bet · G501SkU14 · 1981-12-31 00:00:00 — Vad gäller förslaget i motion 1172delar justitieutskottet den under skatteutskottets remissbehandling uttaladeuppfattningen att fördelar skulle kunna uppnås om skattemålen i länsrätternakunde handläggas på motsvarande sätt som i kammarrätterna enligt 4 5förordningen (1977:937) om kammarrätterna.s domkretsar ni. Emellertid rymmerfrågan - såsom också framgår av remissvaren - åtskilliga tekniska och andrapraktiska svårigheter, och saken måste enligt justitieutskottets uppfattning närmareutredas innan kan ta ställning till motionsönskemålet. Utskottetutgår från att spörsmålet kommer att uppmärksammas i anslutning till denaviserade översynen av skatteprocessen. Någon åtgärd från sida tillföljd av motionen påkallas enligt justitieutskottets mening inte. Även förslagen i motion 1542 gäller frågeställningar somaktualiseras vid en översyn av skatteprocesscn. ställer sigpositivi till det intresse som bär upp motionsönskemålet - rationalisering av skatteprocessenmed bibehållet krav på rättssäkerhet - men vill inte föregripa resultatet av en SkU1981/82:14 12 sådan översyn och avstår från att göra en närmarebedömning av de skilda förslagen. Utskottet vill dock - i linje med vad somframkommit under skatteutskottets remissbehandling - uttala viss tveksamhetinför förslagen i motionen, särskilt tanken att återinföra bestämmelser om s.k. stupstock i skatteprocessen. En återgång till en sådan ordning synes intevara förenlig med förvaltningsrättsreformens syfte att öka den enskildesrättssäkerhet i förvaltningsprocessen. Under hänvisning till det föreståendeutredningsarbetet anser justitieutskottet att det saknas anledning till någonriksdagens åtgärd till följd av motion 1542. Sammanfattningsvis anser justitieutskottet attskatteutskottet bör avstyrka bifall till motionerna. Närvarande: (), (), ÅkePolstam (c). i (fp), (), (),(), i (s), (), HelgeKlöver (s), (), (), () ochStina (). SkU1981/82:14 13 Yttrande över motionerna1980/81:1172 och 1542 RSV far med anledning av skatteutskottets anhållan anföraföljande. RSV delar motionärernas uppfattningom att avsevärda fördelar skulle uppnås om skatternålen i länsrätterna kundehandläggas på motsvarande sätt som i kammarrätterna enligt 4 § förordningen omkammarrätters domkretsar m. m. (SFS 1977:397). Ett genomförande av vad somföreslås skulle leda till vissa besparingar som rättssäkerheten i endel fall förmodligen skulle förbättras. Enligt RSVs mening kan emellertid ettgenomförande inte ske på en gång utan närmare utredning. Möjligen kangenomförande ske successivt på kortare eller . En fråga som nära sammanhänger med vad som anförs imotionen är den s. k. utbotaxeringen. En slopad utbotaxering bör nämligen ledatill ändrade forumregler. föreslog i sin rapport -Rationalisering av skatteadministrationen - att utbotaxeringen skulle slopas.RS-projektet. som sedermera fortsatte utredningsuppdrag,anförde (1976:1 s. 189) att utbotaxeringen inte kunde slopas förrän efter år1979 och först sedan förslaget närmare utformats i ett fortsattutvecklingsarbete. Tillräckliga resurser för att göra ett sådantutvecklingsarbete har emellertid saknats. En arbetsgrupp inom RSV - - håller f. n. påatt se över taxeringsarbetet i första instans. Avsikten är bl. a. att göradetta arbete enklare och mer rationellt. RSV är av den uppfattningen attutbotaxeringen bör kunna slopas successivt. I ett första steg kan t. ex.deklarationsskyldigheten till utbokommun för fritidsfastigheter slopas utannågra större problem. Taxering kommer då uteslutande att ske i hemortskommunenoch besvär bör då kunna anföras till länsrätten i samma kommun. Det kan synas problemfritt att slopa utbotaxeringen. Så äremellertid inte fallet. Olika intressen gör sig här gällande, inte minstkommunernas anspråk på skattekronor. Vidare uppkommer svårigheter när detgäller t. e\. delägare i flera län som gemensamt äger jordbruksfastighet.Mellankommu-nala skatterätten har i en skrivelse till Justitiedepartementetlämnat exempel på olika slags besvärsmål som borde kunna samordnas i en ochsamma besvärsinstans (bil. SkU 1981/82:14 14 I motionen föreslås tre åtgärdersom avsevärt skulle påskynda skatteprocessen och kunna leda till enminskning av skattebyråkratin. I fråga om det som anförs under punkterna 1 och 2 delarRSV motionärens mening. Dessa frågeställningar har behandlats utförligt i denrapport " som en av verkettillsatt arbetsgrupp, , lagt fram (s. 137 ff). Motionärens förslag om att återinföra en tidsgräns närlänsrätt senast skall ha avgjort ett mål har såväl fördelar som nackdelar. 