bet · G501LU19 · 1981-12-31 00:00:00 — I våra grannländer och har man enligtuppgift goda erfarenheter av ett liknande slopande av förmånsrätten för skatteroch avgifter. vill därför tillstyrka att frågan om detallmännas förmånsrätt för skatter och avgifter omprövas i den riktning somangivits i motionen. bekräftar att de omständighetersom redovisas i motionen är riktiga och framhåller att effekterna av gällanderätt på intet sätt är överdrivna. Inte minst uppstår svårigheter förkreditgivande grossistföretag. Enligt förbundet torde ingen bestrida attvarukrediter utgör en väsentlig förutsättning för merparten av bådeproducerande och distribuerande företag. Det allmänna har genom ett flertalåtgärder sökt stärka och säkra sin ställning som fordringsägare, bl. a. genombetalningssäkring och s. k. ställföreträdaransvar. Enligt vår mening skullemotionens förslag, om de genomförs, mera jämställa samtliga fordringsägare vidgäldenärs obestånd, varigenom många av de olägenheter som påtalas i motionenskulle kunna elimineras. Motionen tillstyrks därför av förbundet. hänvisar till lagberedningensförslag och föreningens yttrande över förslaget. I yttrandet framhöllföreningen att det var angeläget att tysta förmånsrätter hölls tillbaka.Föreningen underströk att de tysta förmånsrätterna utgör ett mycket besvärandeosäkerhetsmoment vid kreditgivning och kreditvärdighetsprövning. anser att det var beklagligt attlagberedningens förslag inte genomfördes. Föreningen menar alltjämt att tystaförmånsrätter så långt möjligt bör undvikas. Nya sådana bör således inteskapas, och de nu LU 1981/82:19 28 gällandebör om möjligt avskaffas. Den ändring som motionärerna förordar skulleförbättra bl. a. leverantörernas och andra oprioriterade borgenärers ställning.Eftersom dessa företrädesvis är mindre och medelstora företag, skulle ändringenutgöra ett led - i form av en generellt verkande åtgärd - i strävandena attunderlätta för dessa företag att driva verksamhet. SHIO-familjeföretagenhävdar att småföretagen ofta utsätts för särskilda problem i samband medobestånd hos kundföretagen. Betydande svårigheter kan uppkomma som resultat avkundföretagets konkurs, betalningsinställelse eller ackordsöverenskommelser.En underleverantör eller underentreprenör är inte sällan helt beroende av ettfåtal kunder. Vid obestånd hos någon av dessa kunder utsätts underleverantörenför betydande påfrestningar. Det gäller då både uteblivna betalningar ochminskad orderingång. Trots att underleverantören eller underentreprenören kanha goda framtidsutsikter kan påfrestningarna bli så stora att enföretagsned-läggelse framtvingas. Dessafrågor har i olika sammanhang diskuterats inom SHIO. 1 syfte att stärkaunderentreprenörernas ställning i samband med kundföretagskonkurs har SHIOtidigare bl. a. begärt ändring i lönegarantilagen med innebörd att ävenentreprenörens ersättning för eget arbete skulle omfattas av lönegarantin. SHIOpåpekar att de fiskala myndigheterna har fått ökade resurser.Kontrollen av företag har intensifierats, och ansträngningar har lagts ned isyfte att förbättra informationssystemen i samband med företags obestånd. Demindre företagen däremot arbetar så gott som uteslutande under konkurrens.Detta medför att ett kundföretag får en mångfald av anbud med anledning av denefterfrågade tjänsten eller leveransen. I en sådan anbudssituation harunderleverantören små möjligheter att få ordern om han ställer krav påsäkerhet. Ett sådant krav skulle i och för sig vara välmotiverat med tanke påleverantörsföretagets ogynnsamma förmånsrätt i händelse av konkurs. Staten,som inte befinner sig i motsvarande konkurrenssituation, har helt andramöjligheter att bevaka sina intressen. Mot denna bakgrund anser SHIO att ettavskaffande av förmånsrätten för stats och kommuns fordringar å skatt ochallmänna avgifter synes välgrundat. En ändring enligt förslaget skulle ävenkunna öka benägenheten hos de fiskala myndigheterna att lägga ökade resurserpå att följa upp de företag som valt att regelmässigt inte