bet · G501KU35 · 1981-12-31 00:00:00 — sade att han sagt såeftersom man frågat, om det fanns skador. Sedankonstaterade kabinettssekreteraren att inte talat om nödsituation, ochdå sade ambassadören: "OK, det kan väl hända." Jagdeltog alltså i samtalet, och jag gjorde en utläggning om 1966 årstillträdeskungörelse. En sådan nödsituation som där förutses måste alltid varaförknippad med omedelbar fara för fartyg och människoliv. Jag upprepade attfartyget måste på något sätt ta kontakt med kustradiostation eller på annatsätt med svenska myndigheter. Det fanns gott om tid att göra det. Det var den diskussion somförekom . : Man beslöt att de sovjetiska officerarna skulle förhöras, ochsamtidigt uttalade man att man inte skulle upphäva deras immunitet. Det fannsett regeringsuttalande i bägge fallen. Hur kom man fram fill den ståndpunkten? JohanMunck: Den sovjetiska ambassaden hade förutsatt att officerarna skulle garanterasimrhunitet. Det var ett svar på den propån. : Man förde väl vissa resonemang som ledde till att man intog denståndpunkten? KU1981/82:35 163 : Förhöret skulle inte kunnat äga rum i deformer det gjorde om man inte hade svarat på det vis som skedde. I så fall hadeandra metoder måst tillgripas. : Från det att incidenten inträffade förekominte mycket de första två eller . Utrikesministern säger i sitt förstasamtal med Sovjetambassadören att det inte är tal om att Sovjetfartyg skall fåkomma in och bärga ubåten, utan den uppgiften skall skötas av svenska marinen.Vi måste klarlägga från svensk sida vad som hänt. Vi kommer att anställa förhörmed ubåtskaptenen och verkställa inspekfion av ubåten, och där kommer vi attbryta immuniteten så långt vi anser det nödvändigt. Från sovjetisk sida krävde man att få ha medrepresentanter för sovjetiska ambassaden. Från svensk sida svaras att det integår, eftersom det är militärt skyddsområde. Vi kan genomföra förhören ombord påubåten, men skall representanter för sovjetiska ambassaden vara med fårkaptenen föras antingen till örlogsbas eller till ett svenskt fartygutanför skyddsområdet. Det var det klara besked fick från den svenskaregeringen. Sedan säger vi också att vi är beredda att påfolkrättsliga grunder bryta immuniteten så långt vi anser det nödvändigt. Vianser att man har begått en så grov kränkning att vi har folkrätten bakom bss,men vi vill inte ha några kontroverser och råder dem att samarbeta genom attbeordra kaptenen att ställa upp för förhör. "Det är lättare att ni gerorder än att vi skall forcera oss in i ubåten med våld." Därefter förflyter det . Säkerligen går frågan upppå hög nivå, förmodligen till president själv. Därefter meddelas detoss formellt att man på sovjetisk sidaär beredd att medverka i förhöret. Man vill inte att vi, eventuellt med våld,skall bryta immuniteten utan är beredda att ställa upp. Men det finns ettvillkor: man vill ha fri lejd för kaptenen och sekonden. Detta är någonting somvi i varje fall i det första förhöret tycker är skäligt. Vi måste ju få utkaptenen och sekonden för att se vad som inträffat - vi kan då i varje fall viddet första förhöret ge dem fri lejd. De får behålla sin personUga immunitet närde går från ubåten in på svenskt territorium. De lämnar sovjetiskt territoriumoch går över på svenskt territorium när de befinner sig på den svenskatorpedbåten . Det är i samband med det som regeringenfattar sitt formella beslut - det ansågs att det måste finnas ett formelltbeslut - att immuniteten inte rörs utan kvarstår under förhöret. Därmed har maninte tagit ställning till vad som skall hända sedan. Om det framkommit mycketgrava omständigheter under förhöret hade inte regeringen varit bunden av dettatemporära beslut. : Vi tackar er för att ni kommit hit ochredovisat ärendet för oss och svarat på frågor. KU1981/82:35 164 Bilaga 8 D JUSTITIEKANSLERN Angående riksåklagarens handlande i den s. k. ubåtsaffären Tisdagen den 27 oktober 1981trängde den sovjetiska ubåten in på svenskt territorialvatten ochskyddsområde utanför . onsdagen den 28 oktober 1981fick länsåklagarmyndigheten i och underrättelse omden främmande ubåten. Som länsåklagare tjänstgjorde vid tillfället distriktsåklagareni åklagardistrikt . Denne tog per telefonkontakt med riksåklagarens kansli för att underrätta riksåklagaren om deuppgifter vilka han erhållit och för att inhämta råd för sitt fortsattahandlande. Den som hos riksåklagaren tog emot samtalet var byråchefen . och kom överens om att ytterligare informationbehövdes. Det bestämdes också att riksåklagaren tills vidare inte skulle övertaärendets handläggning. Kviele anmodades dock att inte företa någon åtgärd utanförnyad kontakt med riksåklagaren. Han fick besked om att man hos riksåklagarenskulle närmare överväga förutsättningarna för ett ingripande av åklagare. Den30 lämnade riksåklagaren skriftligen följande råd tilllänsåklagarmyndigheten i fråga om förundersökning. Ni har underhand hos riksåklagarenbegärt råd i fråga om eventuellt inledande av förundersökning rörande misstänktbrottsligt förfarande i samband med att den sovjetiska ubåten den 27oktober 1981 inträngt på svenskt territorialvatten och skyddsområde utanförKarlskrona. Som bekräftelse på det telefonbesked om min bedömning avfrågan som lämnats Er vill jag anföra följande. Under de förhållanden som råder fårbesättningen på den sovjetiska ubåten på folkrättsliga grunder anses åtnjutastraffrättslig immunitet. Förutsättningar för inledande av förundersökningsaknas därför. I en skrivelse som inkom tilljustitiekanslern (dnr ) har f. d. hovrättsrådetSten , , anfört följande. KU1981/82:35 165 Enligt uppgift har riksåklagareMagnus på viss förfrågan av länsåklagaren iBlekinge län - utan föregående närmare samråd med vare sigutrikesdepartementet, försvarsdepartementet eller vederbörande militärabefälhavare - uttalat den åsikten, att det på folkrättsliga grunder förelågstraffrättslig immunitet för besättningen på den inom svenskt militärtskyddsområde grundstötta sovjetiska u-båten 137. har anhållit attjustitiekanslern utreder och prövar det faktiska och rättsliga underlaget förriksåklagarens ifrågavarande uttalande. , , har i en skrivelse som inkom hitden (dnr ) gjort en i allt väsentligt likartadhemställan. Anmälningar som rör den häraktuella frågan har också ingivits till ombudsmän (). Riksåklagaren har vid ett sammanträde den27 inför mig och justitieombudsmannen redogjortför de åtgärder vilka han har vidtagit i ärendet. Därvid harSjöberg bl. a. uppgivit följande. Så snart han genom Kviele fått kännedom om händelsenringde han till . Detta var onsdagen den 28oktober 1981. Varken departementschefen eller statssekreteraren var emellertidanträffbar. fick tala med expeditionschefen . meddeladedenne att det formellt sett kunde bli fråga om att tillämpa bestämmelserna omspioneribrott. Regeringen borde vara beredd att meddela beslut i olikahänseenden (t. ex. om abolition). Förutsättningar förelåg i och för sig för attinleda förundersökning. konstaterade att uppgiften att leda en sådanförundersökning formellt sett kunde anförtros en distriktsåklagare. Med hänsyntill ärendets art ansåg dock lämpligt att en eventuell förundersökningleddes av åklagare på statsåklagarnivå. Han lät meddela Kviele att denne intefick vidta någon åtgärd i ärendet innan han fick besked från riksåklagaren.Kviele anmodades också att meddela om det inträffade någonförändring i de yttre förhållandena, dvs. om besättningen skulle lämna ubåten.På eftermiddagen deltog i ett sammanträdei jusfitiedepartementets lokaler. Efter sammanträdet fick fillfälleatt diskutera frågan om immunitet förelåg för ubåten och dess besättning medbl. a. justitieministern . Det konstaterades att visst stöd förståndpunkten att ubåtsbesättningen åtnjöt immunitet fanns i instruktionen förkrigsmakten (IKFN). Enligt instruktionen skulle nämligen fartyget avvisas. Detfinns inga alternativa föreskrifter som innebär att man kan hejda ett fartygför att inleda rättsliga åtgärder. Vidare diskuterades vilka faktiskamöjligheter