bet · G501LU9 · 1981-12-31 00:00:00 — Avslutningsvis hänvisar RSV till att harbeslutat göra följande tillägg till föreskrifter och anvisningar omskattetillägg. "Skattetillägg skall inte vid taxering påföras densom underlåtit att deklarera beräknad ränta på sådan räntefri deposition somlämnats i samband med billeasing." Beträffande mervärdeskatt gällerbl. a. att skattskyldig som yrkesmässigt driver handel med eller uthyrning avbilar har full avdragsrätt för skatten på de bilar som förvärvas förverksamheten. Den som driver annan verksamhet än yrkesmässig försäljning elleruthyrning av personbil har inte rätt till avdrag för ingående skatt vid förvärvav personbil. Om någon avlyftningsrätt för mervärdeskatt sålunda ej föreliggerför t. ex. inköp av personbil skall LU1981/82:9 10 däremot mervärdeskatten inräknas i avskrivningsunderlaget. På förfallna hyresavgifter (leasingavgifter) erläggerhyresmannen mervärdeskatt. Denna utgår som viss procent av hyresbeloppet. 1sådana fall där leasingavgiften kunnat hållas låg pä grund av stordepositionsavgift har leasetagaren således erlagt för litet mervärdeskatt. Somovan nämnts har leasegivaren avdragsrätt för ingående tnervärdeskatt. Systemetmed depositionsleasing kan följaktligen leda till att full mervärdeskatt ejerläggs. När det gäller de mervärdeskatterättsliga-konsekvensernaav depositionsleasing har RSV ännu inte gjort några särskilda uttalanden. I sammanhanget kan anmärkas attansökan om bindande förhandsbesked beträffande beskattningen viddepositionsleasing inlämnats till för rättsärenden. Ansökningen,som omfattar både inkomst- och mervärdebeskattningen, har ännu inte slutligtavgjorts. I motionen anförs attleasingsystemet har utvecklats till en mångmiljon-röretse under 1970-talet.Enligt motionärerna fanns ca 20 000 personbilar för yrkesmässiglångtidsuthyrning. hade siffran stigit till 66 000 för att bara ett årsenare ha ökat till hela 87 000. har fått alltflera antnälningar i vilka ifrågasatts om de många förgreningarna avleasingsystemet verkligen håller sig inom lagens ram resp. står iöverensstämmelse med dess anda. Det är t. ex. möjligt att konstruera ettleasingavtal så, att en stor del av hyreskostnaden består av räntor som äravdragsgilla. Motionärerna hänvisar också till att kommerskollegium harberäknat att samhället skulle, om alla som tänker köpa bil i ställetgår över till depositionsleasing, förlora /år. I motionen anförs vidare att den mest avancerade formen avdepositionsleasing är konstruerad som ett trepartsförhållande mellanleasegivare, leasetagare och ett finansbolag eller annan kreditgivare. Syftetär uppenbarligen att privatpersoner som inte har avskrivningsmöjligheter ipraktiken erlägger en stor del av leasingavgifterna i form av räntor. Dessaräntor blir till skillnad från traditionella leasingavgifter avdragsgilla vidbeskattningen. Eftersom mervärdeskatt utgår som viss procent påleasingavgifter, innebär konstruktionen vidare att full mervärdeskatt inteerläggs. Enligt motionärernas uppfattning torde det stå helt klart att den hårtypen av konstruktioner, avsedda att uppnå särskilda fördelar vidbeskattningen, inte står i samklang med lagstiftningens intentioner. Över huvudtaget är reglerna beträffande leasing synnerligen oklara. Avsaknaden av ensärskild lagstiftning gör att man år hänvisad till att använda rättsregler somär skrivna för LU1981/82:9 11 Motionärerna anser det vara ytterstangeläget att omgående genom lagstiftning förhindra missbruk av leasingsystemet.Det bör ankomma på regeringen att utforma lagförslag. I motionen hänvisas inledningsvistill den snabba utvecklingen av olika leasingformer och särskilt tilluppbyggnaden av depositionsleasing. Enligt motionären bygger idén meddepositionsleasing på att leasegivaren inte behöver vidkännas någrakapitalkostnader och därför kan hålla nere leasingavgifterna och attleasetagaren, som i egenskap av privatperson inte har avskrivningsmöjligheter,åtnjuter avdrag vid beskattningen för de räntor han erlägger på de