svara mot sinasamhälleliga skyldigheter. LRFhänvisar till ett inom lantbrukarnas skattedelegation upprättat utlåtande.Enligt skattedelegationens uppfattning talar starka skäl för att slopa dennuvarande förmånsrätten för skatter och avgifter; Som anförts i motionen kandet visa sig svårt att uppnå en ackordsuppgörelse i det fall skatteskulder o.d.förekommer. Härigenom kan ackordsuppgörelser som är önskvärda även ur detallmännas synvinkel omintetgöras. Förmånsrätten synes dessutom bidra till attföreträdare för det allmänna agerar på ett LU1981/82:19 29 oenhetligt sätt vid ackordsförfaranden. Ett slopande avförmånsrätten skulle följaktligen underlätta ackordsuppgörelser. Även i övrigt kan med fog ifrågasättas om skatter ochavgifter skall ha en gynnad ställning gentemot vanliga fordringar. Enligtdelegationens uppfattning bör skatter och avgifter behandlas som oprioriteradefordringar. Möjligen kan det vara befogat att bibehålla förmånsrätten förinnehållen käll-skatt. SAF erinrar om att föreningen i avgivet remissyttrandeställde sig positiv till lagberedningens förslag att slopa skatteprivilegiet.SAF anför vidare att den praktiska konsekvensen av statens och kommunernasprivilegierade ställning i förmänsrättsordningen givetvis blir att dessa gynnaspå bekostnad av borgenärer med sämre förmånsrätt. Bland de sålunda missgynnadeborgenärerna utgör normalt privata företag som levererat varor och tjänsterden största delen. Dessa leverantörer får ofta ingen eller obetydlig utdelningpå sina fordringar. I synnerhet för småföretagen kan detta vara mycketkännbart. Några bärande skäl mot ett avskaffande av skatteprivilegiet finnsinte enligt föreningens mening. Detta visas inte minst av att motsvarandereform genomförts i och med goda resultat. Mot bakgrund av vad som och i samband med fråganstidigare behandling anförts tillstyrker SAF motionen. ackordscentral anför att det särskilt betänkligamed den nuvarande ordningen inte är förmånsrätten som sådan utan dess egenskapatt vara en tyst eller dold förmånsrätt. Det är stora belopp det handlar om,bortåt 10 miljarder, vilket icke får undanskymma det förhållandet attSverige har världens mest effektiva uppbörd med utfall, medanexempelvis i bara kommer in till statskassan. Men det finnsheller knappast något motstycke till den svenska långsamheten i uppbörden. I en kreditgivares bedömning av en kunds kreditvärdighetkan enligt ackordscentralen inte rimligen ingå ett ifrågasättande av om kundenbetalat sina skatter eljer inte. Därför kommer det alltför ofta som ensmärtsam överraskning när det uppdagas - kanske utan att det har föregåtts aven enda betalningsanmärkning - att det betalningsutrymme som oprioriteradekreditgivare trott vara reserverat för dem i stället belagts av de prioriteradeskatterna. Skatteprivilegiet och dess vådliga följder uppmärksammas hos kreditupplysningsföretagenförst i och med att ett fastställelsebeslut överiämnas av tillkronofogdemyndigheten för verkställighet. Men det kan vara så dags då,särskilt i sådana fall då det försumliga företaget är personalintensivt(källskatter och sociala avgifter) eller har hög omsättningshastighet (moms ochvissa punktskatter) eller skattekrediten utgör en betydande del avrörelsekapitalet (tull och införselmoms). 1 de lokala skattemyndigheternasbevakningsrutiner ingår inga på så sätt nyanserade överväganden - tydligeninte heller på riksplanet. Av detsagda framgår att ackordscentralen anser att motionärerna är ute LU1981/82:19 30 i ett mycket angeläget ärende. Ackordscentralentillstyrker därför varmt ett bifall till motionen. En annan sak är attundanröjande av förutsättningarna för skatterestantier framstår som ett ännuviktigare och ingalunda verklighetsfrämmande önskemål. menar att den förmånsrättsom fordringar avseende skatter och allmänna avgifter åtnjutertorde ha sin grund mer i ett lagstiftarens allmänna önskemål om skydd för detallmännas fordringar än i sakliga skäl att prioritera sådana fordringar. Dettorde enligt även vara så att staten