bet · G501SoU6 · 1981-12-31 00:00:00 — Undersökningen visar visserligen påett mer omfattande bruk av läkemedel per person i de högre åldersgrupperna änhos de yngre, vilket också visas i ett antal andra motsvarande undersökningarmen också att en betydande andel i absoluta fal av de läkemedel, som finns utebland befolkningen inte används och att dessa läkemedel speciellt finns hos deyngre. De äldre däremot, som konsumerar mera läkemedel än deyngre, har förhållandevis få läkemedel som ej används. SoU 1981/82:6 11 Resultaten talar för att manförskriver en större dos läkemedel än vad som patienten sedermera kommer attanse sig behöva. Denna överförskrivning är mest uttalad bland de yngre. Det är angeläget att de orsaker, som kan ligga bakom dennastora andel icke använda läkemedel närmare klargöres. dels genom en ytterligarebearbetning av det material, som denna delrapport är hämtad ur och dels genomytterligare studier av olika faktorer som konsumtionsbehov -behandlingsorsak,sociala faktorer, sjukvårdens förskrivningsrutiner, behandlingsresultat ochläkemedlens verkan och biverkan. I sammanfattningen avundersökningen av returläkemedel sägs följande. Återlämnade läkemedel till 8 apotekunder 1979 har undersökts med avseende på antal och struktur. Mängdenkasserade förpackningar motsvarade av försäljningen. Andelen oöppnade var . I nästan en femtedel fannshälften av läkemedlen kvar. obrutna förpackningar var mindre än gamla.Personer kasserade oftare obrutna förpackningar. Mindre än en tiondel av patienterna svarade för mer än entredjedel av returläkemedlen. Statsrådet besvaradeden interpellationer om åtgärder mot misshushållning medläkemedel (prot. 1980/81:42). Interpellationerna hade framställts mot bakgrundbl. a. av Uppsalaundersökningen. Hon anförde bl. a. följande. För dosering av ett läkemedel kanläkaren hämta information ur bl. a. läkemedelsindustrins publikation ochApoteksbolagets AB läkemedelsbok. Jag kan i detta sammanhang också nämna attsocialstyrelsen nu håller på att utarbeta en "allmänhetenssjukvårdsbok". I denna bok skall kunna föras in betydelsefulla medicinskadata, t. ex. uppgifterom allergiska sjukdomar som patienten lider av ochuppgifter om förskrivna läkemedel. Att använda denna sjukvårdsbok skall varafrivilligt, men jag tror för min del att de flesta av oss skulle anse detvärdefullt att ha en sådan samlad information tillgänglig vid kontakter medsjukvården. Detta gäller inte minst de äldre, som ofta har flera sjukdomar sombehandlas med olika mediciner. I samband med införandet av ett gemensamt högkostnadsskyddkan det vara lämpligt att intensifierar sin information tillläkare med syfte att mana till återhållsamhet med förskrivning av stora mängderläkemedel. Jag vill erinra om att också har möjlighet att t.ex. stickprovsvis kontrollera läkarnas förskrivningsvanor. Den av åberopade kartläggningen av oförbrukadeläkemedel i hemmen i län består egentligen av två förundersökningar somavser atf belysa dels förekomsten av oförbrukade läkemedel i hemmen, dels ivilken utsträckning sådana läkemedel har lämnats tillbaka till apoteken förförstöring. Med anledning av bl. a. denna kartläggning planerar socialstyrelsenenligt vad jag har inhämtat att i samråd med ochriksförsäkringsverket starta ett projekt som syftar till att begränsa mängdenläkemedel som inte kommer till användninij. SoU 1981/82:6 12 I enlighet med avtalet mellanstaten och om Apoteksbolagets verksamhet ankommer det ocksåpå bolaget att verka för utveckling av en god information på läkemedelsområdetoch för fortlöpande produktion av statistik över läkemedelsförbrukningens artoch omfattning. För dessa frågor finns inrättad en särskild nämnd.Apoteksbolagets nämnd för information och statistik (). Nämnden har vidsammanträde beslutat att inbjuda forskare att medekonomiskt stöd av Apoteksbolaget studera sambandet mellanläkemedelsförskrivning och verklig konsumtion av läkemedel. Kliniska prövningar av läkemedelbestår i undersökningar på flera patienter med målsättningen