lån somanvänds för att finansiera inköpet av bilen. Detta system innebär dessutom attfull mervärdeskatt ej erläggs. Understundom torde leasingavtalen ha karaktärenav förtäckta köp tillkomna för att kringgå konsumentkreditlagens ochbilkreditförordningens bestämmelser om.kontantinsatser och kredittider.Visserligen finns i konsumentkreditlagen en bestämmelse (3 S) som innebär attavtalets rubricering inte är avgörande för om avtalet har karaktären av köpeller av hyra utan att man får se till parternas verkliga avsikt med avtalet.Av de rättsfall som förekommit framgår emellertid att det i praktiken möterstora svårigheter att enbart av utformningen av ett leasingkontrakt kunnautröna om parternas verkliga avsikt vid ingående av avtalet varit attleasetagaren skall bli ägare till bilen vid leasingtidens utgång. Motionären anser att avsaknaden av lagstiftning på områdetinte har inneburit några särskilda nackdelar så länge leasing var en avtalsformsom enbart användes näringsidkare emellan. Enligt motionären ställer det sigannorlunda när privatleasing blivit allt vanligare. En enskild konsument tordeha små möjligheter att sätta sig in i de olika system av leasing som förekommeroch de konsekvenser som ett leasingavtal kan föra med sig. I den allmännadebatten har ofta gjorts gällande att depositionsleasing är mycket förmånligtför leasingtagaren. Som framhållits från konsumenthåll är dock detta slag avleasing inte alltid någon billig leasingform. Leasetagaren lockas ofta medsärskilt förmånliga erbjudanden som t. ex. att för depositionsbeloppet skallinköpas premieobligationer på vilka vinst kan tillfalla leasetagaren. Motionären vill inte göra gällande att den nuvarandeavtalsfriheten lett till några mer anmärkningsvärda missförhållanden.Avsaknaden av lagstiftning på området och skyddsregler för konsumenter innebårdock risker för konsumenten. Motionären anser därför att en kartläggning börgöras av förekommande leasingformer och att behovet av lagreglering, framförallt när det gäller privatleasing, bör prövas. LU1981/82:9 12 Vissa utredningar på området I sitt betänkande (SOU 1975:63)Konsumentkreditlag m. m. lade kredli-köpkommlttén fram - förutom bl. a. ettförslag till konsumentkreditlag - ett förslag till lag med särskildabestämmelserom uthyrning av vara {uthyrnings-lag). Bakgrunden härtill var attkommittén ansåg att ett genomförande av dess förslag till reglering beträffandekonsumentkreditköpen skulle kunna leda till en överströmning på marknaden motkreditköpsliknande långtidsförhyrning av varor. För att hindra en sådanöverströmning, som enligt kommitténs mening skulle innebära nackdelar förkonsumenterna, föreslog kommittén regler om bl. a. depositionsplikt vid långtidsförhyrning,motsvarande reglerna om kontantinsats vid kreditköp, samt bestämmelser om råttför konsumenten att göra sig fri från hyresavtal och att förvärva den förhyrdavaran efter ett avräkningsförfarande. Kommittén föreslog också bestämmelser omskyldighet för uthyrare att lämna konsumenten vissa upplysningar om avtaletsinnebörd. Förslaget till uthyrningslag fick ett blandat mottagandehos remissinstanserna. Flertalet av de remissinstanser som yttrade sig syntesvisserligen mena att en mer allmän övergång från kreditköp tilllångtidsförhyrning knappast var önskvärd. Åtskilliga remissinstanser framhöllemellertid att motiven för den föreslagna uthyrningslagen sannolikt skullebortfalla, om lagstiftningen rörande kreditköp gavs en mindre långtgående utformningån kommittén hade föreslagit. I proposition 1976/77:123 med förslag tillkonsumentkreditlag m. m. påpekade departementschefen att de regler om kreditköpm. m. som lades fram innebar en mindre långtgående reglering än som skullefölja av kommitténs förslag. Därmed bortföll till stor del riskerna för en meraallmän överströmning från kreditköp till uthyrning. Åven i övrigt ansåg departementschefenatt kommitténs farhågor för en sådan övrströmning var överdrivna. Det kundeinte heller bortses från att vissa former av