har störremöjligheter än kreditgivare i allmänhet att överblicka ett företagskreditvärdighet. Härtill kommer att prioriterade fordringar, i huvudsakutgörande skatter och avgifter, i det helt övervägande antalet konkurser tar såstor del av konkursboets tillgångar i anspråk att borgenärer med oprioriteradefordringar inte får någon utdelning. Detta förhållande är otillfredsställande,särskilt mot bakgrund av att det är svårt för kreditgivare att få en riktiguppfattning om ett företags eventuella skulder med avseende på skatter ochavgifter. Från näringslivets synpunkt är det angeläget att det allmännasfordringar för skatter och avgifter inte har företräde framför exempelviskundfordringar. På anförda skäl tillstyrker Handelskammarförbundetmotionärernas förslag. påpekar attden nuvarande lagstiftningen om förmånsrätt i sina huvuddrag endast är . Den har tillkommit efter långvarigt förberedelsearbete ochmycket noggrann prövning. Det är därför enligt tingsrätten naturligt att ställasig frågan om tiden ännu är inne att uppta förmånsrättsreglerna tillomprövning. Förändringar har emellertid efter lagstiftningens tillkomst inträttpå vissa områden av betydelse i sammanhanget. Tingsrätten hänvisar härvid tillatt bestämmelser om betalningssäkring för skatter och avgifter m.m. samt omlönegaranti införts ävensom att lönefordringar nedflyttats iförmånsrättsordningen efter skattefordringar. Tingsrätten vill vidare peka påatt samhällsutvecklingen har varit sådan att synen på det nu ifrågavarandespörsmålet kan påverkas därav. Det ekonomiska klimatet har sålunda blivithårdare, och företagsamhetens villkor har försämrats. Skattetrycket har ökat.Även skattefordringarnas storlek i konkurserna har ökat. Den ekonomiskabrottsligheten, som riktar sig såväl mot det allmänna som mot enskilda, harockså ökat oroväckande. a. har det förekommit att i vissa fall olagligaskattekrediter systematiskt utnyttjats som ett led i brottsligheten. Företagsinteckninghar vidare i ökad omfattning krävts av banker och andra kreditinstitut somsäkerhet vid kreditgivning. angivna omständigheter ger enligt tingsrättensmening visst stöd för uppfattningen att en omprövning bör ske av förmånsrättenför fordringar på skatt och allmänna avgifter. LU 1981/82:19 31 Tingsrätten framhåller att vissa erfarenheterbeträffande lämpligheten av de nuvarande förmånsrättsreglerna säkerligen harunder den senaste tioårsperioden vunnits på olika håll. Vid Stockholmstingsrätt, som handlägger en betydande andel av konkurserna i landet, har detenligt vad rätten iakttagit allt oftare förekommit attskatteskulder fått växa till mycket stora belopp innan gäldenären blivitförsatt i konkurs. I dessa fall har givetvis någon utdelning för oprioriteradeborgenärer ej kommit i fråga. Orsaken till ifrågavarande missförhållande har ien det fall säkerligen varit skatte- och uppbördssystemens nuvarande utformningoch praktiska tillämpning. I andra fall åter har dröjsmål med indrivning av detallmännas fordringar eller med fullföljande av konkursansökan haft samband medden privilegierade ställning det allmännas fordringar på skatt och allmännaavgifter haft beträffande förmånsrätt och det skydd mot återvinning sombetalning av förfallna fordringar på skatt eller allmän avgift åtnjuter enligt28 § konkurslagen ända fram till konkursutbrottet. 1 ytterligare andra fall haranstånd med betalning av skatter och allmänna avgifter beviljats företag ilikviditetskris men med god prognos för att hindra företagets nedläggning medåtföljande olyckliga ekonomiska, sociala och regionalpolitiska konsekvenser.Det kan emellertid enligt tingsrättens uppfattning ifrågasättas om avgörandeti dessa svåra avvägningsproblem i första hand bör ankomma påkronofogdemyndigheten som lämnar gäldenären kredit av skattemedel. Det synestingsrätten ligga närmare till hands att myndigheter på annan nivå tar ställningtill när stödåtgärder bör sättas in. Tingsrätten vill för sin del understrykavikten av att påföringen och indrivningen av skatt ej fördröjs så