bet · G501JuU15 · 1981-12-31 00:00:00 — Närmare föreskrifter om de krav ifråga om skjutskickligheteller utbildning samt de villkor i övrigt som skall vara uppfyllda förtillstånd enligt denna lag meddelas av regeringen eller myndighet somregeringen bestämmer. meddelar närmare föreskrifter om 1. vilka luft- och fjädervapen somej omfattas av undantagsbestämmelsen i 5 § andra stycket, ' Senaste lydelse 1978:303. ' Senaste lydelse 1978:303. Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmermeddelar närmare föreskrifter om 1. vilka luft-, fjäder- och harpunvapen som ej omfattasav undantagsbestämmelsen i 5 § andra stycket. 2. vapenhandlaresoch sam-manslutnings förvaring av andra vapen än sådana luft- och fjädervapen,som är avsedda för målskjutning och som har en i förhållande till andrajämförliga skjutvapen begränsad effekt, samt sammanslutnings förvaring avammunition, 3. registerföringenhos polismyndighet. 2. vapenhandlares, museers ochsammanslutningars förvaring av andra vapen än sådana som avses i 5 § andrastycket samt satnmanstut-ningars förvaring av ammunition. 3. handelmed samt reparation och skrotning av skjutvapen, 4. registerföringen hos polismyndighet. Denna lag träder i kraft, såvittavser 22 § andra stycket, 28 b § och 38 a § första meningen, den dag regeringen bestämmer och i övrigt . Innehar någonvid lagens ikraftträdande ett skjutvapen eller en del till ett sådant vapen,som enligt äldre bestämmelser fick innehas utan tillstånd men som inte får detenligt de nya bestämmelserna, fär han inneha vapnet utan tillstånd,om tiden för rätten att inneha vapnet enligt äldre bestämmelser varitbegränsad, och annars till den 1 januari 1984eller, om ansökan om tillstånd har gjorts före sistnämnda tidpunkt, till dessansökningen har blivit slutligt prövad. Harlänsstyrelse före den nya lagens ikraftträdande meddelat beslut enligt 29 eller30 §, skall äldre bestämmelser gälla beträffande fullföljd av talan motbeslutet. JuU 1981/82:15 14 I mofion 1981/82:20 av (vpk)föreslås att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om villkor för vapentillstånd enligt 10 § vapenlagen. I mofion 1981/82:21 av () hemställsatt hos regeringen begär att åtgärder vidtas för att få till ståndett enklare.system när det gäller förvärv av ammunition för övningsskjutning. Inom har utarbetats en konvention omkontroll av enskildas förvärv och innehav av vapen (vapenkonventiönen).Konventionen har till syfte att införa effektiva metoder för kontroll avvapentrafiken mellan i första hand medlemsstaterna. Den öppnades förundertecknande . Fråganom en svensk anslutning till den europeiska vapenkonventionen har tagits upp ien inom upprättad promemoria (Ds Ju 1979:17). Ipromemorian har vidare gjorts en översyn av vapenlagstiftningen. Deti propositionen framlagda förslaget grundar sig på promemorian ochremissyttrandena däröver. 1 proposifionen föreslås att tillträder nämnda europeiska vapenkonventionen. Denna har till syfte att minskaförekomsten av okontrollerade vapeninnehav och därmed också att motverka attskjutvapen kommer till användning i samband med brott. Förslag läggs fram tillsådana ändringar i vapenlagen som föranleds av ett svenskt tillträde tillkonventionen. Ipropositionen föreslås också ändringar i vapenlagen vilka inte betingas av etttillträde till konventionen. Syftet med dessa ändringar är att minska riskernaför att vapen vållar olyckor eller kommer fill användning vid brott. a.föreslås att tillstånd att inneha vapen skall kunna tidsbegränsas i vissa fallsamt att möjligheten att återkalla fillstånd utvidgas när det gäller särskiltfarliga vapen. Proposifionen innehåller vidare förslag till regler om införsel,transporter och förvaring av vapen. Propositioneninnehåller dessutom förslag till ändringar i vapenlagen som tar sikte på attförenkla vapenhanteringen för enskilda och myndigheter. I denna del föreslåsändringar i fråga om tillståndsplikt beträffande viss ammunition och en deläldre vapen. Det föreslås också att