att söka skapa enbild av ett läkemedels kliniska värde och att ge underlag för den bedömning avläkemedlets medicinska ändamålsenlighet som sker i samband med behandlingen avregistreringsansökan. infördes anmälningsplikt för kliniskaprövningar. Avsikten med anmälningsförfarandet är att skydda patienterna motläkemedelsskador och att förbättra prövningarnas kvalitet genom granskning vidsocialstyrelsens läkemedelsavdelning. Antalet anmälda kliniska prövningaruppgick till över 1 000 stycken. av prövningarnautförs för utländska tillverkares räkning. Läkare på regionsjukhus ochcentrallasarett utför av prövningarna. överlämnade till regeringenförslag rörande nya riktlinjer för kliniska prövningar. Ianslagsframställningen /83 erinrar om förslaget ochäskar med anledning av detta förstärkning av läkemedelsavdelningenspersonalstyrka. Förslaget innebär en betydligt utökad kontroll över dekliniska prövningarnas dokumentation, planering och genomförande. Anmälningsförfarandetersätts av ett ansökningsförfarande och ytterligare vetenskapliga data föreslåsvara framtagna innan en prövning får igångsättas. Ansvarsförhållanden ochuppgiftsfördelning mellan prövande läkare, berörd klinikchef,läkemedelskommitté, huvudman och tillverkare m. fl. Vidare föreslåsen obligatorisk etisk granskning av de regionala etiska kommittéerna. pågår överläggningar mellanLandstingsförbundet och läkemedelsindustrins branschorganisationer (LIF/RUFl)med sikte på att sjukvårdshuvudmännen skall kompenseras ekonomiskt för kliniskaläkemedelsprövningar som genomförs inom sjukvården. Även frågan om särskildersättning till den prövande sjukvårdspersonalen tas upp till behandling idetta sammanhang. SoU1981/82:6 13 Fråga i om läkaresekonomiska förbindelser med läkemedelsindustrin Statsrådet besvaradeden i en fråga rörande läkares ekonomiska intresseni läkemedelsindustrin (prot. 1980/81:49 s. 90). Hon anförde därvid bl. Självfallet får inte ekonomiskaegenintressen i form av aktieinnehav eller andra ekonomiska engagemang iläkemedelsindustrin styra en läkares val av läkemedel. Läkaren skall i sinyrkesutövning handla i enlighet med bestämmelserna i allmännaläkarinstruktionen (1963:341). Enligt 3 § läkar-instruktionen åligger det varjeläkare, vare sig han är i allmän tjänst eller enskilt utövar läkaryrket, att iöverensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet meddela patienten de rådoch, såvitt möjligt, den behandling som patientens tillstånd fordrar. Läkarensval av läkemedel skall således avgöras med utgångspunkt i vetenskapliga rön ochbeprövad erfarenhet. Vad gäller patienternas och samhällets intresse attbegränsa läkemedelskostnaderna vill jag erinra om att läkemedelskommittéernumera finns inom samtliga landstingsområden. På grundval även kritiskgranskning av för-och nackdelar med olika preparat utfärdarläkemedelskommittéerna rekommendationer av läkemedel. Vid val mellanlikvärdiga preparat beaktas också ekonomiska aspekter. Att det i en nyligen utkommen bok görs gällande att vissaläkare förfarit olagligt, bl. a. med avseende på gällande skattelagstiftning,kan knappast misskreditera en hel yrkeskår. Om det skulle visa sig att någonläkare gjort sig skyldig till oegentligheter tar jag givetvis avstånd från ettsådant beteende. Stadsrädet hänvisade i övrigt bl.a. till att det åligger att kontrollera att läkarna följerbestämmelserna i allmänna läkarinstruktionen. Utskottet har inhämtat yttrandenöver motion 1980/81:1640 från . och frän () och (RUFl). LIF och RUFl har avgett ett gemensamtyttrande. I motionen tas två problemkomplex upp. Det ena rörrelationerna läkare-läkemedelsindustri och det andra rörläkemedelsinformationen i stort. Beträffande den första frågeställningen påpekas i motionenatt det i massmedia gjorts gällande att beroendeförhållande föreligger mellanläkare och den kommersiella läkemedelsindustrin något som bl. a. kan ha letttill en felaktig styrning av utvecklingen av läkemedel och ha inverkat påmarknads- SoU1981/82:6 14 föringen av läkemedel. Motionärerna