bet · G501LU3 · 1981-12-31 00:00:00 — omförmånsrätt för royaity vid konkurs I motion 1980/81:893 av m. fl. (s)yrkas att hos regeringen anhåller om förslag till ändring avkonkurslagen innebärande att författare för upplupen förfallen royaity gesförmånsrätt vid konkurs. Motionäremaframhåller att författaren i sin egenskap av rörelseidkare vid förlagskonkursendast har ställning som en leverantör, oaktat hans situation närmast ärjämförbar med de anställdas. Författarens rätt till upplupen royaity hänförsdärför till oprioriterade fordringar. Enligt ett avgörande av högsta domstolengäller detta även om den aktuella royaltyfordran uppkommer till följd av attkonkursboet fortsätter förlagsverksamheten. Vid en förlagskonkurs står såledesförfattarna, som i allmänhet är låginkomsttagare, utan ekonomiskt skydd.Motionärerna hänvisar vidare till att krävt attförfattarna för upplupen förfallen royaity skall ges förmånsrätt i konkurs.Motionärerna anser detta krav berättigat. Remissyttranden över motionen har avgivits avstatens kulturråd, . Konstnärliga och litterära yrkesutövaressamarbetsnämnd (KLYS), tonsättares internationella musikbyrå (),. När konkurs inträffar skall konkursgäldenärensskulder betalas i en viss ordning, den s. k. förmånsrättsordningen.Bestämmelser om i vilken ordning olika fordringar skall betalas finns i 1970års förmånsrättslag (FRL), vilken trädde i kraft . FRLskiljer mellan särskilda och allmänna förmånsrätter. De särskildaförmånsrätterna (4-8 §§) gäller både vid utmätning och konkurs, belastar endastviss egendom och har i princip inbördes företräde efter den ordning vari FRLanger dem. Särskild förmånsrätt följer bl. a. med fastighets- ochföretagsinteckning. Deallmänna förmånsrätterna (10-13 §§) gäller endast vid konkurs och avser allegendom som ingår i gäldenärens konkursbo. Den inbördes ordningen mellan dessabestäms av paragrafernas följd. Fordringar som har allmän förmånsrätt enligt enoch samma paragraf har inbördes lika rätt (14 §). Enligt 10 § FRL har till enbörjan vissa fordringar, som står de egentliga konkurskostnaderna nära, allmänförmånsrätt. Det är här fråga om LU 1981/82:3 2 borgenärskostnad för att sätta gäldenären i konkurs och för beslut att dödsbos egendomskall avträdas till förvaltning av boutredningsman samt begravnings- ochbouppteckningskostnad, när gäldenären avlidit före konkursbeslutet. Hit höräven vissa andra arvodes- och kostnadsersättningar. 111 § FRL reglerasdärefter allmän förmånsrätt för fordran på skatt och allmän avgift - det s. k.skatteprivilegiet. Slutligen regleras i 12 och 13 §§ FRL den förmånsrätt somarbetstagare har i arbetsgivarens konkurs för sin fordran på lön eller pension,det s. k. löneprivilegiet. Särskildförmånsrätt har med visst undantag företräde framför allmän förmånsrätt (15 §).Fordringar utan förmånsrätt, dvs. oprioriterade fordringar, har inbördes likarätt (18 §). Det innebär att varje borgenär får betalt i förhållande tillfordringsbeloppet. Om egendom, vari särskild förmånsrätt gäller, inte räckertill för fordringen skall återstoden av fordringen behandlas som fordran utanförmånsrätt. Omefter konkursbrottet konkursboet fortsätter att driva konkursgäldenärensrörelse blir därav föranledda fordringar att betrakta som fordringar motkonkursboet, s. k. massafordringar. Sådana fordringar har företräde framför defordringar som riktar sig mot konkursgäldenären. Högstadomstolen har 1966 (NJA 1966 s. 241) prövat om författares fordran på royaityutgör massafordran, när ett förlags konkursbo säljer författares böcker. I detaktuella fallet hade ett förlagsbolags konkursbo i bokhandeln sålt böcker sombolaget enligt förlagsavtal framställt före konkursutbrottet. I rättegång motkonkursboet yrkades skyldighet för detta att utge royaity belöpande påförsäljningen under