ett vapen under vissa förutsättningar skallfå förvaras hos annan än den som har tillstånd att inneha det. JuU1981/82:15 15 Reglerna om besvär i vapenärendenföresläs ändrade på det sättet att länsstyrelsernas beslut i vissaåterkallelseärenden skall överklagas till kammarrätterna i stället för tillregeringen. De tillägg i vapenlagen som föranleds av anslutningen frånsvensk sida till vapenkonventionen föreslås träda i kraft den dag regeringenbestämmer, medan övriga ändringar föreslås träda i kraft . Den europeiska vapenkonventionen tillträde tillkonventionen Syftet med den europeiskavapenkonventionen är som sagts att kontrollera vapentrafiken mellan iförsta hand medlemsstaterna. Två olika former av kontrollsystem upptas ikonventionen. Det första innebår i huvudsak att om ett skjutvapen som finns iett fördragsslutande land (värdlandet) överiåts till nägon som är bosatt i ettannat fördragsslutande land (hemlandet), sä skall värdlandet underrättahemlandet om överlåtelsen. En sådan underrättelse skall också skickas, om ettskjutvapen som finns i ett land utan ägarbyte varaktigt överförs till ett annatland, t. ex. i samband med emigration. I den andra, mera utvidgade formen av kontrollsysteminnebär samarbetet även en skyldighet för en fördragsslutande stat att vidtalämpliga åtgärder för att försäkra sig om att skjutvapen som finns inom dessterritorium inte överlåts till personer som inte är bosatta där, om inte dessaförst har beviljats tillstånd frän behöriga myndigheter \ värdlandet. Så långtinnebär kontrollsystemet inte någon avvikelse frän vad som följer av redangällande svenska regler. Konventionen i denna del innebär vidare att tillstånd iden aktuella situationen inte får beviljas, om inte myndigheterna först harförvissat sig om att tillstånd för ifrågavarande transaktion har beviljats avbehöriga myndigheter i hemlandet (kravet på dubbelt tillstånd). Vidare gälleratt om personen i fråga tar skjutvapnet i besittning i den fördragsslutandestat där transaktionen äger rum (värdlandet), så fär tillstånd beviljas endastpå samma grunder och villkor som i allmänhet gäller för personer bosatta ivärdlandet. Utförs skjutvapnet , är värdlandets myndigheter dockendast skyldiga att förvissa sig om att myndigheterna i hemlandet har lämnattillstånd i det särskilda fallet fill transaktionen eller till sådanatransaktioner i allmänhet. De tillstånd som det här blir fräga om kan ersättasmed en internationell licens. I likhet med departementschefen anser utskottet att syftetmed vapenkonventionen tillgodoser ett viktigt intresse, och en allmänanslutning till konventionen synes kunna bidra fill att minska förekomsten avillegalt disponerade vapen och därigenom reducera riskerna för att skjutvapenskall nyttjas i samband med brott. Konventionens praktiska värde från dessasynpunkter skall dock inte överdrivas; flertalet vapen som används i brottsligasammanhang lär ju sällan ha ätkommits på legal väg. JuU 1981/82:15 16 Även om sålunda värdet från brottsförebyggandesynpunkt av en svensk anslutning till vapenkonventionen enligt utskottetsuppfattning måste bedömas med försiktighet, torde dock konventionen kunna fåen kontrollfunktion som inte kan frånkännas betydelse. En svensk anslutningtill konventionen kan också såsom departementschefen påpekar ses som ett led ivår tradifionella politik i fräga om europarädskonventioner och andrainternationella överenskommelser som syftar till att motverka terrorism.Utskottet delar därför departementschefens uppfattning att inte börställa sig utanför det nu aktuella samarbetet utan ta till vara de möjlighetersom konventionen erbjuder till en samverkan mellan europarådslän-dema även ifråga om vapenkontrollen. Utskottet fillstyrker alltså att godkännerkonventionen. Till frågan om förbehåll från svensk sida och om de ändringar ivapenlagen som erfordras för ett tillträde till konventionen återkommerutskottet i det följande. Enligt konventionen har fördragsslutande part rättatt göra förbehåll