anser att ettklarläggande av förhållanden därvidlag bör ske dels med hänsyn till det ansvarför läkemedelsförsörjningen som samhället har. dels med hänsyn till attuppgifter av angiven art är ägnade aft rubba förtroendet för läkare hosallmänheten. Klarläggandena bör ske i form av en utredning. förklarar att frägan om eventuellaekonomiska mellanhavanden mellan industrin och läkare ligger utanförläkemedelsavdelningens kompetensområde men uttalar förhoppningen att deutredningar som pågår skall leda till att denna typ av övertramp upphör. Om såskulle visa sig inte bli fallet anser man att förhindrande regler bör utarbetasexempelvis så att inspektionsuppgifter vidgas till att ävensyna denna typ av verksamhet. pekar pä att några regler hurekonomisk ersättning till sjukvårdshuvudmännen och/eller den prövande läkarenskall utgå inte funnits, och att det därför funnits möjlighet attträffa särskilda överenskommelser om ersättning för utförd klinisk prövning ochmarknadsföring av läkemedel. Härefter hänvisas till det av socialstyrelsentill regeringen överlämnade förslaget till kungörelse angående klinisk prövningliksom till pågående överläggningar mellan och läkemedelsindustrinrörande ersättning till sjukvårdshuvudmännen och till den prövandesjukvårdspersonalen vid kliniska prövningar. uttalar att man finner detangeläget att alla sidor av förhållandet mellan läkare och läkemedelsindustrinsom är ägnade att rubba förtroendet för läkarna hos allmänheten nogapenetreras. Detta bör dock inte ske på ett sådant sätt att det allvarligt störde positiva resultaten av samarbetet gestaltade i form av terapeutiskutveckling och efterutbild-ning. anför att flödet av nya data omläkemedel infe bara går från industri till läkare utan även från läkare tillindustri. Det är därför viktigt att detta utbyte av erfarenheter erkänns som ennaturlig del i utvecklingsarbetet på läkemedelsområdet samt att detta samarbetesker i former som inte rubbar förtroendet för läkarna hos allmänheten. Läkei/iedelsindustri/is branschorganisationer har i sittremissvar inte gått in på frågan om en utredning om eventuellaberoendeförhållanden mellan läkare och läkemedelsindustrin. I den del av motion 1980/81:1640 som rörläkemedelsinformationen vill motionärerna att riktlinjer skall utarbetas. Dessabör vara följande: a. läkemedelsindustrinsinflytande över informationen skall minskas, b. informationen skall vara probleminriktad i stället förpreparatinrik- fad, c. information och utbildning av personal och allmänhetskall förbätt ras, d. de lokala läkemedelskommittéerna skall ges vidgadeuppgifter vad gäller information och utbildning. SoU1981/82:6 15 e. samverkan apotek-läkemedelskommittéer skall byggasut, f. arbetetmed att ta fram bipaeksedlar skall prioriteras, g. åtgärder för ett allmänt ökat kostnadsmedvetande ifråga om läkemedel skall vidtas. har i sitt svar understrukit vikten av attresurser görs tillgängliga för en fortsatt utbyggnad av den offentliga obundnaprobleminriktade informationen. Man redovisar också att överläggningar pågårmellar och om ett närmare samarbete mellanbolaget och läkemedelsavdelningen i informationsfrågor. Man pekar också på atti samband med inrättandet av läkemedelsinformationsrådet uttalades frånsocialstyrelsens sida farhågor för att rådets resurser och finansiering skullekunna utgöra en begränsning av samhällets möjligheter att bemöta industrinsinformationsaktiviteter. Huruvida dessa farhågor besannats eller ej. fortsättersocialstyrelsen, är förtidigt att bedöma, men det torde redan nu vara klart attdet inte lett till någon synbar förändring eller minskning av industrins marknadsföringsansträngningar,tvärtom synes f. n. aktiviteten vara mycket hög och dess värre inte utanövertramp. a. upp de underhandlingar sompågår beträffande de kliniska prövningarna och de avtal beträffandeinformationen som träffats mellan och /RUFI (en kortredovisning av innehållet i avtalet återfinns under avsnittet Informationen omläkemedel). Förbundet anför därefter