konkursen. HD konstaterade att, när konkursboet såltexemplar av de verk som det var fråga om, hade något intrång i författarnasspridningsrätt icke skett, eftersom försäljningarna innefattades i den rätttill spridning som genom förlagsavtalen överlåtits till bolaget. Fordran påroyaity i anledning av sådan försäljning måste anses ha uppkommit genomförlagsavtalet och således före egendoms-avträdet, ehuru den först efter dettakunnat göras gällande. HD konstaterade vidare att det inte heller eljest hadeåberopats någon omständighet, på grund varav de ifrågavarande fordringarnaskulle utgöra massagäld i konkursen. Talan emot konkursboet ogillades därför. slöt författarförbundoch ett s. k. ramavtal för förlagsavtal mellanförfattare och bokförläggare. Genom ramavtalet, som gäller fr. o. m. den 1april 1980, har parterna fastställt de villkor som skall gälla för förlagsavtalmellan medlemmar i förbundet och föreningen. Författarenupplåter genom förlagsavtal till förläggaren ensamrätt att i bokform utgeförfattarens verk på svenska språket. LU1981/82:3 3 Om inte annat överenskommits äger sedanförläggaren bestämma antalet upplagor och dessas storlek. består- med vissa angivna undantag - så länge utgivningen pågår, dock längst intillutgången av femte året senaste upplaga utgivits. Om förläggaren försätts i konkurs upphör förlagsrätten medomedelbar verkan. Skulle förläggaren inställa sina betalningar, bjuda ackordeller - i fråga om aktiebolag - träda i likvidation, äger författarenomedelbart säga upp avtalet. Förläggaren har dock i dessa fall rätt att fullföljautgivningen på avtalade villkor beträffande exemplar av verket som finns ilager för nämnda åtgärder. Författarens ersättning vid bokutgivning utgår i form avroyaity beräknad på bokens pris (F-priset, dvs. det av förlaget åsattanettopriset exkl. moms som gäller vid försäljning från förlaget tillåterförsäljare). Royaltyn kan vara av två slag, produktionsroyalty ochförsäljningsroyalty. Produktionsroyalty innebär att förläggaren i anslutningtill utgivningen genast betalar ersättning för hela den framställda upplagan.Sådan royaity får parterna dock avtala om endast om första upplagan uppgår tillminst 8 000 exemplar eller om verket har fler än tre författare. Vidförsäljningsroyalty utgår ersättningen per försålt exemplar. Av den beräknade royaltynför första upplagan skall förläggaren i förskott utan återbetalningsskyldigheterlägga minst en tredjedel såsom garantibelopp. I övrigt sker betalning efterårliga avräkningar. Avräkningsdag är och avser försäljning fr. o.m. Enhgt avräkningen upplupen royaity ärförfallen till betalning efter avräkningsdagen. För förlagsavtal, som är slutet i enlighet med ramavtalet,gäller med vissa undantag att förläggare på utgående royaity erlägger socialaavgifter enligt lagen om allmän försäkring. avstyrkerbifall till motion 893. Övriga remissinstanser tillstyrker motionen. , tonsättares internationella musikbyrå ()och framhåller att förmånsrätt bör tillkommaäven vissa andra med författarna jämställda rättsinnehavare. förklararsig dela den i förarbetena till FRL uttalade principen att fordringar bör gesförmånsrätt till betalning endast om verkligt starka skäl finns för detta. Deskäl som anförs i motionen är enhgt samfundets mening inte av sådan styrka attde motiverar en lagändring. framhåller attdet svenska samhället har, både ur upphovsrättslig och kulturell synvinkel,visat vilja att tillvarata såväl litteraturens som dess utövares ställning ochintressen. Det kan här räcka med att erinra om biblioteksersättningen och detstatiiga litteraturstödet, två 1' 1981/82. LU1981/82:3 4 reformer som var för sig utgör en förutsättning för dagenslitteraturutgivning. Inom det rättsområde som berörs av motion 893 väntarenligt emellertid frågan om författarens