bet · G501KU10 · 1981-12-31 00:00:00 — betänkande 1981/82:10 om vissa grundlagsfrågor m. m. I detta betänkande behandlasföljande frågor som tagits upp i de angivna motionerna. Statsformen -1980/81:342 Kollektivanslutningtill politiskt parti m. m. -1980/81:398,493,496 och 1119 Folkomröstningsinstitutet- 1980/81:491 Grundlagsskyddadnäringsfrihet- 1980/81;645, 1906 Översyn avvalkretsindelningen - 1980/81:1511 Spärreglerna ivalsystemet - 1980/81:221 Vidgad rösträttför invandrare som inte är svenska medborgare -1980/81:651, 867 Riksdagensarbetsformer m. m. - 1980/81:860 10.Kostnadsberäkningar i riktlinjepropositioner- 1980/81:1123 I motion 1980/81:342 av . (vpk) yrkas att successionsordningen utmönstras ur grundlagarna och attde representativa uppgifter som åvilar konungen överförs till riksdagenstalman. Det bör enligt motionen ske genom att dels antar de imotionen framlagda förslagen till lag om ändring i regeringsformen (yrk. 1) ochupphävande av successionsordningen (yrk. 2), dels hos regeringen anhåller omförslag till följdändringar i annan lagstiftning m. m. som föranleds härav(yrk. Förslagen bör enligt motionen behandlas så att reformen kan träda ikraft . Med anledning av motioner syftandetill att införa republik har utskottet tidigare hänvisattill den ståndpunkt i frågan som togs i samband med att 1974 årsförfattningsreform antogs. I sitt yttrande över proposition 1977/78:71 omkvinnlig tronföljd och motioner med anledning härav anfördekonstitutionsutskottet (KU 1977/78:36) bl. a., att genom regeringsformbekräftas monarkin som statsform och att någon ändring i dettahänseende inte är aktuell. Utskottet tillstyrkte förslaget om kvinnligtronföljd, vilket antogs av som vilande grundlagsändring. 1 1981/82. KU1981/82:10 2 antog denna grundlagsändring slutligt i börjanav 1979/. har därefter avvisat motionsyrkanden avmotsvarande innebörd som de nu aktuella vid 1979/80 och 1980/riksmöten(KU 1979/80:1 och 32 samt 1980/81:3). Kollektivanslutning till politiskt parti I motion 1980/81:398 av Sven-ErikNordin (c) och () hemställs att åter uttalar sinprincipiella inställning mot politisk kollektivanslutning. Motionärerna anföratt tidigare uttalanden inte medfört någrakonkreta åtgärder. Det är därför nödvändigt att ånyo klargör sinprincipiella uppfattning om åsiktsfrihetens innebörd i ett demokratisktsamhälle genom ett uttalande av samma lydelse som det vilket vidföregående ställde sig bakom. I motion 1980/81:493 av m. fl. (fp)hemställs att ger regeringen till känna vad i motionen anförs omlagstiftning som förbjuder kollektivanslutning. I motiveringen anförs att deuttalanden som gjorts inte lett till några resultat. Därför ärdet nu dags för en lagstiftning som skyddar individen och som förbjuderkollektivanslutning till politiska partier. I motion 1980/81:496 av m. fl. (m)hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till lag stadgandeatt enbart fysisk person kan bli medlem i politiskt parti. I motiveringenanförs att en utveckling där juridiska personer blev medlemmar i ett politisktparti skulle innebära en inskränkning i de medborgerliga fri- och rättighetersom är satt att värna. Ett parti som tillåter juridiska personer sommedlemmar skulle också riskera att hamna i ett beroendeförhållande till deintressen som representeras av dessa juridiska personer. Ett förbud motjuridiska personer att bli medlemmar i ett politiskt parti har enligt motionärernainförts i . I rnotion 1980/81:1119 av m. fl. (m)hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till lag stadgandeatt politiska partier enbart får registrera de medborgare som partimedlemmarvilka av egen fri vilja personligen ansökt om medlemskap. I motiveringen anförsatt det från motionärernas parti i hävdats att det är lämpligast attsocialdemokratiska partiet självt tar upp frågan om att avskaffa denna form avmedlemsrekrytering. Eftersom vid sex tillfällen utan resultatupji.ianat det socialdemokratiska partiet att vidta åtgärder i denna riktningkrävs en lagreglering av