1samband med att den s. k. stupstocken togs bort anförde departementschefen(prop. 197l:6(ls.93) bl. a. följande: "".Att en domstol skallavgöra mål så snart det kan ske uttrycker en självklar grundsats som inte tordebehciva lagfästas. Någon bestämmelse av denna innebörd finns inte heller iförvaltningsprocesslagen. som också saknar andra föreskrifter om när mal skallavgöras. Betydelsen av ett snabbt avgörande är för övrigt i åtskilliga målstörre ån i taxeringsprocessen, t. ex. i mål som angår administrativafrihetsberövanden och körkortsmål. Några regler om när sådana mål skall avgörasfinns dock inte i specialförfattningarna i fråga. I och för sig finns det vissa skäl som talar för attskatterätten skall ha en tidsgräns för avgörande av mål. främst detförhållandet att har sin taxering, och att mål rörande ett årstaxering i möjligaste mån bör avgöras innan prövningen av ett kommande årstaxering aktualiseras. Som landskontorsutredningen visar har emellertidbestämmelsen i 89 i) lett till allvarliga olägenheter. Den medförde sålundaojämnheter i arbetsbördan till följd av att svårbedömda mål i stor utsträckningförskjuts till månaderna . Detta leder i sin tur till brister iutredningen och handläggningen av målen. Jag har förståelse för landskontorsutredningens förslagatt visserligen ha en tidsgräns för skatterättens avgörande av mål men göragränsen mer elastisk. Bestämmelsen i 89 S är emellertid att uppfatta som enordningsföreskrift. Om sålunda en prövningsnämnd inte har möjlighet att avgöramål inom den tid som anges i denna paragraf, saknar dess beslut inte för denskull rättslig verkan. En motsvarande ordningsregel för skatterätt har enligtmin mening inte sin plats i TF. 1 den mån uttrycklig reglering hårav ansesnödvändig, bör den därför ske i administrativ ordning.'" Starka skäl måste föreligga för attåterinföra den tidsgräns som tidigare tagits bort. Enligt RSVs uppfattning börman inte nu ta ställning till denna fråga utan först avvakta resultatet avsåvål den ovannämnda rapporten ""Förenkla taxeringsprocessen! ""som den nyssnämnda arbetsgruppens förväntade förslag om förenkladetaxeringsregler i materiellt hänseende. Förhoppningsvis kan resultatet häravbli sådant att frågan om att återinföra en tidsgräns faller. SkU1981/82:14 15 Beslut i detta ärende har fattatsav undertecknad generaldirektör. Vid den slutliga handläggningen har därjämtenärvarit skattedirektör och avdelningsdirektör . SkU1981/82:14 16 uWaVdWdejustitiedepartementet, domstolsenheten, genom dåvarande departementsrådetnumera lagmannen vid länsrätten i och länsrättslagmännen en skrivelse rubricerad"Ifrågasatt översyn av skatteprocesscn" (Dnr 1910-80). Skrivelsentillställdes inte mellankommunala skatterätten (MKSR). Efter samtal medLundborgs efterträdare t. f. departementsrådet avger MKSR nuföljande yttrande i anledning av de i skrivelsen framställda frågorna. MKSR har med något undantag inskränkt yttrandet tillsådana frågor som speciellt rör MKSRs verksamhet. 