ställning alltjämt på ensocialt och kulturpolitiskt godtagbar lösning. De förlagsanställda omfattas ävförmånsrätten och den statliga lönegarantin, medan upphovsmannensroyaltyfordran uppfattas såsom oprioriterad. Detta innebär att denna utprägladelåginkomstgrupp på vilken förlagsverksamheten beror vid en konkurs i praktikenej har del i boet. Efter en redogörelse förlagsavtal påpekarkuUurrådet att avtalet innebär att författaren i normalfallet satsat inkomstenav den förväntade försäljningen på förlagets ekonomiska ställning minst ett årframåt i tiden. måste emellertid författaren räkna med att rättsligtbetraktas såsom leverantör och att upplupen royaity vid en eventuell konkursdärför är en oprioriterad fordran. Detta gäller också om konkursförvaltarenutnyttjar förlagsavtalets spridningsrätt och fortsätter försäljningen tillförmån för konkursboets prioriterade fordringar. erinrar vidare om att - fömtom den, ijämförelse med förlagsbranschens övriga leveransvillkor, osedvanligt långakredittiden -författare i de flesta fall inte har den branschkunskap eller demedel till hands som erfordras för att avgöra ett förlags kreditvärde. Redan pågmnd av sin yrkesroll befinner sig således flertalet författare i underläge.Nuvarande ordning tycks därför enligt , orimligt nog, innebära attsamhället underförstått räknar med att författaren skall vara villig att ta enhög kreditrisk utan att ens ha möjlighet att värdera sitt risktagande. 1 diskussionen har, anför , den invändningenframkommit att långivning och leverantörskrediter till förlag skulle kunnaäventyras om författarna medgavs förmånsrätt. Förlagens lagertillgångar skulledärigenom förlora i betydelse som säkerhe', vilket i sin tur skulle resultera iett ökat antal konkurser. Bortsett från att ett förlags konkurslager numerutgör en alltför bräcklig tillgång för att spela en nämnvärd roll vidbedömningen av ett förlags kreditvärdighet, förefaller resonemangetbesynnerligt. Det kunde från samma utgångspunkt hävdas att förmånsrättslageninte borde gälla för förlagsanställda. Det är enligt inte osannohkt attförfattarkårens fortsatta riskvillighet kan ifrågasättas. Den efter hand ökandemedvetenheten om det nuvarande rättslägets konsekvenser kan enligt kulturrådetsuppfattning -grundad på erfarenheter av förlagskonkurser som berörtkulturrådets verksamhet - leda till att upphovsmannaorganisationen sersig tvingad till att på facklig grund skapa ett underlag gällande olika förlagsmöjligheter att uppfylla ingångna avtal. En sådan utveckling skulle enligt vara urmånga synpunkter olycklig. Redan nu har små och mindre kapitalstarka förlagsvårt att behålla sina mer framgångsrika författare. De större förlagensmarknadsföringskapacitet etc. drar efter hand till sig de författare som haanledning att vänta sig LU 1981/82:3 5 ettstörre ekonomiskt utbyte av sin verksamhet. En förstärkning av denna tendensskulle få svåröverskådliga kulturpoUtiska konsekvenser. De mindre förlagenskulle i ännu högre grad tvingas att spela rollen av andrahandsförlag vilketnaturligtvis skulle minska deras bärkraftighet. Pågmnd av det anförda tillstyrker förslaget om förmånsrätt förförfattares royaity vid konkurs. anför att enförändring av förmånsrättslagen i enhghet med motionens förslag skulleinnebära att förfallna royaltyfordringar vid förlagskonkurs jämställs medanställdas lönefordringar. Föreningen hänvisar därefter till den iförlagsavtalet intagna bestämmelsen att den av författaren till förlagetupplåtna förlagsrätten upphör med omedelbar verkan om förlaget försätts ikonkurs och kan uppsägas av författaren vid vissa andra obestånd. Föreningenpåpekar att författarna genom denna regel har fått möjlighet att behållakontrollen över utnyttjandet av deras verk efter en förlagskonkurs samt i vissaandra lägen