helt eller delvis i fråga om systemet med dubbla tillståndoch delvis beträffande systemet med underrättelseskyldighet. Departementschefenanser att ett förbehåll från svensk sida bör gå ut på att åtar sigunderrättelseskyldighet endast beträffande de från brottsförebyggande synpunktintressanta vapnen samt beträffande vitala vapendelar och ljuddämpare tillsådana vapen. Enligtdepartementschefens mening bör förbehålla sig rätten att inte tillämpasystemet med dubbla tillstånd. I sammanhanget påpekar departementschefen attvar och en som här i landet förvärvar ett vapen enligt gällande regler ivapenlagen måste ha svenskt innehavsfillständ, oavsett om han är bosatt här ilandet eller utomlands. Detta innebär enligt departementschefen att Sverigeredan uppfyller huvudkraven i konventionens kapitel om dubbelt tillstånd.Departementschefen anser att genom en förklaring i anslutning tillrattfikafionen lämpligen bör ge till känna att man trots förbehållet mot dettakapitel avser att uppfylla huvudkraven i kapitlet från svensk sida. Utskottetfinner för sin del inte anledning fill erinran mot de förslag till förbehålloch det förslag fill förklaring som departementschefen har angett. Avkonventionen föranledda ändringar i vapenlagen Ett svenskt fillträde till konventionen kräverlagstiftning, och i propositionen föreslås att den lagreglering som behövs tasin i vapenlagen. Utskottet delar denna uppfattning och godtar de förslag som idetta hänseende läggs fram i propositionen (22 § andra stycket, 28 b § och 38 a§ vapenlagen). JuU 1981/82:15 17 Andrafrågor rörande vapenlagstiftningen Allmänna överväganden Skjutvapen och ammunition har i varitunderkastade kontroll från det allmännas sida i fräga om förvärv och innehavalltsedan slutet av . Huvudsyftet med den reglering somvapenlagen innehåller är att hindra okontrollerade vapeninnehav och därmedockså att stävja användningen av skjutvapen i samband med brott och annat missbrukav sädana vapen. Dettorde stä klart att skjutvapen likväl i inte ringa omfattning används som medelatt begä brott. I linje med vad utskottet fidigare har uttalat måstesamhället kraffigt motarbeta tendenserna fill att vapen av olika slag i ökadutsträckning kommer till användning vid bl. a. våldsbrottslighet (JuU1980/81:26 och 33). mening är en del av de i propositionen föreslagna ändringarna ivapenlagen ägnade att minska riskerna för att skjutvapen kommer till användningvid brott eller vållar olyckor. Vad som föreslås i detta hänseende ansluter sigutskottet till. uttalade i förarbetena fill vapenlagen kan en lagstiftning på områdetinte utformas enbart med beaktande av kontrollsynpunkterna (JuU 1973:38).Angelägenheten av en effekfiv kontroll måste vägas mot intresset av attlegifimt innehav och bruk av skjutvapen inte i onödan försvåras. Det alldelesövervägande antalet personer som innehar eller intresserar sig för vapen ärlaglydiga och ansvarskännande medborgare. En alltför långtgående reglering kandärför enligt utskottets mening av mänga upplevas som onödig. Det står f. ö.klart att inte ens den mest ingripande reglering kan eliminera risken attobehöriga personer kommer över vapen. Medhänvisning till det nu sagda ställer sig utskottet också bakom de förslag tilländringar som tar sikte på att förenkla vapenhanteringen för enskilda ochmyndigheter. Sammanfattningsvisgodtar utskottet såvitt nu är i fråga de i propositionen föreslagnaändringarna i vapenlagen. Tidpunkten för ikraftträdandet i denna del bör docksättas fill . Till vissa frågor med anknytning tilllagförslaget återkommer utskottet i det följande. Enligt 5 § vapenlagen gäller i princip tillståndspliktför förvärv av ammunition. Härifrän görs dock flera undantag. Således gäller fn., enligt 4 § 6 vapenlagen, inte något krav på tillstånd för kulammunition medcentralantändning som är avsedd för jaktstudsare. Däremot krävs fillstånd förkulammunition med centralantändning avsedd för exempelvis målskjutning medgevär. I propositionen föreslåsen sådan