frågan. KU1981/82:10 3 Frågan om kollektivanslutning tillpolitiskt parti har behandlats av , bl. a. isamband med beslutet rörande författning. Grundlagberedningensmajoritet tog avstånd från tanken att i grundlagen införa förbud mot kollektivanslutningtill politiskt parti. Samma ståndpunkt intogs i grundlagspropositionen samt avkonstitutionsutskottets majoritet (KU 1973:26). I en reservation (2 m)föreslogs ett grundlagsstadgande om förbud mot kollektivanslutning. I en annanreservation (3 c, 2 fp) förordades ett uttalande av av innebörd attkollektivanslutning inte borde förekomma men att frågan inte i första handborde lösas genom lagstiftning utan genom åtgärder från partiernas sida i formav opinionsbildning mot kollektivanslutning. Även vid riksdag bifölls ett motionsyrkande avmotsvarande innebörd (KU 1974:54). Fri- och rättighetsutredningen som presenterade sittbetänkande (SOU 1975:75) föreslog inte något grundlagsförbud motkollektivanslutning. I en reservation (1 m) yrkades på en sådan bestämmelsemedan i en annan reservation (1 fp, 1 c) gavs uttryck för samma uppfattning somriksdagen tidigare ställt sig bakom. I propositionen om fri- och rättigheter i grundlag(1975/76:209) intog den dåvarande regeringen samma ståndpunkt som fri- ochrättighetsutredningen i kollektivanslutningsfrågan. (KU1975/76:56) anslöt sig till propositionen i denna del. Även i detta sammanhangförelåg en reservation (c, fp) av samma innebörd som tidigare nämligen attfrågan borde lösas i första hand genom åtgärder från de politiska partiernassida. Denna reservation bifölls av . I en annan reservation (m) hadeyrkats lagstiftning mot kollektivanslutning. behandlade en motion (m)i vilken begärdes lagstiftningsåtgärder om förbud mot kollektivanslutning.Utskottsmajoriteten (KU 1976/77:27) erinrade i sitt yttrande över motionen omatt ställt sig bakom uttalanden av innebördatt kollektivanslutning till politiskt parti inte borde förekomma men attfrågan inte i första hand borde lösas genom lagstiftning utan genom åtgärderfrän partiernas sida. Vidare framhölls att den debatt om kollektivanslutningensberättigande som pä senare tid förekommit, bl. a. inom det socialdemokratiskapartiet och den fackliga rörelsen, gjorde att utskottet hyste starkaförhoppningar att frågan kunde komma att lösas . Utskottetavstyrkte därför motionens yrkande om lagstiftningsåtgärder. I en reservation (6 s) anfördes bl. a. att det måstetillkomma fackliga organisationer att fatta beslut i egna angelägenheter. I ett särskilt yttrande (2 m) uttalades att omkollektivanslutningssystemet inte bringades att upphöra inom en nära framtidborde frågan lösas genom lagstiftning. 1* 1981/82. KU1981/82:10 4 biföll utskottsmajoritetens uttalande. 1978 framlagda betänkandet avrättighetsskyddsutredningen (SOU 1978:34) berördes inte frågan omkollektivanslutning till politiskt parti. Utskottet behandlade däremot frågansåväl 1978 som 1979 och 1980 med anledning av motioner i ämnet (KU 1978/79:11,1979/80:10 och 1980/81:3). har bifallit ettuttalande av samma innebörd som det vilket riksdagsmajoriteten ställde sigbakom vid 1976/. hade uttalandet följandeinnehåll: Individens rätt att fritt ochsjälvständigt välja politiskt parti är grundläggande för demokratin. Utskottetkan därför av principiella skäl inte acceptera kollektiv anslutning avmänniskor till politiskt parti. Ett sådant system strider mot den åsiktsfrihetsom nu gällande grundlag utgår från såvitt gäller de medborgerliga fri- ochrättigheterna. Reservationsrätten för den enskilde förändrar ingenting idenna demokratiskt grundläggande fråga. Den tvingar den enskilde att offentligtavslöja vilket parti vederbörande inte vill tillhöra. Det finns anledning att understryka att ett riksdagensuttalande mot kollektivanslutning på intet sätt riktar sig mot fackligaföreningars rätt att själva besluta om egna angelägenheter. Denna rätt skallsjälvklart vara orubbad. Däremot riktas uttalandet till det parti -socialdemokraterna - som registrerar som medlemmar andra än dem