bl. a. följande. Tillämpningen av dessa avtal, denverksamhet som bedrivs av det inrättade läkemedelsinformationsrädetsamt den informationsverksamhet som bedrivs lokalt i landstingen har till syfte- tillsammans med Apoteksbolagets samt läkemedelsinformation- att driva utvecklingen i den riktning som motionärerna önskar.Sjukvårdshuvudmännens inflytande över läkemedelsföretagens information kan ökasamtidigt som de kunskaper rörande läkemedel som finns hos läkemedelsföretagentas till vara. hänvisar isitt remissvar till inrättandet av läkemedelsinformationsrädet ochöverenskommelsen mellan /RUFl rörandeinformationen. pekar i övrigt på de lokalaläkemedelskoniinittéernas strävan att skapa viss enhetlighet i preparatvalet,socialstvrelsens läkemedelsavdelnings monografier samt den av ApoteksbolagetAB utgivna som är probleminriktad och behandlar olikasjukdomars farmakoterapi. anser att socialstyrelsensläkemedelsavdelning med sitt rika kontaktnät med medicinsk läkemedelsexpertisborde ha väsentligt större möjligheter än Apoteksbolaget att svara för enkliniskt relevant läkemedelsinformation. anför vidare bl. a. beträffandeläkemedelsprövningar följande. SoU1981/82:6 16 Läkemedel måste vara välutvärderade såväl vad beträffar effekt som biverkningar, vilket krävermedverkan av för uppgiften väl utbildade liikare. I dagens läge skulle mångasådana prövningar och annan medicinsk forskning ej kunna genomföras utan närasamverkan med läkemedelsindustrin. Det kan dock konstateras att läkarnaskunskaper i bl. a. klinisk farmakologi ofta är otillräckliga för att kunnagenomföra kliniska prövningar av hög kvalitet. Tillkommande resurser bör därförstyras mot åtgärder i syfte att samordna och förbättra läkemedelsprövningarna.De kliniskt verksamma läkare som deltar i sådana undersökningar bör stimulerasgenom ökat stöd från statistiker, kliniska farmakologer och andra specialistermed kunskaper inom läkemedlens användningsområde. Beträffande sjukvårdspersonalensvidareutbildning anför följande. Hela denna diskussion måste förasmot bakgrund av att systematiserad undervisning saknas efter uppnåddspecialistkompetens och att huvudmännens egna åtaganden för efterutbildningenär mycket begränsade. Den dominerande insatsen görs dels av Läkaresällskapetoch dess sektioner dels av läkemedelsföretagen. Av industrin arrangerade ellerstödda symposier och andra möten har ofta hög vetenskaplig standard och stortefterutbild-ningsvärde. De kan ge vetenskapsmän tillfälle att dryfta ettgemensamt, ofta avgränsat, problem tillsammans med specialister från andraländer. Industrin får möjligheter till saklig och kritisk granskning av sittutvecklingsarbete, som väsentligen är probleminriktat. Det är självfallet en fördel om fler möten kan arrangerasutan bindning till producenterna. Dessa bör dock även fortsättningsvis hamöjlighet att medverka som medicinska kunskapsspridare. Framför allt vore dettill stor skada om restriktioner infördes innan ekonomiska förutsättningarskapats för slagkraftiga alternativa lösningar. är sedan många åraktivt engagerat i försöken att förbättra läkemedelsinformationen både vadbeträffar kvalitet och utformning. Överenskommelsen mellan läkarförbundet ochbranschorganisationerna LIF-RUFl som funnits sedan inånga år och som senastreviderats , skall ses som ett initiativ i samma syfte sommotionen avser. Tanken med denna s. k. bidragsöverenskommelse är både attfastslå att informationsutbyte mellan industri och läkarkår är legitim ochnödvändig och att föreskriva de former för ekonomiskt bidrag som kan kommaifråga vid sådana kontakter. I flera ledare i harläkarförbundet tagit upp tanken att den löpande produktinformation somföretagens konsulenter svarar för, borde göras mindre preparatinriktad och meranknuten till kliniska problem. Betydande framsteg har också gjorts. Konsulenternasutbildning har genom företagens försorg starkt förbättrats. Inom den slutnavården är konsulenterna numera hänvisade till fasta tider för gruppinformationdär en hel klinik deltar. Detta gynnar