bet · G501SfU2 · 1981-12-31 00:00:00 — betänkande 1981/82:2 Motioner väckta under den allmänna motionstiden vidriksmötet /81 I motion 1980/81:350 av GörelBohlin m. fl. (m) hemställs att hos regeringen begären utredning avhuruvida arbetsskadeförsäkringen kan utgå ur den allmänna försäkringen för atthelt bli en angelägenhet för avtal mellan arbetsmarknadens parter och förenskilda avtal. I motion 1980/81:1224 av MargaretaGärd (m) och () hemställs att hos regeringen anhållerom förslag till sådan ändring av lagen om arbetsskadeförsäkring (LAF) och lagenom statligt personskadeskydd (LSP) att den s. k. samordningstiden förlängsfrån till . I motion 1980/81:1613 av DorisHåvik (s) och () hemställs att måtte besluta att 8kap. 2 S LAF ändras enligt förslag till ny lagtext. Förslagethar följande lydelse. Förslag till ny lagtext Anmälan enligt 1 § andra stycket skall göras till den allmänna försäkringskassa hos vilken den försäkrade är inskriven eller skulle ha varit inskriven, om han hade uppfyllt åldersvillkoret i 1 kap. 4 § lagen (1962:381) om allmän försäkring. / samtliga ärenden när det gäller sjömän skall anmälan göras till allmänna försäkringskassa. Är den skadade icke och skulle han ej heller under nämnda förutsättning ha varit inskriven hos allmän försäkringskassa, skall anmälan göras till försäkringskassa i den ort där skadan har inträffat eller visat sig. Kan ej med stöd av vad här sagts avgöras till vilken försäkringskassa ärendet hör, skall anmälan göras till allmänna försäkringskassa. 8 k, 2 Anmälan enligt 1 § andra stycket skall göras tillden allmänna försäkringskassa hos vilken den försäkrade är inskriven ellerskulle ha varit inskriven, om han hade uppfyllt åldersvillkoret i 1 kap. 4 §lagen (1962:381) om allmän försäkring. År den skadade icke och skulle han ejheller under nämnda förutsättning ha varit inskriven hos allmän försäkringskassa,skall anmälan göras till försäkringskassa i den ort där skadan har inträffateller visat sig. Kan ej med stöd av vad här sagts avgöras till vilkenförsäkringskassa ärendet hör, skall anmälan göras till eller,när det gäller sjötnan. till allmänna försäkringskassa. 1 Riksdngt-n 1981/82. SfU1981/82:2 2 I motion 1980/81:1624 av KerstinSandborg (fp) hemställs att hos regeringen anhåller om utredningrörande sammansmältning av sjukförsäkringen och yrkesskadeförsäkringen. Utskottet har inhämtat yttrandenöver motion 1980/81:1613 från försäk-ringsöverdomstolen, försäkringsrätternaför , och , riksförsäkringsverket.Försäkringskasseförbundet, och . Till Försäkringskasseförbundets yttrande har fogats yttrandenfrån de allmänna försäkringskassorna i , , ,, , , , , ,och samt , , och Göteborgsallmänna försäkringskassor. Motion väckt med anledning av proposition 1981/82:30 omvissa ekonomisk-politiska åtgärder, tn. I motion 1981/82:14 av m. fl. (m)hemställs 1. attriksdagen beslutaratt i enlighet med vad i motionen anförts fr. o. m. den 1januari 1982 förlänga tiden för samordning mellan sjukförsäkringen Yrkandena 2 och 4 i motionenbehandlas i utskottets betänkande SfU 1981/82:4 och yrkande 3 i betänkande SfU1981/82:3. Vissa gällande bestämmelser om arbetsskadeförsäkring Lagen (1976:380) omarbetsskadeförsäkring (LAF) trädde i kraft liksom också lagen(1977:265) om statligt personskadeskydd. LAF föregicks närmast av lagen(1954:243) om yrkesskadeförsäkring (YFL). hade funnits bl. a.lagen (1901:39s. 1) angående ersättning för skada till följd av olycksfall iarbete, lagen (1916:235) om försäkring för olycksfall i arbete och lagen (1929:131)om försäkring för vissa yrkessjukdomar. Bestämmelserna i grundas på proposition 1975/76:197med förslag till , proposition 1976/77:64 omstatligt personskadeskydd m. m. samt yrkesskadeförsäkringskommitténsbetänkanden (SOU 1975:84) Ersättning vid arbetsskada och (SOU 1976:50) Statligtpersonskadeskydd. Den som förvärvsarbetar är försäkrad för arbetsskadaenligt LAF. Det gäller också dem som genomgår utbildning i den mån utbildningenär förenad med särskild risk för