av akut ekonomiskt obestånd hos ett förlag. Denna i ett centraltramavtal reglerade ordning för förlagsrättens återgång i vissa fall får enligtföreningen ses som ett uttryck för förlagens vilja att avtalsvägen förbättraförfattares ställning vid förlagskonkurs. Den i motionen föreslagnalagändringen ligger i linje med detta synsätt, varför föreningen saknaranledning motsätta sig att det i motionen väckta förslaget bifalls. att i motionen berörs endast författares ställning vidförlagskonkurs. Föreningen önskar i sammanhanget erinra om att även andra upphovsmän,t. ex. fotografer och illustratörer, i vissa fall kan ingå avtal med förlag därersättningen utgår i form av royaity i samma ordning som vanligtvis gäller förförfattare. En ändring av förmånsrättslagen i enlighet med motionens förslagsynes därför böra omfatta såväl författare som andra upphovsmän. Enligt () harförfattarnas ställning i förlagskonkurs varit föremål förförfattarorganisationens uppmärksamhet och föranlett flera framställningartill statsmakterna. Det är därför med stor tillfredsställelse som SFF noterarmotionsinitiativet. SFFerinrar om att års ramavtal gällde mellan bokförläggareföreningenoch författarorganisationerna principerna i det s. k. nordiska normalkontraktetfrån 1947. Detta byggde helt på systemet med försäljningsroyalty med - eftervissa justeringar i samband med hävandet av den s. k. bruttoprisdispensen -samma avräkningssystem som avtal. Det nya systemet medproduktionsroyalty leder enligt SFF till snabb betalning och säkerställeralltså relativt väl författaren mot försämringar av förlagets ekonomi.Emellertid innefattar systemet uppenbara risker för båda parter och får därförenligt ramavtalet endast användas i begränsad utsträckning. LU 1981/82:3 6 Detallt övervägande antalet förlagskontrakt bygger därför - och kommer att iframtiden bygga - på försäljningsroyalty. Avräkningssystemet vid försäljningsroyaltyinnebär en "kredittid" på mellan 1,5 och . Enligt SFF liggerdet i sakens natur att en så lång kredittid ger författaren små möjligheter attskydda sig mot konsekvenserna av en eventuell försämring av förlagetsekonomiska ställning. Rättsfallet har enligt SFF föranlettförfattarna att söka åstadkomma ändring av rättsläget. Det har därvid påpekatsatt förlagsverksamheten bygger på författarnas insatser och att det därför vorerimligt att vid förlagskonkurs jämställa deras anspråk med de anställdas kravpå innestående lön. Särskilt stötande har det framstått att löner i samband medavveckling av konkursen utgör massafordran medan royaltyn för de under sammaavveckling försålda bokexemplaren inte bara förmenats ställning sommassafordran utan t. o. m. ansetts vara helt oprioriterade fordringar. SenastSFF vände sig till statsmakterna i denna sak var 1979 då på de nordiska författarorganisationernas uppdrag hos denordiska regeringarna påkallade lagstiftning i frågan. Underslutet av och början av innevarande decennium har SFF fått ökadeerfarenheter av hur det föreliggande rättsläget drabbar författarna. I någonav de inträffade förlagskonkurserna har SFF visserligen kunnat ageramed framgång, men detta har berott på tillfälligheter, bl. a. att motparternasökt skaffa sig förmåner genom uppenbart intrång i författarnas upphovsrätt.SFF har alltså i dylika fall kunnat agera utanför den rent konkursrättsligasfären. I andra fall har SFF:s ansträngningar att rädda så mycket som möjligtåt författarna ej fått avsedd effekt, eftersom SFF mot sig haft striktkommersiella intressenter som - såsom det visat sig - sökt författarnasmedverkan enbart för att stärka sin egen ställning inför ett förlags hotandekonkurs. I den senaste mera uppmärksammade konkursen förlorade författarnasålunda och enstaka författare gick miste omuppemot 30 000 - . i redan intjänad men