ändring i 4 § 6 vapenlagen att alla JuU 1981/82:15 18 kulpatronermed centralantändning för gevär och - med vissa undantag -alla patroner medkantantändning till sådant vapen släpps fria. Därmed blir också kulammunifionavsedd för mäl- och övningsskjutning i princip undantagen från kravet pätillstånd. Beträffandegevärsammunition med kantantändning uttalar departementschefen, som antytts,att tillståndsplikten bör finnas kvar i vissa fall, nämligen såvitt gällerammunition av kalibern 5,6x15 R och annan ammunifion till salongsgevär.Departementschefen föreslår att saken lagtek-niskt löses så att regeringen i 4§ 6 vapenlagen bemyndigas att för viss ammunition föreskriva tillståndsplikt.Regleringen i ämnet kan då ske i vapenkungörelsen (1974:123). Imotion 1981/82: 21 krifiseras den i propositionen föreslagna ordningen attfillståndsplikt fortfarande skall gälla beträffande ammunition av kalibern5,6x15 R och annan ammunition till salongsgevär. Enligt motionären brukasammunition av detta slag i huvudsak för övningsskjutning. Den som har fillståndatt inneha ett vapen avsett för det berörda slaget av ammunifion bör enligtmotionärens mening kunna skaffa sig ammunition fill vapnet utan särskildomgång. Motionären anser att man bör försöka få till stånd en smidigareordning, t. ex. att den som vill köpa övningsammunition av berört slag endastbehöver förete vapenlicensen och kunna legitimera sig. Salongsgevärutgör den gängse benämningen pä gevär i kaliber (.22 inches, dvs. 0,22tum) för patroner med hylsor av kantantändningstyp. används vanligenpatroner med beteckningen .22 kort, .22 Long (5,6x 15 R) och .22 Long Rifle(5,6x 15 R). Även ammunition betecknad .22 Long Zimmer (5,6x 15 R) används tillsalongsgevär. Ammunifionen till salongsgevär är förhållandevis billig i inköp.Det kan också tilläggas att det torde finnas enhandsvapen (revolvrar ochpistoler) för ammunition i kaliber .22. Detfinns både äldre och moderna gevär i kaliber . EnHgt vad som upplyses ipropositionen görs vid tillständsgivning skillnad mellan äldre och modernasalongsgevär; äldre, lättare vapen i kaUber 5,6, företrädesvis enskottsvapen,får förvärvas endast i undantagsfall. Dessa vapen har nämligen inte sällanundermålig precision och bristfällig mekanism. Moderna småviltsstudare ikaliber betraktas däremot vid tillståndsgivningen som kulvapen i allmänhet. Eftersomtillståndsgivningen för äldre salongsgevär även i fortsättningen skall vararestriktiv, anser departementschefen att också all ammunition av aktuellt slagbör vara tillståndspliktig. Närdet gäller den förordade regleringen beträffande salongsgevärsam-munition villutskottet till att börja med ansluta sig till departementschefens uttalandedärom att fillständsgivningen för innehav av äldre salongsgevär bör vararestrikfiv. Sådana vapen är nämligen inte lämpade för jakt och kan f. ö. på grundav bristfällig teknik vara farliga att använda. JuU 1981/82:15 19 tetanser emellertid att därav inte nödvändigtvis måste följa att möjligheternaatt förvärva ammunition till dessa gevär också i fortsättningen begränsasgenom krav pä tillståndsplikt. Det kan nämligen enligt utskottets meningifrågasättas om en sådan begränsning i nägon avgörande grad tjänar syftet attstävja bruket av de äldre salongsgevären. Tillvad som har sagts kommer att kravet på tillståndsplikt för förvärv avammunifion till gevär i kaliber 5,6 enligt utskottets uppfattning på ettonödigt sätt drabbar dem som innehar moderna gevär i denna kaliber. Sådanavapen används inte bara för jakt efter småvilt och för jakt- eller viltvårdutan också för övningsskjutning samt för sport- och tävlingsskyt-te. synas irrationellt att ha en ordning som innebär att den som betrotts medtillstånd att inneha ett gevär i kaliber 5,6 skall vara sämre ställd i fråga ommöjligheterna att förvärva ammunition till sådant vapen än den som har ettgevär med grövre kaliber. Av betydelse är också att den radandefria handeln med kulammunition med centralantändning för jaktstudsare