arbetsskada. Dessutom omfattas egenföretagareoch uppdragstagare som är bosatta i och inte har undantagande från ATP. SfU1981/82:2 3 I begreppet arbetsskada enligt LAFinryms alla skador och sjukdomar som har uppstått till följd av olycksfall iarbetet eller annan skadlig inverkan i arbetet. YFL:s regel om s. k.färdolycksfall har med vissa redaktionella ändringar förts över till nämndabestämmelse i LAF. Enligt bestämmelsen skall också som arbetsskada anses vissasjukdomar som har framkallats genom smitta. Detta regleras närmare iförordningen (1977:284) om arbetsskadeförsäkring och statligt personskadeskydd. Principen bakom LAF är att den som drabbas av skada i sittarbete skall ha rätt till full ersättning för sitt inkomstbortfall. LAF ger ersättning för inkomstförlust för skador ochsjukdomar som har uppstått i arbetet om dessa varar än . Liksomtidigare enligt YFL skall sjukförsäkringen enligt lagen om allmän försäkring iprincip svara för ersättningen under en samordningstid av de första 90 dagarnaefter det att skadan inträffade. Under dessa kan bl. a. sjukpenningutgå. Hel sjukpenning utgör då för dag räknat av den fastställdasjukpenninggrundande inkomsten, delad med 365. Om sjukdomen består efter samordningstidens slut ersätterarbetsskadeförsäkringen nödvändiga kostnader för bl. a. läkarvård, sjukhusvårdoch läkemedel. Om sjukdomen har medfört en fortsatt nedsättning av arbetsförmåganmed minst hälften utgår sjukpenning från arbetsskadeförsäkringen. f;ör den somhar en fastställd sjukpenninggrundande inkomst utgör hel sjukpenning för dag entrehundrasextiofemtedel av denna inkomst. Ar nedsättningen av arbetsförmågan bestående utgeslivränta från arbetsskadeförsäkringen. Förmågan att skaffa sig inkomst genomarbete måste dock vara nedsatt med minst en femtondel och inkomstförlusten förår räknat uppgå till minst en fjärdedel av det basbelopp som gällde vid börjanav det år då livräntan skulle börja utgå. Det medicinska invaliditetsbegreppeti YFL ersattes i LAF med ett ekonomiskt invaliditetsbegrepp. Det blir härigenomden faktiska nedsättningen i den försäkrades förmåga att skaffa sig inkomstgenom förvärvsarbete som bestämmer arbetsskadelivräntans storlek. Livräntan vidarbetsskada utgör skillnaden mellan den inkomst som den försäkrade kan antas hahaft om han inte hade skadats och den inkomst som han trots skadan kan beräknaskomma att få. Arbetsskadelivräntan ersätter under ovan nämnda förutsättningarårlig inkomstförlust upp till samma inkomsttak som gäller för ATP, dvs. Anmälan om arbetsskada skall i princip göras till denallmänna försäkringskassa där den försäkrade är inskriven. År den skadade inteinskriven hos försäkringskassa skall anmälan göras till kassan i den ort därskadan har inträffat eller visat sig. Kan det inte avgöras till vilkenförsäkringskassa ärendet hör, skall anmälan göras till , ellernär det gäller sjömän, till allmänna försäkringskassa. Den försäkringskassatill vilken anmälan skall göras skall också bestämma den ersättning som skallbetalas ut. Arbetsskadeförsäkringenfinansieras genom avgifter från arbetsgivare och SfU 1981/82:2 4 Avgiften utgör f. n. Den besvärsorganisation inom socialförsäkringen sominfördes fr. o .m. innebar att tre regionalaförsäkringsrätter inrättades för överprövning av framför allt sådana ärendensom handläggs av försäkringskassorna. Försäkringsrätten för ,försäkringsrätten för och försäkringsrätten för därmed de arbetsuppgifter som tidigare hade ankommit påriksförsäkringsverkets besvärsavdelning och försäkringsrådet.Försäkringsdomstolen namnändrades till försäkringsöverdomstolen och är somtidigare högsta instans i ärenden om socialförsäkring. Trygghetsförsäkring vid arbetsskada (TFA) träffade SAF, LO och PTKöverenskommelse om försäkringsvillkor för trygghetsförsäkring vid yrkesskada.Från den har villkoren anpassats till LAF. Försäkringen handhas avAMF-Arbetsmark-nadsförsäkringar. Avsikten med TFA är att den som drabbas av personskadagenom olycksfall i arbetet skall få ersättning enligt