somindividuellt sökt medlemskap i partiet. Nuvarande missförhållanden bör, som vid fleratillfällen tidigare uttalat, bringas att upphöra i första hand genom åtgärderfrån partiets egen sida. Utskottet konstaterar att uttalande ännuinte efterföljts. Då individens rätt att själv avgöra medlemskap i politisktparti har utomordentligt stor principiell betydelse i en demokrati, börriksdagen ånyo göra ett uttalande i denna fråga. I motion 1980/81:491 av BertilFiskesjö m. fl. (c) hemställs att beslutar att hos regeringen begäratillsättandet av en parlamentarisk utredning med uppgift att dels utvärderaerfarenheterna av de folkomröstningar vi haft, särskilt omröstningen iatomkraftsfrågan, dels överväga ändrade regler för folkomröstningar i andraärenden än grundlagsfrågor. Motionärerna anför att vi nu har omfattande erfarenhet avrådgivande folkomröstningar. Det är angeläget att dessa erfarenhetersammanställs och utvärderas. En sådan utvärdering bör således komma till stånd.Det är också angeläget med en översyn av folkomröstningsinstitutet som sådantför att de brister som finns skall undanröjas. Till de frågor som enligtmotionen särskilt bör beaktas vid en sådan översyn hör om folkomröstningarnaäven formellt skall göras beslutande, vilka regler som skall gälla för rättenatt ta initiativ till folkomröstningar samt hur informationen införfolkomröstningarna skall organiseras och finansieras. KU1981/82:10 5 Enligt 8 kap. 4 § RF meddelasföreskrifter om rådgivande folkomröstning i hela riket genom lag. Igrundlagsproposition 1973:90 (s. 186-187) anförde dåvarande chefen förjustitiedepartementet bl. a. att han delade grundlagberedningens uppfattningatt det kan vara av värde att ha möjlighet att efter majoritetsbeslut iriksdagen hålla rådgivande folkomröstning, t. ex. i en fråga där partiernaönskar få kännedom om uppfattningen bland väljarna, innan de tar ställning föregen del. Däremot avvisade departementschefen i likhet med grundlagberedningentanken att tillägga en minoritet i rätt att få till stånd enfolkomröstning. En sådan ordning skulle inte kunna undgå att minskaparlamentarismens funktionsduglighet. Departementschefen framhöll vidare att ettfolkomröstningsinstitut av rådgivande karaktär inte innebär att avgörandeundandras statsorganen. Det fanns därför inte något behov av att i grundlag hanärmare regler om möjligheterna att anordna sådan folkomröstning. Det varalltså tillräckligt att det i grundlag slås fast att befogenheten att beslutaom rådgivande folkomröstning i hela riket skall ligga hos . För sådantbeslut bör lagstiftningens form användas. Utskottet anslöt sig till propositionen i fråga omfolkomröstningsinstitutets utformning (KU 1973:26, s. 35 f.). På grundval av förslag av rättighetsskyddsutredningenframlades proposition 1978/79:195 om förstärkt skydd för fri- och rättigheter m. m. Som vilande grundlagsändring (se KU 1978/79:39) antogs därvid en komplettering av 8 kap. 15 § RF, som innebär att ett förslag till ändring av grundlag skall bli föremål för folkomröstning om yrkande härom framställs av minst en tiondel av ledamöter och minst en tredjedel av ledmöterna röstar för bifall till yrkandet. Folkomröstning skall hållas med riksdagsval. Förslaget är förkastat, om de flesta som deltar i omröstningen röstar mot förslaget och de till antalet är fler än hälften av dem som har avgivit godkända röster vid riksdagsvalet. Detta förslag till grundlagsändring antogs av /(KU 1979/80:1). med förslaget till grundlagsändring antogriksdagen en särskild lag om förfarandet vid folkomröstning i hela landet.Denna lag gäller såväl rådgivande folkomröstning som folkomröstning i grundlagsfråga.I en reservation (s) anfördes att lagen endast borde gälla i sistnämnda fall. Frågan om en översyn avfolkomröstningsinstitutet har behandlats av under såväl 1979/80 som1980/riksmöten. har vid båda dessa tillfällen påkonstitutionsutskottets förslag avslagit motionerna (KU 1979/80:34 och1980/81:3). Vid båda tillfällena har reservationer (c) till förmån för bifalltill