att orimligaskatteskulder uppstår. Som ett led i försöken att motverka detta kan möjligenäven förändring av förmånsrättsreglerna för skatter och allmänna avgiftertänkas. Ettargument mot avskaffande av skatteprivilegiet har enligt tingsrätten varit attleverantörers och andra borgenärers förluster i konkurs ofta orsakats avlättsinnig kreditgivning utan utnyttjande av de upplysningar som kan inhämtashos kreditupplysningsbyråer och kronofogdar samt underlåtenhet att krävakontant betalning eller säkerhet för leverans. Det förekommer otvivelaktigtfall av försumlighet i dessa hänseenden. Men leverantörernas ställning är oftasvår i den hårdnande konkurrensen, och det kan ej förväntas att det i regelskall vara de som genom kredit- eller leveransvägran skall sätta stopp förinsolventa gäldenärer. Tingsrättengår härefter in på frågan om ett avskaffande av förmånsrätten för skatter ochallmänna avgifter i beaktansvärd mån skulle förbättra ställningen förleverantörer och andra enskilda borgenärer. Dessa skulle även efter en ändringi detta hänseende få stå tillbaka bl. a. för dem som har säkerhet för sina fordringari företagsinteckning, för löneborgenärer och för statens anspråk på ersättningför belopp som utgivits på grund av lönegaranti. angivna omständighetinnebär enligt tingsrättens uppfattning att en reform i den i motionenföreslagna riktningen ofta inte skulle LU1981/82:19 32 medföra någon väsentlig förbättring av de oprioriteradeborgenärernas ställning. Tingsrätten erinrar vidare om att det ilagstiftningsärendet påvisades att de ekonomiska konsekvenserna av ettavskaffande utav förmänsrätten för skattefordringar och fordringar avseendeoffentliga avgifter skulle bli måttliga för det allmänna. Skatteskulderna haremellertid ökat betydligt , och de ekonomiska effekterna av enändring i angivet hänseende skulle alltså nu bli mer märkbara. Tingsrättenhänvisar vidare till att det framhållits att skattefordringarnas privilegieradeställning har sin största betydelse som moralbildande faktor. Detta argumentmot en förändring kvarstår givetvis alltjämt. Tingsrätten vill också peka på vilka följder ettgenomförande av motionärernas förslag kan tänkas få på kostnaderna förförvaltningen av konkurser. En genomgång av de konkurser som avslutats vidtingsrätten visar följande. I de fall en konkursavslutas med utdelning - 119 konkurser av 352 eller drygt var tredje konkurs -har ungefär hälften - 60 konkurser - kunnat behandlas som mindrekonkurser, dvs. Man har i förväg kunnat se att tillgångarnainte skulle förslå till mer än att täcka konkurskostnaderna (kungörelser,förvaltararvode och tillsynsavgift) och ge viss utdelning åt förmånsberättigadborgenär, i regel staten. De fordringar utöver statens av någon betydenhet somhar förmånsrätt är oftast sådana fordringar för vilka ställts säkerhet i formav företagsinteckning och lönefordringar. Företagsinteckningarna blir enligttingsrättens bedömande allt vanligare och utgör säkerhet för mycket högabelopp. Skulle motionärernas förslag bli verklighet skulle de flesta konkurseri denna grupp behandlas som ordinära konkurser med ökat arbete för förvaltarenoch ökade konkurskostnader. De oprioriterade borgenärerna, som skullekonkurrera med staten om vad som återstår att dela ut i dessa mindre konkursersedan prioriterade borgenärer fått sitt, skulle enligt tingsrättens meningofta ej komma i ett bättre läge. Motionärerna har gjort gällande att stats och kommunsstora prioriterade fordringar fått till följd att det blivit allt svårare attgenomföra ackord. Tingsrätten kan ej med säkerhet yttra sig härom då rätten ejhar härför erforderlig insyn i arbetet med att få ackord till stånd. Tingsrätten anser sig inte ha tillräckligt underlag föratt ta bestämd ståndpunkt till motionärernas förslag. Möjligen skulle enbegränsning av förmånsrätten för skatter och allmänna avgifter kunna tänkasutformad antingen så att den endast omfattade vissa slag av skatter, exempelviskällskattemedel och mervärdeskatt, eller att tidsbegränsning av förmånsrättensgiltighet infördes. 