skadeståndsrättens normerutan att behöva visa att arbetsgivaren eller annan är skadeståndsskyldig. FrånTFA utges sålunda ersättning oavsett om någon är vållande till skadan. TFAkompletterar förmånerna inom den allmänna försäkringen och LAF och ersätter deninkomstförlust och de kostnader som kan kvarstå när ersättningarna från bl. a.försäkringskassan har räknats bort. Ersättning enligt TFA till arbetsskadad utgår bl. a. förförlorad arbetsinkomst, för sjukvårdskostnader, för sveda och värk, förbestående lyte och men samt för olägenheter i övrigt. överväganden och propositionen om arbetsskadeförsäkring Med hänvisning till de senastedecenniernas kraftiga utbyggnad av den allmänna försäkringen och tillkomsten avtrygghetsförsäkring, grundad på kollektivavtal mellan arbetsmarknadens parter,ställde yrkesskadeförsäkringskommittén frågan om det var motiverat attalltjämt inrymma en särskild försäkring för yrkesskador isocialförsäkringssystemet. Kommittén anförde följande (SOU 1975:84 s. 75-76). En jämförelse mellan deersättningar som kan utgå vid sidan av yrkesskadeförsäkringens förmåner, delsvid tidpunkten för införandet av gällande yrkesskadeförsäkringslag och dels idagens läge visar stora skillnader. Medan yrkesskadeförsäkringen fortfarande år1954 var den försäkringsgren som fick svara för huvuddelen avförsäkringsskyddet för de SfU 1981/82:2 5 långvarigt eller bestående skadade, har den numera karaktärenendast av ett komplement till den allmänna försäkringen. I förhållande tilltrygghetsförsäkringens ersättningsskydd är den i materiellt hänseende klartunderlägsen. Yrkesskadeförsäkringen är som framgår av den historiskaöversikten i avsnitt 2 vår första socialförsäkring och utgjorde länge den endasocialförsäkringsgren som lämnade mera betydande förmåner. Den grundar sig påhumanitära och sociala skäl och syftar till att garantera ekonomiskgrundtrygghet vid sjukdom och skadefall föranledda av arbetet. I detta avseendedelar yrkesskadeförsäkringen huvudmotiven för övriga socialförsäkringsgrenar.Att yrkesskadeförsäkringen bestått som självständig socialförsäkring så längeberor framför allt på att försäkringen i åtskilliga hänseenden sträcker sig längreän den allmänna försäkringen. Invaliditetsskyddet börjar verka vid betydligtlägre invaliditeter, ersättningarna ställer sig förmånligare såväl vid sjukdomsom vid invaliditet, efterlevandeskyddet är mer omfattande och kretsen avskyddade arbetstagare vidare. Att vissa särförmåner ansetts motiverade vidyrkesskador är i viss mån historiskt betingat men i huvudsak en följd av att vii liksom i andra industriländer av hävd ansett att skador till följd avett anställningsförhållande skall kompenseras med större ersättning än andraskador. Bakom denna uppfattning ligger i sin tur den bedömningen att enförvärvsarbetande har större risk att bli skadad än en icke-förvärvsarbetande.Förutom den allmänna faran att komma till skada som alla människor utsätts förfår han också bära de skaderisker som alstras vid allt produktivt arbete utanatt han själv i någon större utsträckning kan påverka denna risksituation.Enligt kommitténs mening är detta en bedömning som i allt väsentligt alltjämtstår sig. Trots den kraftfulla satsning som gjorts påarbetarskyddets område och den sociala utveckling som skett i form av bl. a.ökad semester, förkortad arbetstid och höjd levnadsstandard är risken att råkaut för skada i arbetet fortfarande betydande. Det kan till och med görasgällande att risken har ökat som en följd av förvärvslivets snabba expansionoch tekniska och ekonomiska omvandling. nu anfört leder därförfram till den slutsatsen att det alltjämt måste vara en angelägen uppgift förlagstiftaren att slå fast principerna för ett skydd mot förluster på grund avyrkesskada och att lagstiftningen således även måste inrymma ettsärskilt försäkringsskydd för sådana skador. Av direktiven för utredningsarbetetföljer att ett sådant skydd bör ges i en fristående socialförsäkringsgren ochlagtekniskt regleras i en särskild lag. Lagen