1 de mer generellafrågeställningarna har MKSR med hänsyn bl. a. till att dessa frågor säkerligenredan har blivit ordentligt belysta av övriga domstolar avstått från att lämnanågra synpunkter. För att inte göra yttrandet alltför svårläst harargumenteringen i de olika frågorna gjorts relativt kortfattad, öm det skullevara något oklart i de summariska redogörelserna ställer företrädare för -i första hand kanslichefen - upp och lämnar de kompletterandeuppgifter som kan behövas. Fr. o. m. är MKSRs postadress Box17085, 104 62 . MKSRs telefonnummer är fr. o. m. 08/68 0440. Den nedan angivna numreringen följer numreringen iskrivelsen från . Nämndemännen vid MKSR har lång erfarenhet frånnäringslivet eller från utskottsarbete (skatteutskottet) i . Debesitter särskild sakkunskap och de har bred erfarenhet av såvälföretagsekonomiska som skatterättsliga problem. Med hänsyn till de inveckladeoch svårbedömbara rörelsebeskatt-ningsmål som förekommer vid MKSR är derasnärvaro ofta av stort värde. Även om MKSR är domför med tre ledamöter förutomordföranden kallas därför regelmässigt fyra nämndemän till ett sammanträde medMKSR. MKSR kan ej finna att några särskilda fördelar skulleuppnås med att skära ned antalet nämndemän, vad gäller domförheten, från minsttre till minst två. Rättssäkerhetskrav talar i stället för att den nuvarandeordningen, i varje fall för MKSRs del, bibehålls. Justitieombudsmannen i ett beslut (Dnr 1564-1980) rubricerat""Förvaltningsdomstolarna och de muntliga förhand- SkU 1981/82:14 17 lingarna - synpunkter med anledning av ett enskiltfall"' på s. 9n-10ö anfört: "1 detta sammanhang kan jag inte låta bliatt påpeka att formuleringen i 9 § förvaltningsprocesslagen onekligen inbjudertill missuppfattning hos den enskilde som inte är van att läsa lagtext. Densäger inte rent ut att det är domstolen som ensam bestämmer om det skall blimuntlig förhandling eller inte."" anför därefteratt det kan vara lämpligt att se över utformningen av 9 §förvaltningsprocesslagen. MKSR delar justitieombudsmannens uppfattning.Lagtexten bör därvid få en sådan utformning att det klart framgår att det ärrätten och inte den enskilde som bestämmer om det skall bli muntlig förhandlingeller ej. MKSR får i övrigt när det gäller frågan om muntlig förhandling ochdärmed sammanhängande frågor hänvisa till justitieombudsmannens beslut samtdessutom tillägga, att det enligt MKSRs erfarenhet ytterst sällan är så att enmuntlig förhandling tillför målet något utöver vad som redan finns angivet ihandlingarna i målet. Det sistnämnda betyder att en muntlig förhandling som ägtrum i normalfallet har varit obehövlig. Genom att införa på länsrätts-och MKSR-nivå en regel som motsvarar 4 S förordningen (1977:937) omkammarrätternas domkretsar m. m. skulle stora samordningsvinster kunnaerhållas. Genom införande av en sådan regel skulle nämligen handläggning avärenden som hör ihop kunna ske . Som exempel pä ett fall då en sådanregel skulle kunna användas må nämnas att en transaktion mellan ett fåmansbolagoch dess ägare har blivit föremål för en skatteprocess och att det föreligger alternativayrkanden, antingen skall delägarens (delägarnas) eller bolagets taxering höjaseller sättas ned. Faller då bolaget inom MKSRs kompetensområde men intedelägaren (delägarna) uppstår genast merarbete totalt sett eftersom målen medden ordning som råder inte kan samordnas hos en av domstolarna. Är dessutomdelägarna bosatta i skilda län kan merarbetet bli betydande. Dessutomföreligger ofta praktiska olägenheter i det att den ena av domstolarna måsteavvakta den andra domstolens dom. För själva sakfrågan är det givetvis också avvärde om samtliga mål kan tas till avgörande av en och samma domstol vid etttillfälle. Som ytterligare exempel må nämnas taxering av delägare i etthandelsbolag, vars verksamhet i sig inte gjort att delägarna faller in underMKSRs kompetensområde. Är delägarna bosatta i skilda län och är det fråga om enskatteprocess hänförlig till transaktioner i handelsbolaget skulle storaarbetsmässiga vinster erhållas om målen kunde sammanföras till en domstol. Viden samordning av målen i enlighet med ovanstående gäller även att antaletinblandade taxeringsintendenter kan reduceras till en. Med hänsyn till MKSRs ställning som en""neutral" skattedomstol torde målen i normalfallet börasamordnas i MKSR. Huruvida samordning bör ske 2 1981/82. SkU1981/82:14 18 bör därvid ankomma på MKSR att avgöra. Enligt 75 § taxeringslagen gäller att ombesvärshandhng har