1 sammanhanget kan även finnas skäl att till omprövninguppta det skydd mot återvinning som föreligger beträffande betalning av skatteroch allmiinna avgifter som förfallit till betalning före konkurs. LU 1981/82:19 33 Det synes alltså tingsrätten föreligga vissa skälför att den av motionärerna väckta frågan upptas till förnyad prövning. Denhar uppenbarligen anknytning till andra nu aktuella frågor som bekämpande avden ekonomiska brottsligheten, effektivisering och påskyndande avskatteuppbörden och reform av stödverksamheten åt näringslivet. Kommerskollegiumerinrar om att lagstiftaren har utgått från att borgenärerna vid konkurs iprincip skall behandlas lika. Endast om starka skäl finns skall viss typ avfordran vara förenad med förmånsrätt. Vad gäller skatter och allmänna avgifterhar dessa haft förmånsrätt. Denna rätt har ansetts motiverad bl. a.med hänsyn till skattemoralen. Vidare har anförts att staten som innehavare avfordringar på skatter och allmänna avgifter från indrivningssynpunkt inte kankonkurrera på lika villkor med innehavare av oprioriterade fordringar.Skatteprivilegiet har ansetts kompensera det underläge som staten har viduppbörd och indrivningjämfört med annan fordringsbevakning. Somskäl för att slopa skatteprivilegiet har åberopats att staten jämfört medinnehavare av oprioriterade fordringar har betydligt bättre möjligheter tillriskutjämning samt att skätteprivilegiet såsom en s. k. tyst förmånsrätt ärtill olägenhet vid kreditgivningen. I föreliggande motion har som skäl föravskaffande av förmånsrätten anförts att det blivit allt svårare att genomföraackord då det är svårt att få stat och kommun att nedsätta sina fordringar iden omfattning som krävs. Vidare uppges att leverantörsföretag ibland måstesättas i konkurs på grund av uteblivna likvider. Slutligen konstateras att ibåde och förmånsrätten slopats med goda erfarenheter. Kommerskollegiumframhåller att förmånsrätt till betalning genom utvecklingen har fått en stönebetydelse än vad som torde ha varit avsikten. Borgenär, vars fordran saknarförmånsrätt, har sålunda vid konkurs små utsikter att få betalt. betänkande (SOU 1977: 29) framgår attborgenärer utan förmånsrätt fick utdelning i av de konkurser somavslutades (av tillgångskonkurserna) och därvid endast med enbegränsad del av fordringsbeloppen. Dessa förhållanden har därefter med allsäkerhet inte ändrats till det bättre. Detär enligt kommerskollegium självfallet fullt möjligt att göra ändringar iförmånsrättskedjan eller att, som motionärerna tänker sig, slopa förmånsrättenför vissa slag av fordringar. Kollegiet har i och för sig, mot bakgrund av deförhållanden motionärerna pekar på, inget att erinra mot att detta närmareövervägs. Emellertid skulle med de förhållanden som råder sådana reformerknappast medföra annat än en omfördelning av risker och bördor olikafordringsägare emellan. Däremot skulle det grundläggande problemet lämnasorört, nämligen att gäldenärer i den utsträckning som är fallet kanbygga upp skulder för vilka rimlig täckning saknas. Det framstår som mycketangeläget att åtgärder häremot nu vidtas. LU1981/82:19 34 Utan tvekan mest angeläget är att det offentligasbevakning av och indrivning av skatte- och avgiftsfordringar radikaltförbättras. Åtgärder bör dock kunna vidtas på flera olika håll. Exempelvis tordefinnas utrymme för en betydande förbättring av många företags egenkreditbevakning. Exempel på en åtgärd av ytterligare annat slag som bör vidtasär en översyn av de regler i aktiebolagslagen som syftar till att bereda skyddför ett bolags borgenärer. Främst i behov av översyn här torde varatvångslikvidations-reglerna, vilkas skyddseffekt framstår som näst intillingen. upplyser att verket ärdebiteringsmyndighet i fråga om de avgifter som arbetsgivare har att erläggaför socialförsäkringsändamål m.fl. ändamål. I den mån de av verket debiteradeavgifterna inte erläggs inom föreskriven tid, åligger det verket att göraanmälan för indrivning till vederbörande länsstyrelse. Indrivningen av derestförda beloppen ombesörjs därefter av kronofogdemyndigheterna. Därestarbetsgivaren går i konkurs åligger det sistnämnda myndighet att bevakaverkets fordringar på restförda arbetsgivaravgifter. Ur administrativ synpunktberör således frågan om förmånsrättsordningen inte verkets ansvarsområde. 