om arbetsskadeförsäkringborde enligt kommitténs mening "tillgodose sådana ersättningsanspråk sommot bakgrund av dagens samhälle framstår som socialt och samhällsekonomisktmotiverade". Inom ramen för dessa utgångspunkter ansåg kommittén att lagengenom sitt ersättningsskydd borde sträva mot att i ekonomiskt hänseendeförsätta den yrkesskadade i samma situation som om skadan inte hade inträffatoch att kompensationsnivån i princip borde ligga på . När det gällde frågan om ersättning för lyte och menframhöll kommittén att arbetsgivarna genom avtal om trygghetsförsäkring hartagit på sig ett skadeståndsrättsligt ansvar för personskada som har orsakatsav arbetet. Denna fråga fick därigenom enligt kommitténs mening entillfredsställande lösning, och kommittén föreslog därför att den nya lagstiftningen om SfU1981/82:2 6 arbetsskadeförsäkring renodlades till en på inkomstbortfallet inriktad socialförsäkring. Kommittén föreslog vidare att under en samordningstid påde första liksom tidigare skulle tillämpas de allmänna reglerna isjukförsäkringen om bl, a. sjukpenning. Kommittén anförde (SOU 1975:84 s.116-117). Den tidigare beskrivna samordningenunder mellan den allmänna sjukförsäkringen och yrkesskadeförsäkringentillkom i samband med att vi fick en obligatorisk sjukförsäkring . Attsamordningstiden bestämdes berodde på att man med stöd avtillgänglig statistik kunde anta att 96 ä av alla olycksfall i arbetet varavvecklade . Samordningen visade sig medföra en nedgång med bortåt 90 %av antalet yrkesskadeärenden. första året då den allmännasjukförsäkringen fungerade, anmäldes ca 135 000 yrkesskadefall. Av dessaslutregle-rades ca 117 000 av de dåvarande allmänna sjukkassorna och bara ca 18000 fall kom under yrkesskadeförsäkringsinrättningarnas prövning. Situationenär i stort sett alltjämt densamma. Sålunda inkom till försäkringskassorna irunt tal 127 000 anmälningar om yrkesskador inträffade varav ca 14 000föranledde ersättning enligt yrkesskadeförsäkringen. Samordningen har alltså som man förutsatte vid desstillkomst fått stor betydelse ur administrativ synpunkt. Att en samordning äveni fortsättningen skall ske mellan sjukförsäkringen och den nyayrkesskadeförsäkringen är därför ställt utom diskussion. Den successivautbyggnaden av sjukförsäkringen gör emellertid att man kan ställa frågan ominte samordningen mellan de båda försäkringarna kan utsträckas längre, kanskeså långt att sjukförsäkringen utan någon tidsbegränsning i fortsättningensvarar för de ersättningar som belöper pä yrkesskadans hela sjukdomstid ochyrkesskadeförsäkringen mera få karaktären av en livränteförsäkring. Ett förslag att låtasjukförsäkringen helt svara för sjukersättningen vid yrkesskada lades fram avyrkesskadeutredningen . Utredningens förslag byggde på principen attersättningsförmånerna inom den allmänna försäkringen skulle svara även förförsäkringsskyddet vid yrkesskada. Ersättning skulle alltså utgå i form avsjukvårdsersättning, sjukpenning, folkpension och tilläggspension. I åtskilligaavseenden föreslogs dock för yrkesskador avvikelser från de regler som gälldeför beräkning av förmånerna inom den allmänna försäkringen. Försjukförsäkringens del föreslogs vissa förmånligare regler omsjukpenningklassplacering och om ersättning för tandläkarvård och sjukvård utomriket. Förslaget i vad det avsåg att låta sjukförsäkringen även svara försjukersättning efter samordningstiden mottogs mycket positivt av flertaletremissinstanser som ansåg det vara en i princip riktig och från administrativasynpunkter önskvärd reform. Några remissinstanser, däribland LO och TCO. ansågsig däremot inte kunna acceptera en sådan försämring av sjukvårdsförmånerna isamband med yrkesskada som ett sådant förslag skulle innebära särskilt ilångtidsfallen. Samordningen borde i stället ske så att de fördelaktigasteförmånerna blev normgivande. En ökad samordning på ovan angett sätt skulle onekligenmedföra ytterligare administrativa förenklingar genom att någotställningstagande i allmänhet inte