uthyrningsverksamhet fyllde ettangeläget behov och att sådan verksamhet självfallet inte i onödan fickförsvåras. ville departementschefen framhålla att kommitténs förslagtill uthyrningslag innehöll flera värdefulla detaljer, in'e minst när detgällde uthyrarens upplysningsplikt. Departementschefen ansåg emellertid kunde åstadkomma den konsumentinformation som behövdes på området ävenutan en särskild uthyrningslag. Sammanfattningsvis ansåg departementschefen att manåtminstone borde avstå från att införa en särskildlagstiftning om uthyrning av varor till konsumenter. Det fanns emellertidanledning att följa utvecklingen på området med uppmärksamhet. Skulle det visa sigatt särskilda skyddsregler behövdes fick frågan tas upp på nytt. Mot bakgrund av den snabbautvecklingen i fråga om billeasing och de små möjligheterna att ha en allmän tillsyn över biluthyrningsföretag gav LU1981/82:9 13 regeringen kommerskollegium i uppdrag attutreda de frågor som hänger samman med tillämpningen av bilkreditförordningensbestämmelser och gränsdragningen mellan bilförsäljning och biluthyrning. Medledning av vad som framkom vid utredningen skulle kommerskollegium föreslååtgärder i fråga om regeringens bemyndigande att meddela föreskrifter vidyrkesmässig försäljning av bilar och övriga bestämmelser i syfte att klarläggalagstiftningens tillämpningsområde och att tillgodose kravet på en effektivtillsyn på området. I regeringens beslut angavs vidare att uppdraget skulleutföras skyndsamt och att det skulle redovisas för regeringen. I en avlämnad promemoria Förslag tilländringar i regleringen om betalningsvillkor vid yrkesmässig försäljning avbilar redovisade kollegiet sitt uppdrag. Under rubriken allmänna övervägandenanför kollegiet bl. a. följande. Bestämmelserna ibilkreditförordningen om betalningsvillkor har till främsta uppgift att tjänasom konjunkturpolitiskt instrument. Genom att föreskriva om minstakontantinsats och längsta kredittid vid yrkesmässig försäljning av bilar kanstatsmakterna påverka efterfrågan i önskvärd riktning. harockså konsumentskyddsaspekter betonats. Regler om minsta kontantinsats ochlängsta kredittid anses ägnade att avhålla konsumenterna från oöverlagdabilköp. Från motorbranschens sida har man vid upprepade tillfällenunder hävdat att det skett en betydande överströmning frånavbetalningsköp till olika former av leasing av bilar - inte minst leasingformersom i själva verket får anses vara att jämställa med köp - och att dennautveckling medfört svårigheter för de traditionella bilföretagen att konkurreramed den oorganiserade bilhandeln och leasingföretagen om kunderna. Bestämmelserna i bilkreditförordningen tar i praktikensikte endast på avbetalningsköp. Avbetalningsköpet var vid tiden förförordningens tillkomst den dominerande kreditformen. haremellertid genom samhällsutvecklingen och den ekonomiska utvecklingen nya ochförändrade kreditformer uppstått. Främst banklån och låneköp men också olikaformer av leasing har i allt större utsträckning börjat komma till användningför att finansiera privatpersoners och företags anskaffande av bilar. Den rena avbetalningshandeln med bilar har därför minskatbetydligt . Andelen avbetalningsköp torde vidbilkreditförordningens tillkomst ha uppgått till . Därefter har frekvensen avbetalningsköp sjunkit och uppgårf. n. till . Avbetalningsköpen avser till övervägande delbegagnade bilar. Den kraftiga nedgången i avbetalningshandeln tordeemellertid endast i begränsad utsträckning kunna förklaras med leasinginstitutetsutbredning. En annan och troligare förklaring är att konsumenterna ökat sittkostnadsmedvetande och i allt större utsträckning själva söker lösa sinabilfinansie-ringsproblem genom t. ex. olika former av banklån. Vad beträffar leasingens expansion framgår av tillgängligauppgifter att det fram skedde en kraftig ökning av dels det totalaantalet registrerade leasingbilar, dels antalet nyregistrerade personbilar förleasing. har dock antalet leasingbilar sjunkitbetydligt och LU1981/82:9 