1 sakfrågan vill verket framhålla att det självklartligger i verkets intresse att arbetsgivaravgifterna, vilka i de flesta fall ärspecialdestinerade till särskilda socialförsäkringsändamål, erläggs påföreskrivet sätt och - om arbetsgivaren går i konkurs - kan tas ut med bästamöjliga förmånsrätt. Men bortsett härifrån anser verket frågan omförmånsrättsordningen vara en avvägningsfråga, som får avgöras avstatsmakternas bedömning av hur staten resp. enskilda fordringsägare skall fåsina fordringar täckta i en företagares konkurs. Verket vill i sammanhanget erinra om de problem som idagens läge uppstår genom att mindre seriösa företagare, som driver sinverksamhet utan att betala in källskatter och sociala avgifter, efter ett parår går i konkurs och därefter startar ny verksamhet under samma oseriösa betingelser.Det torde trots den nu gällande förmånsrättsordningen vara svårt eller rent avomöjligt att i sådana konkurser få utdelning för obetalda skatter och avgifter.Under alla omständigheter anser att frågan om en ändradförmånsrättsordning är av sådan betydelse att den inte kan avgöras förrän efteren ingående utredning om hur samhällets och enskildas ekonomiska förhållandenskulle påverkas härav. Bankinspektionen anser inte att denutveckling som ägt rum och därefter ger anledning till ändringav gällande förmånsrättsordning såvitt gäller skattefordringar. Inspektionenkan därför inte tillstyrka motionärernas hemställan. () understryker att frågan om skattersoch allmänna avgifters förmånsrätt har varit föremålför principiella överväganden i flera sammanhang. RSV nämner som exempel LU 1981/82:19 35 iförsta hand överväganden vid tillkomsten av förmånsrättslagen, lagen omförmånsberättigade skattefordringar m. m. samt lagen om betalningssäkring förskatter, tullar och avgifter m. m. Deuttalanden som gjorts i nämnda sammanhang äger enligt RSV till stor delalltjämt relevans. RSV vill särskilt betona vad som anfördes i propositionenmed förslag till förmånsrättslagen. Enligt verkets mening talar således även bland annat följande för att förmånsrätten behövs för skatter och allmännaavgifter, nämligen dels att skatteprivilegiet är av stor ekonomisk betydelseför staten, dels att förflyter från skatters och allmänna avgiftersuppkomst tills de förfaller till betalning eller restförs och kan indrivas,dels att det är från skattemoralisk synpunkt viktigt att skatteprivilegietbibehålls, dels ock att förmånsrätten för skatter och allmänna avgifterfrämjar en mera ändamålsenlig indrivning. Denutveckling som skett sedan förmånsrättslagens tillkomst föranleder RSV att göraföljande tillägg till tidigare argumentering. De belopp som lämnas förindrivning har mer än tredubblats (se bilaga 2). I synnerhet medhänsyn till det nuvarande allmänna statsfinansiella läget börskatteprivilegiets ekonomiska betydelse nu beaktas ännu mera än vidförmånsrättslagens tillkomst. Med hånsyn till den korta tid som stått tillförfogande har inte kunnat ta fram något statistiskt materialsom visar vilka belopp som i konkurser tillfaller staten. delaremellertid motionärernas uppfattning om att det i absoluta tal rör sig omavsevärda belopp. Det kan tilläggas att det normala i tillgångskonkurser äratt företagsinteckningsinnehavarna och/eller staten får utdelning på sinabevakningar. gör således gällande att skatteprivilegietsavskaffande skulle medföra ett avsevärt bortfall av statens inkomster. Att såskulle ske är ju också motiveringen för motionärernas yrkande, eftersom denbegärda ändringen eljest skulle sakna den åsyftade effekten, dvs. tillförsäkraoprioriterade borgenärer däribland leverantörer medel som annars skulletillkomma staten som skatteborgenär.