som fanns att tillämpa rättsreglerna i den föreliggande situationen. Med beaktande även av KU1981/82:35 166 allmänna skäl kom man fram till att immunitet förelåg.Sjöberg gav det beskedet att han skulle meddela Kviele att han somriksåklagare hade gjort den bedömningen att immunitet förelåg så längebesättningen var kvar ombord på ubåten och att det vid sådant förhållandesaknades förutsättningar för att inleda förundersökning. Om situationenförändrades blev frågan om immunitet förelåg betydligt svårare att ta ställningtill. framhöll att frågan om inledande av förundersökning var en renåklagarfråga. Man var överens om att frågan om immuniteten kunde brytas ellerinte var en fråga för regeringen. Vid besöket på fickSjöberg också reda på att regeringen hade beslutat att överbefälhavaren skulleinleda en undersökning. meddelade att ubåtskaptenen ochen annan person tillhörande besättningen skulle föras över till ett svensktfartyg för förhör och sedan återföras till ubåten. Regeringen förklarade genombeslut att immuniteten för dessa personer skulle gälla ävenunder tiden för vistelsen på det svenska fartyget. Beträffande vissa uttalanden i den allmänna debatten avinnebörd att genom sitt agerande bundit regeringen och att han borde hahållit inne med sitt besked att straffrättsliga åtgärder inte skulle vidtasanförde att anledningen till dessa uttalanden kan ha varit attregeringens bedömning i immunitetsfrågan inte fick någon publicitet. Sjöberghade att ta ställning till en uttrycklig framställning från en länsåklagare områd och anvisningar i en straffrättslig fråga. Eftersom hade enuppfattning i frågan ansåg han sig skyldig att tillkännage denna uppfattning.Ytterligare ett skäl för agerande var att han ansåg det nödvändigt attfatta ett beslut medan läget var mest förmånligt från åklagarsynpunkt. Bara sålänge ubåten låg på grund fanns det faktiska möjligheter att vidtastraffprocessuella åtgärder. sakkunnige i folkrätt docenten har vid ett sammanträde inför mig och bl.a. redogjort för de folkrättsliga regler som kan vara tillämpliga i ärendet. Anmälningarna avser ett uttalandeav riksåklagaren rörande tillämpligheten av svensk strafflag på medlemmar avbesättningen på ett utländskt krigsfartyg. Fråga är således öm straffrättsligimmunitet för dessa besättningsmedlemmar personligen. Den offentligadiskussionen som förevarit i saken har dock i stor utsträckning rört sig omimmunitetsfrågor i allmänhet och frågan om svenska myndigheters rättsligamöjligheter att ingripa för att hävda suveränitet i fall som detförevarande. Det kan därför finnas anledning att inledningsvis uppehålla sigkring dessa mera allmänna frågor. Det torde vara en erkänd rättsregel inom folkrätten attstatsfartyg åtnjuter immunitet i viss utsträckning inom en främmande statsterritorium. KU1981/82:35 167 immunitet innebär dels att själva fartyget åtnjuter skyddmot åtgärder av den främmande statens militära och andra myndigheter, vare sigåtgärderna är av rent faktisk art eller har rättslig natur (t. ex. kvarstad),dels att gärningar som medlem av besättningen begår ombord på fartyget inte kanbli föremål för lagföring i det främmande landet. Den sålunda angivnaimmuniteten torde vara otvivelaktig när statsfartyget uppehåller sig på denfrämmande statens territorium med vederbörligt tillstånd av denna och närfartyget befunnit sig i nöd och av den anledningen uppsökt den främmandestatens territorium liksom vid s. k. oskadlig genomfart när föreskrivnaformaliteter iakttagits (jfr 4 och 7 §§ i den s. k. tillträdeskungörelsen,1966:366). Det torde få antagas att det sagda gäller också när fartyget inteiakttagit dessa formaliteter (enligt tillträdeskungörelsen anmäla till svenskmyndighet) men detta framstår blott som en formell försummelse och genomfartenmateriellt måste bedömas som oskadlig. Förhållandet blir ett annat när besöket av ett främmandestatsfartyg, särskilt då av ett örlogsfartyg, inte kan bedömas som vänskapligt.Så kan vara fallet såväl då