tillställts annan länsrätt än den som har att pröva besvären skall länsrätten översända handlingarna till den länsrätt som har att pröva besvären. Genom bestämmelse i 2 § 1 mom. 4 st taxeringslagen blir 75 S tillämplig även j fråga om MKSR. I normalfallet sker överlämnanden enligt 75 § taxeringslagen på . ett riktigt sätt. Inte sällan förekommer det dock att mål som helt klart inte faller in under MKSRs kompetensområde överlämnas till MKSR. Det är av många skäl olyckligt. För att undvika sådana felaktiga överlämnanden tillämpar flera länsrätter det förfaringssättet att de informellt kontaktar MKSR innan målet överlämnas. MKSR anser att en uttrycklig bestämmelse om ett sådant samråd som därvid förekommer bör införas i anslutning till 75 § taxeringslagen. Enligt 73 § 4 st taxeringslagen skall besvär rörandetaxering av aktiebolag i koncernförhållande, om bolagen avlämnat eller skolat avlämna självdeklaration inom skilda län, prövas av MKSR. Motsvarande bestäm melse finns inte såvitt gäller ekonomiska föreningar i koncernförhållande. Enligt MKSRs mening bör även sådana koncernkonstruktioner falla in under MKSRs kompetensområde. D. Avräkning av utländsk skatt skall enligt 27 § 5 stlagen (1947:576) om statlig inkomstskatt ändras av länsrätt (MKSR) ifall länsrätten (MKSR), kammarrätt eller regeringsrätten ändrat åsätt taxering eller påfört eftertaxe- ring. MKSR anser att regeln bör ändras så att den domstol som ändrat taxeringen eller påfört eftertaxering också skall vidtaga erforderlig ändring i avräkningsbeslutet. I fråga om avräkning av utländsk skatt enligt bestämmelsei dubbelbeskattningsavtal finns det inte någon motsvarande bestämmelse.Oklarhet råder i praxis. Enligt MKSR bör en klargörande regel av samma innebördsom beträffande avräkning av utländsk skatt enligt lagen om statliginkomstskatt införas. Vid MKSR förekommer ett stortantal mål där fråga är om fördelning av rörelseinkomst mellan flera kommuner.Regler härom finns i 57. 58, 60 och 61 §§ kommunalskattelagen. De i 58 och 60§§ angivna fördelningsprinciperna är - enär fråga inte är om att upprättaspecialbokslut för varje fast driftställe i rörelsen - relativt grovaschabloner. Någon absolut rättvis fördelning av rörelseinkomsten mellan berördakommuner erhålles således inte. Med hänsyn härtill har MKSR ansett sig kunnatillämpa det förfaringssättet att en efter omständigheterna ringa ändring avden kommunalskattepliktiga rörelseinkomsten har fördelats endast på den ellerde kommuner där den skattskyldige har haft den största rörelseinkomsten. SkU1981/82:14 19 Tillvägagångssättet har nästan undantagslöst godtagits avsåväl parter som överinstanser. Genom tillvägagångssättet - vilket nästanalltid betyder att den fördelningsprincip som använts av den skattskyldige iavlämnade deklarationer inte har följts - har undvikits tidsödande omräkningarav samtliga kommunaltaxeringar. Vidare har omdebiteringar av skatt förenklats.Arbetsbesparingen för samtliga inblandade har blivit avsevärd. Genom att använda den angivna fördelningsprincipen vid enhöjning av den kommunalskattepliktiga rörelseinkomsten går vissa kommuner misteom skattebelopp. Å andra sidan blir effekten den motsatta vid en nedsättning avrörelseinkomsten. Naturligt sker på så sätt en viss utjämning. På grund häravoch då fördelningsprincipen endast tillämpas på relativt små ändringar av denkommunalskattepliktiga rörelseinkomsten påverkas det kommunala skatteunderlagetendast i ringa mån. MKSR kan i normalfallet använda sig av den angivna fördelningsprincipcnutan att processuella eller materiella regler hindrar detta. Ofta är ocksåparterna överens om att principen bör tillämpas. Ä andra sidan förekommer falldå MKSR jämlikt bestämmelserna i 58 S kommunalskattelagen måste räkna omsamtliga kommunaltaxeringar. Det kan medföra att höjningarna ellernedsättningarna av taxeringarna till inkomstskatt i vissa kommunerbegränsas till något hundratal kronor (ibland något tiotal kronor) oaktatsjälva ändringsbeloppet uppgår till . Ett praktiskt