ännu ej utbetald royaity.Dessa belopp kan synas blygsamma men skall enligt SFF ses mot bakgrund av attden senaste inkomstundersökningen (1977) beträffande kulturarbetare gav vidhanden att medelinkomsten för helt yrkesverksamma författare låg vid 27 600 kr.om året. SFFanser att det inte kan betraktas som obefogat att karakterisera den nuvarandesituationen som djupt orättvis. Författarnas arbete är grundläggande för helaförlagsverksamheten och en avyttring av inneliggande boklager är oftafömtsättningen för att själva konkursen alls skall ge något överskott. Detborde därför framstå som rimligt att författarna fårsamma del i dyliktöverskott som de anställda, dvs. Det finns också starka socialaoch kulturpolitiska skäl att även i övrigt jämställa upplupen författarroyaltymed intjänad lön. Således bör författarna göras delaktiga av den statligalönegarantin. Mot bakgrund av det anförda vill SFF starkt understryka behovetav en utredning med syfte att förbättra författarnas ställning iförlagskonkurs. SFF tillstyrker därför varmt motionen med LU1981/82:3 7 och lönegarantilagen som problemen måste lösas. Konstnärliga och litterärayrkesutövares samarbetsnämnd (KLYS) anför att det genom motionen aktualiseradeproblemet berör specifikt författarna och andra -1, ex. tonsättare - som avsina motparter får ersättning i form av royaity. Det är därför enligt KLYSrimligt att de organisationer som företräder dessa upphovsmän i första handutvecklar sina synpunkter på frågan. KLYS har tagit del av Författarförbundetsyttrande och vill i allt instämma i vad där anförts. KLYS, som är en , har att medverka till en skälig fördelning avtillgängliga resurser på de olika grupperna. Det ligger i sakens natur att KLYSdå ofta får ta hänsyn till i vad mån någon viss grupp är särskilt utsatt,ekonomiskt och socialt. Det ligger därför i KLYS uppenbara intresse att man påolika sätt genom lagstiftning kan stärka enskilda gruppers rättsliga ställning.En dylik förstärkning inom ett legalt regelsystem kan därför anses ingå i KLYSallmänna fördelningspolitiska strävanden. Den nu aktualiserade frågan ärnaturligtvis i den totala kulturarbetarekonomin av mindre omfattning. Men varjeåtgärd som kan leda till ekonomiska och sociala förbättringar för någon ellernågra grupper inom kollektivet har dock betydelse för helhetsbilden. KLYS villdärför understryka att en lösning av dessa problem kan få positivaåterverkningar för kulturarbetarna i gemen. Föreningen svenskaläromedelsproducenter () anför att den föreslagna ändringen avförmånsrättslagen ligger i linje med den ambition förlagen har att i möjligastemån förbättra upphovsmännens situation i samband med förlagskonkurser. Motdenna bakgrund finner FSL det naturligt att tillstyrka förslaget i motionen. , som har att bevakakompositörers, bearbetares, författares och musikförlags rättigheter vidoffentligt framförande och vid inspelning av skyddade verk, förklarar sig hatagit del av KLYS och författarförbundets remissyttranden. ansluter sig tilldessa yttranden och vill särskilt understryka att royaltyfordringar uppstårockså för andra rättsinnehavare än författare - t. ex., när det gäller dess dotterföretag bevakning, för kompositörer och bearbetare. Detkan t. ex. gälla royaity som inkasseras från grammofonproducenter förframställning av grammofonskivor, band m. m. En allsidig utredning bör därförgöras i syfte att bereda alla rättsinnehavargrupper förmånsrätt i samband medkonkurs. Svenska musikförläggareföreningenhar tagit del av yttrande och ansluter sig till detta. Föreningen villsärskilt betona vikten av att alla olika rättsinnehavargrupper kan beredasförmånsrätt i konkurs. LU 1981/82:3 8 Utskottet behandlar i betänkandet en motion omförmånsrätt för royaity vid konkurs. Närkonkurs inträffar skall konkursgäldenärens