fartyget, vid ett besök vars karaktär till enbörjan inte står helt klar, vägrar att efterkomma uppmaningar, uttryckligaeller konkludenta, av myndighet i den stat på vars territorium fartygetbefinner sig att lämna detta territorium som då omständigheterna vid besöket(inträngande i inre territorialvatten, särskilt i område av betydelse för detbesökta landets försvar, uppträdande som försvårar upptäckt såsom u-båts gång iundervat-tensläge, beredskap till bruk av vapen m. ärsvårförenliga med ett vänskapligt uppträdande. I händelse av sådant icke vänskapligt uppträdande finnsinte någon positivrättslig eller erkänd sedvanerättslig regel inom folkrättensom tillerkänner fartyget immunitet. På området föreligger endast s. k.statspraxis, dvs. exempel på hur olika stater handlat i inträffade fall. Dettorde inte vara för djärvt att om denna statspraxis sammanfattningsvis uttalaatt de enskilda staterna tillerkänt sig själva en vittgående handlingsfrihet.Sveriges uppträdande i det nu förevarande fallet får anses bekräfta den angivnainternationella tendensen. Någon rättslig skyldighet att tillerkänna ett främmandeörlogsfartyg immunitet när dess uppträdande otvetydigt faller utanför gränsenför ett vänskapligt besök kan alltså enligt min mening inte föreligga. En annansak är att frågan om ingripande mot ett främmande statsfartyg knappast kan fåankomma på olika underordnade myndigheter, vare sig dessa är centrala,regionala eller lokala. Även om det är rättsenligt enligt folkrättens reglerkan ett sådant ingripande inrymma utrikespolitiska risker. Avgörandet huruvida,i vilken utsträckning och på vad sätt ingripandet skall ske måste få ankomma påregeringen. En form för att tekniskt klarlägga förhållandet internt mellanregeringen och de underordnade myndigheterna kan vara att en immunitet tankesbestå som regeringen upphäver genom sina beslut. KU1981/82:35 168 är i så fall av rent teknisk natur och inte någonting somstaten i fråga är rättsligt pliktig att iaktta. Vad nu sagts har avseende på immunitet för ett främmandestatsfartyg som sådant. I det föregående har uttalats att den rättsligtgrundade immuniteten för fartyget, så länge dess besök kan betraktas somvänskapligt, får anses innefatta personlig immunitet för besättningen istraffrättsligt hänseende, såvitt avser gärningar begångna ombord på fartyget.Om detta även avser gärningar som riktar sig mot intressen i den stat sombesöket gäller är inte helt klart. När fartygets besök inte har vänskapligkaraktär torde även besättningens straffrättsliga immunitet komma i ett annatläge. Frågan om svensk strafflags tillämpning på besättningensmedlemmar torde dock inte kunna lösas efter linjer som är helt likartade meddem som gäller för själva fartygets immunitet. I och för sig bör frånvaroav-rättslig immunitet för fartyget leda till att den straffrättsliga immunitetför besättningsmedlemmarna, som har folkrättsligt stöd, upphör. Emellertid kansamma lämplighetsskäl, som ovan anförts för att för själva fartyget behålla enteknisk immunitet som regeringen disponerar över, åberopas även när det gällerbesättningsmedlemmarnas straffrättsliga immunitet så länge de befinner sigombord på fartyget. En sådan inställning är förenlig med den som den svenskaregeringen har gett uttryck åt genom beslutet . 7 § gäller, utöver bestämmelserna i kapitlet, debegränsningar i fråga om svensk lags fillämplighet som följer av allmänterkända folkrättsliga grundsatser. Såsom förut anförts torde det inte finnasnågon folkrättslig grundsats som tvingar att tillerkänna ett främmandeörlogsfartyg immunitet i fall som det inträffade. Detsamma torde gälla ombesättningens straffrättsliga immunitet. Däremot torde regeringen få anses hastöd i statspraxis för att utnyttja immunitetsbegreppet som ett instrument föratt åt sig själv förbehålla avgörandet av frågor som kan få utrikespoHtiskakonsekvenser. I sammanhanget förtjänar att särskilt beakta denomständigheten att besättningen på ett främmande örlogsfartyg är att anse