intesynes ha inneburit olägenheter av det slag som vapenlagstiftningen syftar tillatt motverka. Vadsom har anförts i det föregående leder utskottet till uppfattningen att iprincip inte heller ammunition med kantantändning till gevär i kaliber 5,6 mmbör omfattas av kravet pä fillstånd. Utskottet ställer sig därmed i huvudsakbakom önskemålen i motion 21. Det förtjänar här att anmärkas att den ammunitionsom här avses kan användas till vissa enhandsvapen. Med tanke på denrestriktivitet som gäller i fråga om tillståndsgivningen för sådana vapen behöverutskottets nu gjorda ställningstagande dock inte inge några betänkligheter, ochdet innebär inte heller något generellt frångående från principen om atttillståndsgivningen för ammunition till visst vapen bör följa de riktlinjer somgäller i fräga om tillståndsgivningen för vapnet. Utskottetsställningstagande tar först och främst sikte på all sådan ammunition som harkalibern 5,6x15 R (dvs. ammunition med beteckningen .22 Long, .22 Long Rifleoch .22 Long Zimmer). Även annan, kortare ammunition (.22 kort) inbegrips iställningstagandet. Det i 4 § 6 vapenlagen föreslagna bemyndigandet förregeringen att för viss ammunition föreskriva tillståndsplikt bör alltså inteutnyttjas i fräga om den nu angivna ammunitionen. nu med anledning av motion 21 har anfört bör som sin meningge regeringen till känna. Innehavav vapen för samlarändamäl m. m. I 10 § vapenlagen föreskrivs att i ett beslut omtillstånd att inneha vapen skall anges för vilket särskilt ändamål som vapnetfår användas. I paragrafen anges vidare att ett tillstånd att inneha vapen kanförenas med vissa särskilda villkor. Ett sådant villkor kan gå ut på att vapnetskall göras varaktigt obrukbart eller att vapnet skall förvaras på visst sätt.I proposi- JuU 1981/82:15 20 tionenföresläs inte nägra sakliga ändringar i de nu berörda bestämmelserna. Beslutom tillstånd att inneha vapen meddelas av polismyndighet, som därvid fårföreskriva vilka villkor som skall gälla för tillståndet. Polismyndighetensbeslut får överklagas hos . Imotion 1981/82:20 vänder sig motionären mot den tillämpning avvillkorsföreskriftema i 10 § som förekommer. Enligt motionären sker enolikartad fillämpning av föreskrifterna vid de olika polismyndigheterna, någotsom skapar missnöje. Kulturhistoriskt värdefulla vapen kan enligt motionärenförstöras genom polisens föreskrifter om att de skall göras obrukbara.Motionären anser att åläggande om att vapen skall göras varaktigt obrukbartbör ifrågakomma endast undantagsvis om särskilda skäl föreligger. Somett allmänt villkor för att en enskild person skall fä tillstånd att innehaskjutvapen gäller att han har behov av vapnet och att det skäligen kan antasatt han inte kommer att missbruka det. Behovet av att inneha vapnet kan avseandra ändamål än skjutning, t. ex. samlar- eller prydnadsändamål. Tillståndkan också gälla innehav av vapen som har särskilt affekfionsvärde för sökanden.Skall vapnet inte innehas för skjutning kan det bli aktuellt att förenatillståndet att inneha vapnet med villkor, t. ex. att det skall göras varaktigtobrukbart. Reglernaom möjligheten att förena ett tillstånd med villkor att vapnet görs obrukbartfick sitt nuvarande innehåll genom vapenlagen. I förarbetena till lagen (prop.1973:166) angavs bl. a. att för att kravet på varaktig obrukbarhet skall varauppfyllt fordras att skott över huvud taget inte kan avlossas med vapnet, t.ex. genom att dess patronläge svetsats igen eller att pipans bakre del svetsatsihop. Även andra ingrepp kan förekomma (prop. s. 56). Närdet gäller innehav av vapen för samlarändamäl konstaterades i 1973 årsproposition (s. 112) att privatpersoners vapensamlingar kan medföra särskildaproblem och risker från säkerhetssynpunkt. I anslutning härtill berördes fråganom att som villkor för tillståndet föreskriva att vapnet görs varaktigtobrukbart. Departementschefen anförde (prop. s. 113 f) bl. a. att ett sådantingrepp som det var fråga om kunde komma att stå i strid