kvaliteten och medför en merallsidig belysning av problemen. Även inom den öppna vården strävar man eftergruppinformation. SoU 1981/82:6 17 Läkemedelskommittéerna kan verksamtöppna vägar för den icke-kommersiella läkemedelsinformationen på det lokalaplanet. har tidigt uttalat sitt stöd för tillkomsten av lokalaläkemedelskommittéer med representanter för läkarna, farmacevterna,sjuksköterskorna och huvudmännen. Läkemedelskommittéerna är på många håll ilandet mycket aktiva men verksamheten i sin helhet är ojämn beroende påsvårigheter att få erforderlig kompetens kontinuerligt knuten till kommittén.Aktivitet och kvalitet blir beroende av personliga insatser från kliniskaspecialister och från konsulter i klinisk farmakologi. Kommittéernas arbete harunder underlättats genom tillkomsten av apoteksbolagetsLäkemedelsbok, skrifter och översiktsartiklar iLäkartidningen. I vilken mån läkemedelskommittéerna kan utnyttjas för lokalvidareutbildning i läkeme-delsliira torde bl. a. bero som kliniskaspecialister har möjlighet att bidraga med samt på tillgången på kliniskafarmakologer. 1 fortsättningen hänvisas tillläkemedelsinformationsrådets arbete, överenskommelsen mellan Landstingsförbundet-LIF/RUFlbeträffande läkemedelsinformationen och det med detta sammanhängande avtaletmellan och . 1 yttrandet betonas att ApoteksbolagetAB redan nu gör stora insatser vad gäller läkemedelsinformationen. Läkarförbundetanser en ytterligare koncentration av informationsverksamheten tillApoteksbolaget diskutabel eftersom detta bolag har ensamrätt såväl på inköps-som på försäljningssidan och dessutom marknadsför egna produkter. Man anser atten spridning av läkemedelsinformationen torde ge bättre resultat, eftersom mandå kan tillvarata den kompetens som finns på olika håll, nämligen inomläkemedelsindustrin, inom , inomApoteksbolaget och inte minst inom läkarkåren. Det är för Läkarförbundetsmedlemmar av vitalt intresse att alla goda resurser för läkemedelsinformationoch vidareutbildning i liikemedelsUira tas till vara. Nya repressiva åtgärderpå området kan betyda att nu förekommande, värdefulla aktiviteter förinformation faller bort utan att andra resurser tillkommer. En viss grad avkonkurrens mellan samhällets och läkemedelsindustrins informationsinsatser kanvara bra och vitaliserande för verksamheten. Enligt Läkarförbundets uppfattning, varvid förbundetåberopar ovan redovisade faktiska förhållanden, bör den föreliggande motioneninte föranleda någon åtgärd. LIF/RUFl betonar i sitt yttrandebl. a. att informationsprocessen sker i två riktningar; från företaget till denpraktiskt verksamme läkaren och till företaget kliniska erfarenheter, önskemål,varningar från patient och läkare. Man anför vidare att det företag somupptäckt och utvecklat ett läkemedel är den enda part som förfogar över denmest fullständiga och ständigt aktuella dokumentationen om läkemedletomfattande de tre stegen forskning, tillverkning och information. All annaninformation är beroende av det forskande och utvecklande företaget som källa.Läkemedelsindustrin måste SoU 1981/82:6 18 därför också i fortsättningen tillförsiikras ett avgörandeinflytande över utformningen av informationen om sina produkter liksom överproduktion och forskning. LIF/RUFl anför vidare. Under hardet skett en markant utveckling av liikemedelsindustrins information; LlF-RUFl harfiistlagt specificerade krav på de muntliga informatörernas utbildning för attgarantera att dessa har en god kunskap om sitt produkt/terapi-område. Muntliginformation förmedlas i allt större utsträckning av produktspecialister medfördjupad utbildning inom aktuellt medicinskt område. minskar antaletliikemedelskonsulenter som informerar om företagets hela sortiment. Enskildinformation är där så av läkarna ansetts önskvärt utbytt mot gruppinformationanordnad i samarbete med sjukhuskliniker, läkarstationer etc. Produktorienteradinformation har kompletterats med mer problem-orienterad information. Ingentillverkare kan hoppas på att få se sina produkter