exempel härpå är fördelning av inkomst avbankrörelse, som enligt 58 § kommunalskattelagen skall beskattas "i varjekommun, där huvud-eller avdelningskontor funnits, till så stor del, som åkontoret belöper efter förhållandetal, vilka uträknats på sätt i anvisningarnanärmare anges"". Då vissa banker har kontor i ett mycket stort antalkommuner kan stora arbetsbesparingar erhållas om den angivnafördelningsprincipen får tillämpas även i fråga om bankrörelse. Med hänsyn till vad ovan anförts vore det önskvärt omskattedomstolarna medgavs en uttrycklig befogenhet att förfara på det angivnasättet. Under denna punkt vill MKSR även peka på att rättenunder senare år haft till bedömning ett relativt stort antal mål avseendetillämpning av lagen (1975:1147) om särskilt investeringsavdrag vid taxeringtill statlig inkomstskatt samt lagen (1973:421) om särskilt forskningsavdragvid taxering till statlig inkomstskatt.,Enligt MKSRs mening präglasbestämmelserna i dessa lagar i vissa avseenden inte av den omsorg i ordvalet,som i regel utmärker kommunalskattelagens regler. Sålunda föreligger enosäkerhet om hur sådana begrepp som ""skriftligt avtal"" (2§ 1975:1147) och ""avyttring"" (4 S 1973:421) skall tolkas.Osäkerheten härom har föranlett ett flertal, enligt MKSR. onödiga processer.MKSR ser det därför som önskvärt att de begrepp som används iförfattningstexterna i största möjliga utsträckning ges en definitionsmässigtmer precis innebörd. SkU 1981/82:14 20 Enligt 2 S förordningen(1977:937) om kammarrätternas domkretsar m. m. föreskrivs att besvär över beslut av MKSR upptages a\' den kammarrätt inom vars domkrets den skattskyldige skall taxeras till statlig inkomstskatt och att vid tvist om rätt beskattningsort gäller den ort som skatterätten bestämt. Enligt lagrummets lydelse finns ingen behörig kam marrätt för de fall den skattskyldige över huvud taget inte skall taxeras i . Som exempel härpå kan nämnas att en utländsk medborgare som inte är bosatt i av någon anledning påförts taxering i men att denna såsom obehörig undanröjs av MKSR. 1 sådana fall brukar MKSR såsom behörig kammarrätt ange den kammarrätt inom vars domkrets den skattskyldige var taxerad innan taxeringen undanröjdes. Da det i förordningens 1 S stadgas att besvär hoskammarrätt upptages, om ej annat anges i 2 S. av kammarrätten i närbeslut i första instans har meddelats av domstol i bl. a. , kanMKSRs besvärshänvisning måhända anses felaktig. Då 1 S i förordningenemellertid inte torde ha den innebörden att det är kammarrätten i somär behörig i de angivna fallen, synes det därför lämpligt att lagtextenpreciseras i angivet hänseende. B. MKSR vill i detta sammanhang även påpeka olägenhetenav att mål som prövats av MKSR vid fullföljd till kammarrätt inte sammanhälles i en och samma kammarrätt. Enligt MKSRs uppfattning skulle nämligen en ordning, där endast en av kammarrätterna har att pröva besvär över MKSRs beslut, vara att föredra. Därigenom skulle på kammarrättsnivå kunna erhållas en mer enhetlig bedömning av de fullföljda frågorna. Beträffande övriga fördelar med en sådan ordning hänvisas till vad soin anförts i justitieutskottets betänkande JuU 1980/81 :34. s. Kan en sådan ordning inte införas bordet i vart fall undersökas om det inte vore lämpligtatt införa en bestämmelse av innehåll att taxeringsmål rörande bolag inom samma koncern alltid behandlas av en av kammarrätterna, förslagsvis den inom vars domkrets moderbolaget har sitt säte. Slutligen vill MKSR peka på att forumbestämmelsen i 7S 4 st taxeringslagen hänvisar till 221!) i den tidigare lagen (1944:705) om aktiebolag. Då denna lag numera har ersatts av aktiebolagslagen (1975:1385) bör det övervågas om inte hänvisning i stället bör ske till 1 kap. 2 !i i denna lag. Detta vttrande har. förutom avundertecknad, utarbetats av ordföranden i MKSR lagmannen vid och föredragandena vid MKSR. Samråd harföre\arit med allmänna ombudet för mellankommunala mal . ordförande i mellankommunala skatterätten SkU1981/82:14 21 skatteutskott har