14 det finns en tendens till stabilisering pä denna lägrenivå. Den kvantitativa utvecklingen ger sålunda enligtkollegiets mening knappast skäl att föreslå att all form av leasing skallomfattas av bestämmelserna om betalningsvillkor. står det klart attdet finns former av leasing som till sin ekonomiska innebörd ståravbetalningsköpet så nära att de bör omfattas av regleringen ibilkreditförordningen. När det gäller bilkreditförordningenstillämpningsområde konstaterar kommerskollegium att många avtal omdepositionsleasing starkt påminner om avbetalningsköp. I de fall dåhyresavtalet inte utan vidare kan anses utgöra avbetalningsköp, trots att det iallt väsentligt fyller samma ekonomiska funktion som ett sådant, uppkommerenligt kollegiet frågan om bestämmelserna om kreditköp kan tillämpas analogt påsådant avtal. Kollegiet anser det tveksamt om en analogisk tillämpning börkomma till stånd. Kollegiet förslår därför att förordningen kompletteras meden bestämmelse av innebörd att överlåtelse i förordningens mening - utanhinder av att någon äganderättsövergång ej år åsyftad - jämväl skall ansesföreligga om avtalet med hänsyn till sin ekonomiska innebörd måste anses likvärdigtmed ett köp. Bestämmelsen innebär sålunda bl. a. att leasingavtal sommedger att leasetagaren antingen efter uppsägning under löpande avtalsperiodeller efter periodens utgång själv eller genom ombud kan förvärva bilen mot enersättning som inte obetydligt understiger det pris som motsvarande bilbetingar på den vanliga försäljningsmarknaden eller erhåller en återbäring medmotsvarande ekonomiska innehåll kommer att jämställas med avbetalningsköp ochdärmed omfattas av bilkreditförordningens bestämmelser. promemoria är alltjämt föremål föröverväganden inom regeringens kansli. tillkallade regeringenen kommitté för att göra en översyn av kredltpolltlken och den kreditpolitiskalagstiftningen (E 1980:02). Enligt direktiven (Dir. 1980:35) bör kommittén, närdet gäller kreditpolitiken, bl. a. ange två huvudalternativ. I det enaförutsätts att detaljreglering kan undvaras och att kreditpolitiken bedrivs medgenerellt verkande, marknads-anpassade medel. Kommittén bör sålunda noggrantpröva förutsättningarna för att kreditpolitiken normalt skall förlita sig pågenerella medel, såsom diskontopolitik, marknadsoperationer, statsskuldspolitikoch kassakvoter. I det andra huvudalternativet förutsätts att en kreditpolitiskreglering måste bevaras. Kommittén bör då undersöka vilka förändringar som börgöras i det gällande regleringssystemet. Den lagstiftning som berörs av utredningsuppdraget är i förstahand lagen om kreditpolitiska medel. I direktiven erinras om att det vid sidanav denna lag finns även annan lagstiftning som har kreditpolitiskt syfte, t.ex. bilkreditförordningen. I direktiven hänvisas till kommerskollegiums då LU1981/82:9 15 pågående utredning av tillämpningen av denna förordning. Frågan om en översyn av bilkreditförordningen prövades avriksdagen med anledning av en motion (1980/81:405) vari begärdes enöversyn av kredittiderna för bilar, och fritidsbåtar. Motionärernaansåg det befogat med längre avbetalningstider för bilar än nuvarande högst 18månader som man menade att kreditreglerna för ochfritidsbåtar borde skärpas. anförde i sitt av godkändabetänkande (FiU 1980/81:20 s. 23) följande. Enligt utskottets mening pekarmotionärerna på ett problem. Det kan te sig inkonsekvent att man i särskildlagstiftning infört regler som medger en begränsning av avbetalningstiderna förhandeln tned bilar - ett bemyndigande som f. n. utnyttjas - somnågon motsvarande begränsning inte finns för t. ex. och fritidsbåtar,ting som lättare kan undvaras än bil. De särskilda bestämmelserna rörande kredittidenvid avbetalningshandel med bilar får emellertid ses i sitt sammanhang, det ärhär fråga om bestämmelser som funnits och somsyftar till att i särskild ordning kunna påverka en mycket betydandekreditsektor. Utskottet berörde dessa frågeställningar i samband med attriksdagen vid föregående