behöver tas till huruvida yrkesskadaföreligger eller inte under det akuta sjukdomsskedet. SfU1981/82:2 7 För den skadade skulle ett sådantförslag däremot innebära vissa nackdelar genom att sjukförsäkringen inte gerfull ersättning för sjukvårdskostnader. Som en följd av kommitténs tidigareförslag om en 100-procentig kompensationsnivå för yrkesskadeförsäkringenssjukpenning skulle en utsträckt samordningstid även innebära vissa försämringari fråga om sjukpenning då denna utgår med 90-procentig kompensation inomsjukförsäkringen. Mot bakgrund av vad nu sagts har kommittén stannat för attnågon utsträckning av samordningstiden inte bör ske utan nuvarandesamordningstid behållas. Föredragande departementschefen(prop. 1975/76:197 s. 68) anslöt sig till de av kommittén anförda principernaför den framtida lagstiftningen om försäkring vid skada i arbetet vilka enligtdepartementschefen också hade fått en bred anslutning vid remissbehandlingen. gjorde ingen ändring i förslagen (SfU 1975/76:40,rskr 1975/76:377). Utskottsbehandling rörande handläggningstider m. m. behandlade utskottet ibetänkande SfU 1980/81:9 vissa frågor rörande arbetsskadeförsäkringen. Ianslutning till ett motionsyrkande med begäran om översyn av arbetsskadebegreppetanförde utskottet bl. Enligt utskottets mening ärmotionsyrkandet om en översyn av det gällande generella arbetsskadebegreppet ihuvudsak grundat på uppfattningen att det i stor utsträckning saknasvägledande avgöranden för tolkning av begreppet. Även om utskottet i och försig kan ansluta sig till denna uppfattning bör enligt utskottet i dettasammanhang dock beaktas att LAF nu har varit i kraft endast i drygt tre år.Vidare bör nämnas att försäkringsöverdomstolen har publiceratett antal domar som berör arbetsskadebegreppet. Det bör också framhållas attriksförsäkringsverket genom sin tillsynsverksamhet följer försäkringskassornashandläggning på området samt anordnar bl. a. utbildning, kurser och konferensermed berörd personal. Också verkets ombudsenhet följer tillämpningen av lagen.En bidragande orsak till att praxis till ledning för tolkning av arbetsskadebegreppettrots allt har uteblivit i hög grad är enligt utskottets uppfattning attärendebalanserna vid försäkringsrätterna är betydande. Utskottet hänvisade till attförsäkringsdomstolskommittén (S 1980:10) tillkallats för att skyndsamt utredavilka adminstrativa och organisatoriska åtgärder som kan vidtas för att minskaärendebalanserna och därmed förkorta väntetiderna för besvär hosförsäkringsdomstolarna. Utskottet ansåg sig mot bakgrund av det anförda inteberett att ställa sig bakom begäran om en översyn av arbetsskadebegreppet ochavstyrkte bifall till motionsyrkandet. Under /81 återkomfrågan om handläggningstiderna hos myndigheterna inom socialförsäkringsområdet.Den togs upp i motioner som SfU1981/82:2 8 rörde förstärkningar av försäkringsrätterna, skador isamband med militärtjänst och arbete och behandlades i det av riksdagengodkända betänkandet SfU 1980/81:24 i samband med anslaget tillförsäkringsrätterna. Mot bakgrund av bl. a. uppgifter om målbalanser ochväntetider för ärendenas avgöranden var det enligt utskottets uppfattningoundgängligen nödvändigt att åtgärder vidtas för att söka komma till rätta medde i flera avseenden otillfredsställande förhållandena vid försäkringsrätterna.Utskottet hänvisade till att vissa förslag till sådana åtgärder emellertidinom kort kunde väntas bli framlagda av försäkringsdomstolskommittén. Utskottetförutsatte att regeringen följer försäkringsdomstolskommitténs arbete ochvidtar de åtgärder som kan anses påkallade i syfte att komma till rätta med balansernavid försäkringsrätterna. Utskottet var då inte berett att biträdamotionsyrkanden om ytterligare förstärkning av försäkringsrätterna. (S 1975:02) tillkallades med uppgift att undersökavilka förbättringar i samordningsavseende som kan genomföras inom ramen förbefintliga bidragsformer och för dessa fastlagda principer i fråga om bidragensinriktning och omfattning. Resultatet