med nägotav de intressen som ligger bakom en samlarverksam-het. Å andra sidan var detenligt departementschefen troligt att det för en samlare trots allt kunde varaett fördelaktigare alternativ att få möjlighet att inneha vapnet i obrukbartskick än att inte alls få ha det i sin samling eller att visserligen fåtillstånd till innehavet men därvid vara tvungen att underkasta sig långtgåendeförvaringsföreskrifter. Departementschefen anförde vidare att en föreskrift omobrukbarhet i första hand borde meddelas när säkerhetsaspekterna ärbeaktansvärda och det tillika är fräga om moderna vapen till vilka manförhållandevis lätt kan anskaffa ammunition; äldre vapen till vilka man inte ihandeln utan svårighet kan skaffa ammuni- JuU 1981/82:15 21 tionborde sålunda enligt departementschefen som regel få innehas utan att görasvaraktigt obrukbara. Enligtbemyndigande har utfärdat närmare föreskrifter ochanvisningar till vapenlagstiftningen. I föreskrifter den 30 december 1976berörs bl. a. frågan om vapen hos samlare och villkoren för tillstånd i sådanafall. Föreskrifternagår i princip ut pä att i den män ett vapen är brukbart för skottlossning ochammunition finns i marknaden villkor bör uppställas att det skall görasvaraktigt obrukbart. Kulsprutepistol eller annat helautomatiskt vapen får somregel inte ingå i vapensamling om inte vapnet görs varaktigt obrukbart.Beträffande pistol eller annat enhandsvapen skall, om tillstånd över huvudtaget meddelas, föreskrivas att vapnet görs varaktigt obrukbart eller, om detbedöms vara tillräckligt, att särskild förvarings-föreskrift utfärdas. Irikspolisstyrelsens föreskrifter berörs i sammanhanget också frågan om skyddetför de lokaler i vilka vapensamlingar förekommer. Vidställningstagande till mofionsspörsmälet vill utskottet slå fast att det måstevara ett angeläget samhällsintresse att skjutvapen inte kan komma tillanvändning i brottsliga sammanhang. Åtskilliga av bestämmelserna ivapenlagstiftningen är också utformade i detta syfte. Enskilda personersintresse av att samla skjutvapen erbjuder som har konstateratssärskilda problem och risker från säkerhetssynpunkt. Det finns därför enligtutskottets mening skäl att omgärda tillståndsgivningen för samlarändamäl medrestriktioner i fråga om villkoren för innehav av vapen i sådant syfte.Möjligheterna att som villkor för innehavet uppställa krav pä att vapnet skallgöras varaktigt obrukbart fyller härvidlag en viktig funktion. mening kan det inte komma i fräga att säsom föreslås i motion 20ändra reglerna härom i vapenlagen. Enannan sak är att fillämpningen när det gäller att bedöma om ett vapen skallgöras varaktigt obrukbart måste ske med omdöme och under avvägning mellansäkerhetsaspekterna och samlarintresset och andra liknande motståendeintressen. Det bör i sammanhanget understrykas att möjligheten till enbetryggande förvaring av ett vapen inte sällan kan göra det onödigt med enföreskrift om obrukbarhet. Särskilt angeläget är det, säsom vid allrättstillämpning, att de fillståndsgivande myndigheternas praxis inte uppvisarför stora variafioner. Regeringens och möjligheter attutfärda föreskrifter fyller enligt utskottets mening en viktig funktion närdet gäller att åstadkomma en mer enhetlig rättstillämpning och utskottet anseratt det kan vara av värde att dessa möjligheter utnyttjas i större utsträckningän f. n. Som en följd av beslut i förevarande lagstiftningsärendemåste en översyn göras inte bara av vapenkungörelsen utan också avrikspolisstyrelsens föreskrifter. Utskottet utgår från att vad utskottet nu haranfört beaktas i översynsarbetet utan någon särskild åtgärd från riksdagenssida. Med det nu anfördaavstyrker utskottet bifall till motion 20. JuU 1981/82:15 22 Utskottets hemställan Utskottet hemställer 1. att med bifall tillproposition 1981/82: 1 godkänner den europeiska konventionen den 28 juni 1978om enskilda personers införskaffande och innehav av skjutvapen med de förbehålloch den förklaring som angetts i det föregående,