motionerna förelegat. KU1981/82:10 6 I och med införandet av 1977 årskommunallag har kommunernas möjligheter att anordna rådgivande folkomröstningaroch andra opinionsundersökningar förbättrats. (Kn 1977:07) har enligt sina direktiv att följa hur bestämmelserna rörande dekommunala omröstningarna tillämpas i praktiken. Kommittén, som ännu inteavslutat sitt arbete med dessa frågor, har också möjlighet att ta de initiativtill ändrade eller nya bestämmelser som erfarenheterna kan ge anledning till.Kommittén har lämnat en redogörelse dels för de folkomröstningari indelningsfrågan som ägt rum i och kommuner, dels förvilka kommunala omröstningar och opinionsundersökningar som över huvud tagetgenomförts . Redogörelsen lämnas i ett delbetänkande frånutredningen folkomröstningar i och 1980 (Ds Kn 1981:2).I betänkandet anför kommittén att den avser att senare återkomma med synpunkteroch förslag som kan motiveras av de studier som redovisas i rapporten. I motion 1980/81:645 av SvenAndersson m. fl. (fp, m, c) hemställs att hos regeringen anhåller omförslag till grundlagsskyddad näringsfrihet. I motiveringen anförs att detskulle vara ett avgörande steg i en politik för att öka företagarnas och övrigainvesterares tilltro till statsmakternas vilja att.bedriva en socialmarknadsekonomi att i grundlagen skydda rätten att starta och driva företag. I motion 1980/81:1906 av m. fl. (m) hemställsatt hos regeringen anhåller om förslag till grundlagsskyddadnäringsfrihet. I motiveringen hänvisas till motion 1980/81:1905 om åtgärder föratt främja näringslivet i . I den sistnämnda motionen berörsfrågan om marknadshushållningens funktionssätt allmänt. Enligt motionärerna ärdet marknadsekonomiska systemet överlägset alternativa system när det gälleratt skapa välstånd och frihet för medborgarna. Frågan om ett grundlagsskydd förnäringsfriheten har behandlats av under senareår. behandlade frågan senast i samband med behandlingenav proposition 1978/79:195 om förstärkt skydd för fri- och rättigheter. Medanledning av motionsyrkanden (fp, c, m) anförde utskottet (KU 1978/79:39)beträffande grundlagsskydd för näringsfriheten följande: KU1981/82:10 7 Beträffande näringsfriheten utgårsvensk rätt från principen att varje medborgare har full frihet att drivanäring och utöva yrke. Friheten är dock begränsad i olika hänseenden, t. ex. pågrund av säkerhets-, hälsovårds-, arbetarskydds- och andra ordningsintressen. I skilda sammanhang har frågan om införande av ettgrundlagsskydd för näringsfriheten diskuterats, men omfattningen av deinskränkningar i skyddet som i så fall måste göras har i allmänhet ansettsutgöra ett hinder för en sådan grundlagsbestämmelse. Senast intogs denna ståndpunkti förarbetena till fri- och rättighetsreform. avslogriksdagen (KU 1976/77:27) under hänvisning till det pågående arbetet irättighetsskyddsutredningen ett motionsyrkande (fp, m, c) av samma innebördsom de nu aktuella. var enligt sina direktivoförhindrad att ta upp frågor om förstärkningar av rättighetsskyddet utöver dehuvuduppgifter som ålagts utredningen. I denna del nämndes bl. a. uttryckligenfrågan om regler till skydd för näringsfriheten. I rättighetsskyddsutredningensbetänkande framlades flera förslag till förstärkt rättighetsskydd som inte varhänförliga till utredningens huvuduppgifter. Förslagen har behandlats i detföregående. Något förslag om regler till skydd för näringsfriheten framladesdäremot inte av rättighetsskyddsutredningen. I propositionen erinras om att det underremissbehandlingen av rättighetsskyddsutredningens betänkande har framförtsvissa önskemål om förstärkningar av rättighetsskyddet på ytterligare någrapunkter, bl. a. i vad gäller regler till skydd för näringsfriheten. Enligtpropositionen saknas emellertid underlag för att nu gå utöver de förslag somrättighetsskyddsutredningen har lagt fram. I propositionen uttalas att detsynes lämpligt att man nu avvaktar erfarenheterna av den utbyggnad avrättighetsskyddet som har skett genom reform samt av den förstärkningav