av utredningens arbete har redovisats ibetänkandet (SOU 1979:94) En allmän socialförsäkring - modell och riktlinjer. I betänkandet presenteras en principmodell till en allmänsocialförsäkring bestående av fyra olika stödformer. Enligt förslaget skallarbetsskadeförsäkringen ingå som en gren i stödformen inkomstförsäkring. Utredningen anför att de höga kompensationsnivåerna inomarbetsskadeförsäkringen medför en avvikelse från den av utredningen förordadeprincipen att stöd skall utges efter enhetliga grunder utan hänsyn till artenav behovssituationen. Utredningen pekar också på att det krävs ett i många fallomfattande utredningsarbete för att avgöra vad som skall ersättas på den högrenivån, att handläggningstiden ofta blir lång och att arbetsskadeärendena tar ianspråk en stor del av resurserna för försäkringskassor och andra myndigheter.Mot denna bakgrund kan det enligt utredningen ifrågasättas omarbetsskadeförsäkringen i nuvarande utformning bör ingå i inkomstförsäkringen.Utredningen konstaterar emellertid att arbetsskadeförsäkringen i bred politiskenighet har genomförts i sin nuvarande utformning för endast sedanoch att försäkringens ersättningsnivåer ger uttryck för principen om fullersättning för skada i arbetet. Arbetsskadeförsäkringen bör därför enligtutredningen kvarstå som en särskild gren men lagtekniskt ytterligare integrerasmed den övriga inkomstförsäkringen. Utredningens betänkande har remissbehandlats. Iregeringsförklaringen av anför statsministern: "Förslagkommer också alt läggas fram om en samordning av socialförsäkringssystemetsolika delar för att uppnå ökad rättvisa, förenkling och överskådlighet." SfU 1981/82:2 9 I betänkandet (Ds S 1981:9)Försäkringsdonistolarnas arbetsläge har försäkringsdomstolskommittén (S1980:10) lagt fram förslag till åtgärder för att förbättra arbetsläget iförsäkringsrätterna. Förslaget har remissbehandlats och en proposition haraviserats till . Remissyttranden över motion 1980/81:1613 om handläggningenav arbetsskadeärenden för sjömän I motion 1980/81:1613 föreslås att8 kap. 2§ LAF anpassas till den handläggningspraxis som har utbildat sig närdet gäller sjömännens arbetsskadeärenden, dvs. att alla ärenden skall anmälastill allmänna försäkringskassa. Av remissyttrandena framgår att sjöfartssektionen vidGöteborgs allmänna försäkringskassa alltsedan handläggningen avyrkesskadeärenden decentraliserades till kassorna har fattatbeslut i ärenden om arbetsskada för sjömän även om dessa har varit inskrivna iannan försäkringskassa än . a. riksförsäkringsverketslagbyrå uppmärksammat förhållandet tillämpas I9S0 följande handläggningsordning.Anmälan om arbetsskada kommer in till sjöfartssektionen som utreder ärendet.Sjöfartssektionen skickar därefter ärendet med förslag till beslut till denförsäkringskassa där den skadade är inskriven. Sedan beslut fattats där.återsänds akten till sjöfartssektionen för handläggning. 1 de fall sjömannenfortfarande är arbetsoförmögen vid den s. k. redarskyddade tidens utgångöversänds handlingar pä nytt till nämnda försäkringskassa för eventuellfortsatt utbetalning. Förslaget tillstyrks eller lämnas utan erinran avförsäkringsrätterna för och , och . och flera av de försäkringskassorsom har yttrat sig till anför att sjöfartssektionenvid allmänna försäkringskassa har stor erfarenhet och kunskap omsjömännens arbetsmiljö och arbetsvillkor. Försäkringsrätten för Mellansverigepekar pä ett antal författningar varav framgår att Göteborgskassan handläggervissa socialförsäkringsfrågor rörande sjömän som inte är inskrivna i dennakassa. Många försäkringskassor framhåller också att de endast har ett fåtalskadeärenden rörande sjömän. Synpunkter på lagtextens utformning har lämnats av fleraav de angivna remissinstanserna. Försäkringsrätten för framhålleratt ytterligare författningsrum också bör ändras. Försäkringsrätten för NorraSverige anser att begreppet bör definieras närmare, lämpligen genom attanslutas till begreppet i sjömanslagen. Försäkringsrätten för ,.