionen. Som patentverketframhåller torde enbart möjligheten att registrera ett pantsättningsavtal intelösa säkerhetsproblemen. För att en pantsättning av patent skall få någon användningär det enligt utskottets mening nödvändigt att man noga reglerar densakrättsliga verkan av en anteckning i patentregistret. I sammanhanget börockså anmärkas att införandet av ett system med inskrivning avpantsättningsavtal torde medföra inte obetydliga kostnader. Mot bakgrund av det anförda finner sig utskottet intekunna tillstyrka motionärens yrkande om en begäran om omedelbar lagreglering.Flertalet remissinstanser har förordat att frågan blir föremål för utredning.Utskottet delar denna uppfattning. Enligt utskottets mening bör därför ilämpligt sammanhang utredas de närmare förutsättningarna för en lagstiftning ompantsättning av patent med verkan mot tredje man. Vid en sådan utredning böräven behovet av en reglering på området vågas mot kostnaden för regleringen. Vad utskottet anför med anledning av motion 688 bör gesregeringen till känna. I motion 1980/81:900 yrkas attriksdagen hos regeringen skall begära skyndsam utredning om skärptskadeståndsplikt vid patentintrång för att stärka skyddet för patenthavarestillgångar. Frågor om skadestånd och andra sanktioner vidpatentintrång behandlades av utskottet med anledning av bl. a. en motionmed liknande yrkande som i motion 900. Utskottet konstaterade därvid (se s. 11ovan) att patentlagens regler om patentprocessen och sanktionerna inte vartillfredsställande och borde bli föremål för översyn. I sitt av riksdagengodkända betänkande (LU 1977/78:10) hemställde utskottet att som sinmening skulle ge regeringen till känna vad utskottet anfört om en översvn av LU1981/82:6 14 Regeringen tillsatte därefter 1979patentprocessutredningen med uppdrag att göra en bred översyn avpatentprocessen och sanktionssystemet inom patenträtten. Enligt vad utskottetinhämtat kan utredningen beräknas slutföra sitt uppdrag . Med hänsyn till att den av motionären väckta frågansåledes redan är föremål för utredning bör motion 900 inte föranleda någonriksdagens vidare åtgärd. 1. beträffande/;««/5(7»/;(/(gav patent att med anledning av motion 1980/81:688 som sin mening gerregeringen till känna vad utskottet anför därom; 2. beträffande skadeståndvid patentintrång att avslår motion 1980/81:900. Närvarande: (), ()*,()*. (), i (s), MartinOlsson (c), (), (). (),(), (), (), StinaAndersson (c), () och ()*. * Ej närvarande vid betänkandets justering.