somavdelning av den främmande statens krigsmakt. De gärningar som kan begås av besättningsmedlemmarnamot vid fartygets uppehåll här torde i förekommande fall utföras ienlighet med den lydnadsplikt som åvilar dem enligt hemlandets regler. Erkändafolkrättsliga grundsatser har ansetts innebära straffrihet enligt svensk lag förutlänning som gjort sig skyldig till spioneri mot under tjänstgöringvid sitt hemlands ockupationsstyrkor i en tredje stat (NJA I 1946 s. 65). Dettaförhållande talar också för att frågan om den straffrättsliga immuniteten förbesättningsmedlem på främmande örlogsfartyg när dess besök inte är vänskapligtkan bedömas på sätt jag angivit, såvitt avser handlingar som företages pågrund av lydnadsplikt gentemot hemlandets myndigheter. Härmed är inte sagt attandra enligt svensk lag kriminaliserade gärningar är straffria förbesättningsmedlemmarna. Enbegränsning av svensk strafflags tillämplighet i fråga om gärningar. KU1981/82:35 169 begångna mot ombord på främmande statsfartyg här ilandet, så att straffbarheten blir beroende av regeringsbeslut bör därför kunnasägas ha stöd i en allmänt erkänd folkrättslig grundsats. kan inteanses ha gjort något uttalande som går längre än så genom sitt meddelande tilllänsåklagaren att besättningen "under de förhållanden som för närvaranderåder" på folkrättsliga grunder fick anses åtnjuta straffrättsligimmunitet. Med hänsyn till det anförda kan jag inte finna annat än att Sjöberghaft fog för detta meddelande. Jag finner vidare att variti den förbindelse med regeringen och dess kansli som varit påkallad och möjligmed hänsyn till omständigheterna. KU1981/82:35 170 med anledning av 2-24november 1981 till JO inkomna skrifter från , , ToreLampinen, C, och med klagomål mot riksåklagaren. blev känt att en undervattensbåt,tillhörande örlogsflotta, grundstött på svenskt inre vatten inomBlekinge skyddsområde. hänvände sig t. f. länsåklagaren i Blekingelän och , , till riksåklagarämbetet med förfråganhuruvida enligt riksåklagarens mening förundersökning borde inledas rörandemisstänkt brottsligt förfarande i samband med båtens intrång. RiksåklagarenMagnus utlät sig och förklarade att besättningen påundervattensbåten på folkrättsliga grunder fick anses åtnjuta immunitet underde förhållanden som då rådde. Förutsättningar för inledande av förundersökningsaknades därför. Beslutet meddelades genast telefonledes Kviele, men uppsattesdärjämte skriftligen . Förundersökning kom ej till stånd. Däremotgenomförde överbefälhavaren på regeringens uppdrag en utredning om anledningentill och omständigheterna kring kränkningen av svenskt sjöterritorium ochintrånget på militärt skyddsområde. Överbefälhavarens utredningsuppdragfastställdes genom regeringsbeslut . Sedan fråga uppkommit omutfrågning av undervattensbåtens befälhavare och en annan officer, behandladeregeringen i ytterligare ett regeringsbeslut vissaimmunitetsfrågor med anknytning till utredningen. I detta senare beslutanmärktes bl. a. att utredningsuppdraget innefattat bemyndigande föröverbefälhavaren att utan hinder av fartygets och besättningens immunitet vidtaför utredningen erforderliga åtgärder. Regeringen förklarade nu att desovjetiska officerarnas personliga immunitet ej skulle hävas i anslutning tillutfrågningen. Från sovjetisk sida hade det förutsatts att sådan garantilämnades. Om beslutet underrättades riksåklagaren. Efter utfrågningen, som ägderum ombord på ett svenskt örlogsfartyg, och viss ytterligare utredning, som bl.a. synes ha omfattat inspektion av undervattensbåten, fick fartyget lov attlämna svenskt sjöterritorium. Förutom vid utfrågningen hade ingen av deombordvarande lämnat fartyget. KU1981/82:35 171 Riksåklagarens nyssnämndaställningstagande har givit upphov till viss debatt i pressen, varvid bl. a.olika meningar i immunitetsfrägan kommit till uttryck. I samtliga nu förevarande klagomål reses frågan huruvidaden mening riksåklagaren genom sitt råd givit uttryck åt står iöverensstämmelse med gällande