rättighetsskyddet som kommitténs förslag kan leda till. Utskottet ansluter sig till vad som i denna del uttalats ipropositionen och finner därför inte skäl att nu föreslå att ta någotinitiativ beträffande ytterligare förstärkningar av rättighetsskyddet.Utskottet avstyrker därför motionerna 1977/78:903, 1978/79:1094 och1978/79:1655. Utskottets förslag i denna del var enigt. I motion 1980/81:1511 av OlleSvensson (s) och () hemställs att begär hos regeringen atten parlamentarisk utredning skall tillsättas för att se över valsystemet tillriksdagen i enlighet med vad som anförs i motionen. Enligt motionärerna skapar det nuvaranderiksproportionella valsystemet svårigheter för majoritetsbildningen iriksdagen. En väg att minska dessa olägenheter skulle enligt motionen vara attmed bibehållet valsystem minska valkretsarnas storlek. Med en sådan förändringskulle också avståndet mellan väljarna och deras företrädare minska samtidigtsom ett inslag av personval infördes i valsystemet. Motionärerna pekar på attpersonvals- och KU1981/82:10 8 valkretsutredningen utarbetade ett förslag tillvalkretsindelning som byggde på dessa principer. En särskild parlamentariskutredning bör tillsättas för att överarbeta personvals- och valkretsutredningensförslag. Personvals- och valkretsutredningentillkallades med uppgift att överväga möjligheterna att förstärkapersonvalsinslaget inom det proportionella valsystem som tillämpas fr. o. m.1970 års val, utarbeta förslag till en ny valkretsindelning bl. a. syftandetill mindre valkretsar ände f. n. största samt genomföra analyser av simuleradeval med majoritetsvalssystem. Utredningen avlämnade sitt betänkandePersonval- och valkretsindelning (SOU 1977:94). I betänkandet föreslogs envalkretsindelning bestående av 34 valkretsar. De största valkretsarna -, och valkretsar - uppdelades enligtförslaget på flera mindre kretsar. För föreslog utredningen attlänsvalkretsen och fyrstadskretsen skulle ersättas av tre valkretsar. Malmökommun skulle bilda egen valkrets. Därutöver skulle länet indelas i en nordligoch en sydlig valkrets. Utredningen studerade i sitt betänkande också enalternativ valkretsindelning med 54 valkretsar. Utredningens förslag harremissbehandlats men inte föranlett några ytterligare åtgärder frånstatsmakternas sida. tillkallades utredningen (Ju 1979:12) meduppdrag att se över valkretsindelningen vid riksdagsval i län.Utredningen prövade olika alternativ för hur personvals- ochvalkretsutredningens förslag beträffande skulle kunna överarbetas.Slutresultatet redovisades i betänkandet (Ds Ju 1980:3) Valkretsindelningen iMalmöhus län. I betänkandet förordade utredningen det alternativ som stämdeöverens med personvals- och valkretsutredningens ursprungliga förslag.Utredningens betänkande har inte föranlett något förslag till . I har frågan om valkretsindelningenaktualiserats . 1978 avstyrktekonstitutionsutskottet i sitt av godkända betänkande (KU 1978/79:15)en motion med förslag att personvals- och valkretsutredningens förslag skulleöverarbetas med sikte på en valkretsindelning med mindre valkretsar. Utskottetmotiverade sitt avstyrkande med att remissbehandlingen av utredningens förslagborde avvaktas innan något ställningstagande gjordes till förslagen iutredningens betänkande Vid föregående avslog ett motionsyrkande(KU 1980/81:3) med syfte att få till stånd ytterligare studier av hur ettsystem med majoritetsval skulle fungera i vårt land. Motionsyrkandetmotiverades med argument som nära anknyter till de i förevarande motionaktuella. Utskottet avstyrkte med hänvisning till att frågan om majoritetsvalnumera i endast är intressant från statsvetenskapliga synpunkter. KU1981/82:10 9 I en reservation (7 s) yrkades attregeringen skulle ges i uppdrag att på lämpligt sätt fullfölja de studier avmajoritetsvalsystemet som författningsutredningen och personvals- ochvalkretsutredningen genomfört. beslöt i enlighet med utskottetsförslag. I motion 1980/81:1117 av EssePetersson och () hemställs att hos regeringenhemställer