vidsammanträde beslutat att inhämta bl. a. yttrandeöver motionerna 1980/81:1172 och 1542. () tar i anledninghärav anföra följande. DV saknar närmare kännedom om detårliga antalet mål där skattskyldig, på sätt anges i motionen, har att anförabesvär i mer än en länsrätt. Det rör sig dock troligen om ett relativt litetantal mål.,DV finner icke desto mindre att motionens förslag beträffandesamordning av ingivna besvär bör kunna medföra vissa vinster, inte minst förden skattskyldige. Verket är därför positivt till att en motsvarighet tillkammarrätternas samordningsregel införs. Det torde kunna ske i anslutning till7S taxeringslagen. Frågan om möjligheten att anföra besvär i endast en länsrätttorde emellertid fordra närmare utredning. DV har denna dag beslutat yttrandetill budgetdepartementet över ""Förenklataxeringsprocessen"". Verket tillstyrker i sitt remissvar bl. det görs en större översyn av taxeringsprocessen. I samband med en sådanöversyn bör den i motionen framförda synpunkten beaktas. De förslag som motionen tar upp i punkterna 1 och 2 diskuteras närmareav . Frågorna bör kunna tas upp i samband med det föreslagnaöversynsarbetet. Beträffande punkt 3 kan följande framhållas. Målsättningenbör vara att länsrätternas resurser inriktas på de i sak tvistiga målen och attlänsrätterna i största möjliga utsträckning befrias från mål av enklare,rutinartad karaktär. Allt eftersom detta sker och som länsrätterna blireffektivare bör balanserna kunna nedbringas till en godtagbar nivå. I ettsådant läge finns det inte något behov av tidsgränser. Verket vill för övrigtframhålla att den s. k. stupstocken, som avskaffades 1971, visserligen medfördeen relativt snabb handläggning men att det i viss mån skedde på bekostnad avkvaliteten. a. forcerades en stor mängd avgöranden fram i slutet avarbetsperioden. Att återinföra en tidsgräns stämmer därför inte överens medkraven på en domstolsmässig handläggning av taxeringsbesvären. ," Rik.s(l,ii;en I98I/S2. SkU1981/82:14 22 Motion 1980/81:1172 av förste vice talmannen om förenklad handläggning av skatte/nål Som nämns i motionen innehåller 4 Sförordningen om kammarrätternas domkretsar m. m. en bestämmelse att. om mål ombeskattning som har nära samband med varandra förekommer i mer än enkammarrätt, målen, efter visst samråd, skall handläggas vid en avkammarrätterna om ej särskilda skäl talar mot detta. Såvitt denna kammarrätthar sig bekant har tillämpningen av bestämmelsen inte vållat några problem utanhar visat sig ha klara fördelar. Kammarrätten anser att det finns fog för att tillskapa enbestämmelse som gör det möjligt att under de i motionen angivnaförutsättningarna låta en länsrätt handlägga mål som enligt nuvarande regler skallprövas av olika länsrätter. Den domstol på vilken det slutligt ankommer attavgöra målen bör i de flesta fall vara den som i sin domkrets har dentaxeringsnämnd som prövat taxeringen till statlig inkomstskatt. Mängden falldär den åsyftade bestämmelsen kan bli tillämplig är mycket större hoslänsrätterna än hos kammarrätterna. Bestämmelsen torde därför bli av störrebetydelse på länsrättsnivå än på kammarrättsnivå. Full effekt synes den fåförst då varje lånsrätt genom datateknik får tillgång till andra länsrättersdiarier. Innan så blir fallet bör bestämmelsen inte göras tvingande. I motionen har dessutom uttryckts önskemål om en möjlighetför den skattskyldige att i den beskrivna situationen få anföra besvär hosendast en länsrätt. Kammarrätten vill i detta sammanhang peka på bestämmelsen i75 § taxeringslagen. Här stadgas att. om besvärshandlingarna tillställts enannan länsrätt än den som har att pröva besvären, detta inte utgör hinder förmålets prövning. Handlingarna skall då sändas över till den länsrättsom skall pröva besvären. Motionärens önskemål torde till stor del varatillgodosett genom denna bestämmelse. Det synes inte möjligt att itaxeringslagen införa bestämmelser som går längre. Ett sådant steg kan måhändavara motiverat men torde kräva en översyn av hela taxeringsprocessen.