rätt. Liknande klagomål har anförts också hosjustitiekanslern. Jag har gemensamt med denne inhämtat muntliga uppgifter frånriksåklagaren och från folkrättssakkunnige iutrikesdepartementet, , . har redogjort för sin handläggning av ärendet ochför de överväganden, varpå hans ställningstagande grundat sig. Bo Johnsonhar bl. a. lämnat synpunkter på immunitetsspörsmålen. Justitiekanslern har i ett meddelatbeslut bl. a. förklarat sig för sin del inte kunna finna annat än attriksåklagaren haft fog för sitt meddelande till Kviele. Omständigheterna kring den sovjetiska undervattensbåtensnärvaro i svenska vatten var otvivelaktigt sådana att det måste uppkommabrottsmisstankar, främst avseende spioneribrott, begånget av ombordvarandemedan båten uppehållit sig här. Dessa brottsmisstankar var, såsom också riksåklagarenförklarat sig anse, i och för sig av tillräcklig styrka för inledande avförundersökning. Därom råder sålunda inte delade meningar. Vid brott mot , begånget av utlänning ombord påutländskt fartyg här i landet, är principiellt svensk lag tillämplig och svenskdomstol behörig.' Förutsättningarna för åtal skall i sedvanlig ordning prövasav behörig åklagare. Detta framgår av reglerna i 2 kap. , varianges gränserna för den svenska straffrättsliga kompetensen. Av kapitlets 7 § framgåremellertid att man alltid har att iakttaga de begränsningar i fråga om svensklags tillämplighet och svensk domstols behörighet som följer av bl. a. allmänterkända folkrättsliga grundsatser. Därmed åsyftas bl. a. de inom folkrättenetablerade regler om immunitet som är av betydelse i detta ärende. Med begreppet immunitet åsyftas i allmänhet den rättsligtskyddade ställning som vissa personer och saker åtnjuter såsom bärare, direkteller indirekt, av främmande stats suveränitet. Den skyddade ställningen kankomma till uttryck i civilrättsligt såväl som offentligrättsligt hänseende.Immuniteten - ofta också betecknad såsom exterritorialitet - kan betraktas somen inskränkning i värdlandets suveränitet eller territorialöverhöghet tillförmån för det främmande landet. I synnerhet straffprocessuella yttringar avimmunitet innebär en försvagning av värdlandets suveränitetsanspråk. Denstraffrättsliga kompetensen inom det egna territoriet är ju en särskilt centralOch karakteristisk yttring av ett lands territorialöverhöghet. Från dennasynpunkt kan hävdas att immunitetsreglerna bör ges en restriktiv tolkning. Att enperson åtnjuter immunitet i straffrättsligt hänseende innebär att han KU1981/82:35 172 ej behöver svara för brott vid domstol och inte heller ärunderkastad andra straffprocessuella ingripanden. Föres mot honom en talan avdetta slag skall domstolen avvisa den. Skyddet yttrar sig med andra ord såsomrättegångshinder. Sådant skydd har av gammalt åtnjutits av främmande ländersstatsöverhuvuden och beskickningspersonal. I sistnämnda hänseende är det numerakonventionsreglerat. Ett likartat skydd kan under vissa förhållanden tillkommaenskilda medlemmar av främmande militära enheter. Sålunda anses viss immunitettillkomma främmande krigsfolk som är på genomtåg eller eljest i trupp medvederbörligt tillstånd uppehåller sig i riket. I sådant fall omfattar dockimmuniteten otvivelaktigt ej brott mot eller svensk man (jämför SOU1953:14 sid. 459 och SOU 1923:9 sid. 79). Immunitetsskydd anses ocksåtillkomma besättningsmedlemmar och andra personer som medföljt främmandeörlogsfartyg som lovligen inkommit till . Huruvida de ombordvarandebibehåller någon immunitet även då de går i land- det skulle då vara itjänsteärende - synes mera ovisst. Något belägg för att de ombordvarande på ettfrämmande örlogsfartyg skulle åtnjuta ett till sin person knutet - dvs. ocksåutanför fartyget bestående.- skydd mot åtal för. brott som de, ombord på båtenunder det denna uppehållit sig i landet, begått mot Sveige har jag inte funnitoch jag håller inte för troligt att de har immunitet i denna mening. Så mycketmindre kan så antagas vara fallet om fartyget olovligen inkominit hit.