om ett förslag till personval i enlighet med vad i motionen anförts.Enligt motionärerna finns det inget som tyder på att personvals- ochvalkretsutredningens system inte skulle fungera på ett bra sätt. Den enighet som krävs för förändringar av det svenskavalsystemet kan enligt motionen utan tvivel uppnås om detta förslag. Regeringenbör därför ta initiativ till överiäggningar mellan partierna i syfte att nåfram till ett gemensamt förslag till personvalsreform. Som framgått ovan har personvals-och valkretsutredningen avlämnat ett betänkande med ett förslag tillpersonvalssystem. Förslaget, som i sina grundläggande principer bygger på detvalsystem som tillämpas i , har remissbehandlats. Vid föregående behandlade en motion ivilken föreslogs att hos regeringen skulle hemställa om ett förslagtill personvalssystem i enlighet med personvals- och valkretsutredningensförslag. (KU 1980/81:3) avstyrkte motionen medhänvisning dels till att utredningens förslag inte var enigt, dels till attremissopinionen var sådan att förslaget inte utan vidare bearbetning kundeläggas till grund för ett nytt valsystem. I en reservation (2 fp) föreslogs attriksdagen hos regeringen skulle begära att regeringen tog initiativ tillöverläggningar mellan partierna i syfte att nå enighet om en personvalsreform. Riksdagenbeslöt i enlighet med utskottets förslag. I motion 1980/81:221 av . (vpk) hemställs att beslutar hos regeringen hemställa omutredning rörande slopande av gällande system med spärrar vid val till riksdagoch landsting. I motiveringen anförs att systemet med småpartispärrar kan ledatill att en stor del av den KU1981/82:10 10 röstberättigade befolkningen blir helt utan representationtrots att de gör sin medborgerliga plikt och deltar i valen. Detta är inteägnat att stärka förtroendet för demokratin och det politiska systemet. I 3 kap. 7 § regeringsformenstadgas att endast parti som fått av rösterna i hela riket ärberättigat att delta i fördelningen av mandaten. Dock gäller att parti som fåttfärre röster deltar i fördelningen av de fasta valkretsmandaten i valkrets därpartiet har fått av rösterna. I vallagen (1972:620) stadgas i 14:15 a att mandaten ilandstinget fördelas mellan partier. Endast parti som erhållit avrösterna i hela landstingskommunen är berättigat att delta i fördelningen avmandaten i . Den s. k. 4-procentsspärren tillkomsom ett led i den partiella författningsreformen 1968-1969. I samband därmedersattes det tidigare valsystemet, där mandaten fördelades inom slutnavalkretsar med tillämpning av jämkad uddatalsmetod, med det nuvaranderiksproportionella valsystemet med (f .n.) Ett väsentligtsyfte med valsättsreformen var att till den nya enkammarriksdagen erhålla ettvalsystem som bättre än tidigare tillgodosåg kravet på en proportionellrättvisa. I proposition 1968:27 med förslag till partiell författningsreformanförde dock föredragande statsrådet: Problemen vid utformningen avproportionella valsystem sammanhänger till väsentlig del med att man inte kandriva det rättvisetänkande som varje proportionell metod är uttryck för sålångt att andra värden i det politiska livet kommer i fara. En rättvisfördelning av mandaten i folkrepresentationen får inte köpas till priset av ettvalsystem, som uppmuntrar till partisplittring och därigenom riskerar attförlama handlingskraften hos de demokratiska institutionerna. Demokratinsarbetsduglighet är inte mindre viktig än rättvisan i valsystemet. Problemet ärhur man skall kunna förse ett proportionellt valsystem med lämpligt utformadespärrar mot småpartier. Vid behandlingen av propositionenfann (KU 1968:20) det föreslagna nya valsystemet vadavsåg såväl riksoroportionalitet som spärreffekter mot småpartier innebära enväsentligt mera rättvis och därmed från principiellt demokratiska synpunktermer tillfredsställande ordning än den dittillsvarande. Utskottet tillstyrktepropositionens förslag, och beslöt i enlighet med utskottets förslag. Frågan har därefter behandlats i med anledningav motioner, bl.