använda om han inteinformerar om problemområdet och det aktuella läkemedlets plats i en rationellterapi. LIF-RUFl harlöpande utvecklat "Regler för läkemedelsinformation". Nämnden förBedömning av Läkemedelsinformation (NBL) har atf behandla anmälningar omolämplig läkemedelsinformation. Nämndens yttranden är offentliga. Följsamhetengentemot NBLs beslut har konstaterats vara total. LIF-RUFl hartillsatt en särskild informationsgranskningsman som har att kontinuerligt vakaöver läkemedelsindustrins tryckta information till sjukvården.Informationsgranskningsmannen åren från industrin fristående läkare.Granskningsmannen kan anmäla tveksamma fall av information till NBL. LIF-RUFl ochSveriges har överenskommit om formerna förläkemedelsindustrins medverkan och ekonomiska engagemang i samband medsammankomster av olika slag som ordnas av eller för läkarkåren. Den senasteöverenskommelsen fastställdes . Den skriftligainformationens volym har minskat kraftigt. LIF-RUFl laderedan 1976 fram ett genomarbetat förslag om att ett särskilt organ -"Samarbetsgruppen för Läkemedelsindustrins Information (SLl)" skulleskapas i samarbete med och . Avslutningsvis siigs att enligtLIF/RUFl:s uppfattning läkemedelsindustrins information om läkemedel ärorganiserad på sådant sätt och under sådana former att den |iå intet sätt ståri något motsatsförhållande till samhiillets hälsopolitiska målsättningar. SoU 1981/82:6 19 Behandlingen av husdjur och andradjur i fångenskap regleras i lagen om djurskydd (1944:219). antog ar1978 vissa förslag till ändringar i djurskyddslagen och beslutade i sambanddärmed om allmänna riktlinjer för försöksdjursverksamheten (prop. 1978/79:13,JoU 1978/79:5, rskr 1978/ 79:41). Ändringarna trädde i kraft den 1 juli 1979.Djurskyddslagens utgångspunkt år att djur skall behandlas väl och såvittmöjligt skyddas mot lidande. De ändringar som beslutades syftade till enbegränsning och ökad insyn i djurförsöken. Som ett led i detta arbeteinrättades djurförsöksetiska nämnder i var och en av de sex högskoleregionernasamt en central . Nämnderna, som har en rådgivandefunktion, är sammansatta av representanter för forskare, försöksdjurspersonaloch lekmän, Vid sin prövning skall nämnderna ta hänsyn till å ena sidandjurförsökets betydelse och å andra sidan lidandet för djuren. Den centralanämnden har till uppgift att vara ett samordnande och rådgivande organ inomförsöksdjursverksamheten och skall verka fören minskad användning avförsöksdjur, bl. a. genom stöd till alternativa och kompletterande metoder. Den lagstadgade kontrollen av djurförsök åvilar i förstahand halsovårds-nämnderna i de kommuner där försöksdjursverksamhet bedrivs. Omanvändningen av djuret är förenad med operativt ingrepp, insprutning ellerblodtappning eller eljest medför ångest eller annat lidande för djuret skalltillstånd inhämtas från lantbruksstyrelsen (12 § djurskyddslagen). Enligt 15 § läkemedelsförordningen (1962:701) får, om ejannat särskilt stadgas, farmacevtisk specialitet inte försäljas utan aft vararegistrerad hos . Till ledning för den som önskar registrera läkemedelhar utarbetat anvisningar om ansökningsförfarandet. Avsiktenmed anvisningarna ar att klargöra vilka uppgifter kontrollmyndigheten behöverför atf kunna ta ställning till en registreringsansökan. Varken iläkemedelsförordningen eller läkemedelskungörelsen finns inskrivet krav pådjurförsök. Av anvisningarna framgår dock indirekt att sådana förutsättsanvändas för att exempelvis pröva farmakologiska och toxikologiska egenskaper.Vid undersökningar över akut toxicitet används s. k. LD 50-tesf. Detta testinnebär att man undersöker vid vilken dosering av djuren avlider. I betänkandet behandlas ett antalmotioner som avser olika läkemedelsfrågor. Åtgärder för all minska samhällets läkemedelskostnader I flera motioner framställsyrkanden som har det gemensamt att de ytterst syftar till att nedbringasamhällets läkemedelskostnader. SoU 1981/82:6 20 föreslås i detta syfte. Motionskraven kan i korthetredovisas på följande sätt.