skulder betalas i en viss ordning,den s. k. förmånsråttsordningen. Bestämmelser härom återfinns i 1970 årsförmånsrättslag. Lagen skiljer mellan särskilda och allmänna förmånsrätter.Allmän förmånsrätt följer bl. a. med arbetstagares fordran på lön som förfallittill betalning tidigast före konkursen. De särskilda förmånsrätternabelastar endast viss egendom medan de allmänna förmånsrätterna avser allegendom som ingår i gäldenärens konkursbo. Särskild förmånsrätt har i principföreträde framför allmän förmånsrätt. Fordringar utan förmånsrätt, dvs.oprioriterade fordringar, har inbördes lika rätt. Det innebär att varje sådanborgenär får betalt i förhållande till fordringsbeloppet. Omkonkursboet fortsätter att driva konkursgäldenärens rörelse blir däravföranledda fordringar att betrakta som fordringar mot konkursboet, s. k.massafordringar. Sådana fordringar skall betalas innan utdelning kan ske tillkonkursgäldenärens borgenärer. Imotionen anförs att författarna, som i allmänhet är låginkomsttagare, har enmycket dålig ställning i en förlagskonkurs. De har ingen förmånsrätt för sinfordran på vid konkursutbrottet upplupen royaity. Inte heller har i rättspraxisfordran på royaity som uppkommer genom att konkursboet fortsätterförlagsverksamheten betraktats som massafordran. Detta innebär att författarensrätt till upplupen royaity, oavsett om den uppkommit före eller efterkonkursutbrottet, hänförs till oprioriterade fordringar. Enligt motionärerna ärdet inte rimligt att förfatarna skall stå utan ekonomiskt skydd vidförlagskonkurs. De yrkar därför att hos regeringen begär förslag tillsådan lagändring att författare för upplupen förfallen royaity gés förmånsrättvid konkurs. Somframgår av redogörelsen ovan (s. 2) förlagsavtal utgår författaresersättning vid bokutgivning som regel i form av försäljningsroyalty, dvs.royaity per försålt exemplar. Av den beräknade royaltyn för första upplaganerlägger förläggaren i förskott minst en tredjedel som garantibelopp. I övrigtsker betalning efter årlig avräkning. Avräkningsdag är och avserförsäljningen fr. o. m. föregående år. Enligt avräkningen upplupenroyaity är förfallen till betalning efter avräkningsdagen.Förlagsavtalet innebär således att författaren får vänta mellan 1,5 till 0,5 årpå betalning för försålda exemplar av hans verk. Såsom Författarförbundetpåpekat har författaren under denna långa tidsrymd små möjligheter att skyddasig mot kon.sek venserna av en eventuell försämring av förlagets ekonomiskaställning. mening skiljer sig en författares ställning gentemot förlaget frånvad som normalt gäller mellan borgenär och gäldenär i LU 1981/82:3 9 näringsverksamhet.I själva verket kan författaren i sin egenskap av borgenär snarare jämföras meden förlagsanställd. Med hänsyn härtill finns det skäl som talar för attförfattaren ges förmånsrätt för upplupen royaity. Samtliga remissinstanser harockså ställt sig positiva till motionärernas önskemål. Somframgår av remissyttrandena finns det även andra grupper på detupphovsrättsliga området som får ersättning för sina prestationer påmotsvarande sätt som författarna, t. ex. fotografer och illustratörer. Ävenbeträffande dessa grupper kan förmånsrätt för upplupen royaity anses motiverad. Enändring av förmånsrättslagen i nu angivna hänseende synes dock inte böragenomföras utan en närmare utredning. Utskottet förordar att en sådan utredningkommer till stånd. Vad utskottet nu anfört med anledning av motionen bör gesregeringen till känna. att med anledning av motion 1980/81:893som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört om förmånsrättför upplupen royaity. Närvarande:Lennart (), (), (), (). ()*. (), ()*, iGamleby (s), (), (), ()*, OweAndréasson (s), (), () och MargotHåkansson (fp). *Ej närvarande vid betänkandets justering.