gjorde lagen om kreditpolitiska medeltillämplig också på finansbolag samt antog en lag som bemyndigar regeringen attmeddela särskilda föreskrifter vid kontoköp (FiU 1979/80:39). Utskottetkonstaterar att de i motionen berörda problemen täcks in i de direktiv somlämnats den särskilda utredning som skall se över kreditpolitiken oeh denkreditpolitiska lagstiftningen (dir 1980:35). Något särskilt tillkännagivandefrån sida erfordras därför inte. Bankinspektionen anför att någrasärskilda åtgärder inte bör vidtas i anledning av motionerna. Riksskatteverketanser det inte f. n. motiverat med vare sig en övergripande lagstiftning omleasing eller en särskild lagstiftning om depositionsleasing. Konsumentverketframhåller att det mot bakgrund av ställningstagande synestveksamt om det numera finns behov av sådan lagstiftning som förordas i motion1195. Däremot tillstyrker verket att den i motion 1582 föreslagnakartläggningen görs och att behovet av konsumentskyddslagstiftning undersöks.Hovrätten över och avstår från att yttra sig över motion 1195och anser att något behov av den i motion 1582 förslagna kartläggningen ellerundersökningen inte föreligger. och avstyrker bifall till motionerna. ochMotorbranschens riksförbund avstyrker bifall till motion 1195 men har ingenerinran mot yrkandet i motion 1582. anser det tveksamtom lagstiftning mot missbruk av leasingsystemet är erforderlig. Förbundet anserdet däremot angeläget med ett tillfredsställande konsumentskydd. LU1981/82:9 16 Bankinspektionen hänvisar till sittremissyttrande över kommerskollegiums ovan redovisade promemoria. Iremissyttrandet har bankinspektionen bl. a. anfört att det ur allmän synpunktkan "finnas anledning att försvåra tillkomsten av avtal som konstruerats isyfte att bereda kontrahenterna förmåner genom ett kringgående avbeskattningsreglerna. a. av detta skål vill inspektionen inte motsätta sigatt leasingavtal, som till sin ekonomiska innebörd kan jämställas med köp. blirunderkastade föreskrifterna om kontantinsats och kredittid ibilkreditförordningen". Bankinspektionen erinrar vidare omriksskatteverkets skrivelse med information om beskattningen av dennaleasingforni. Informationen är enligt bankinspektionen f. n. inte fullständigpå grund av att ansökan har inlämnats till nämnd förrättsärenden om bindande förhandsbesked avseende dels en speciellavtalskonstruktion, dels mervärdesbeskattningen. När ansökningarnafärdigbehandlats torde enligt inspektionens mening skattefrågorna rörandedepositionsleasing vara lösta. Bankinspektionen har tillsyn över definansbolag som ombesörjer finansieringen av den form av leasingverksamhetvarom här är fråga och vars verksamhet är av viss omfattning.Avtalsvillkorslagen är tillämplig på leasingkontraktens allmänna avtalsvillkor.F. n. ankommer det på att granska att avtalsvillkoren står iöverenskommelse med sagda lag. Inom pågår en genomgång av dessaavtalsvillkor, framhåller bankinspektionen. Frågan om vilken myndighet som iframtiden skall utöva denna tillsynsfunktion är under utredning. Med hänsyn till det anförda anser bankinspektionen attnågra särskilda åtgärder inte bör vidtas i anledning av motionerna. () anför attenligt RSV:s bedömning består både leasing- och finansieringsbolagensverksamhet så gott som uteslutande av traditionell leasing (företagsfinansielloch operationell). Beträffande sådan traditionell leasing framhåller RSV attdet från inkomstskattemässig synpunkt inte riktats några generellaanmärkningar mot den. Några påtagliga problem att vid beskattningen tolkaavtalskonstruktionerna och de ekonomiska effekter som följer av dem synes inteheller ha uppstått. RSV:s allmänna intryck är att de eventuella skatteteknisktoacceptabla följderna av leasing justerats genom självrättelse, dvs.att berörda branschföretag anpassat sig till beskattningsmyndigheternasönskemål och krav. I detta sammanhang bortser RSV från problemet att i vissa falltolka leasingavtalens reella innebörd, dvs. om avtalet avsett köp eller hyra(leasing). RSV framhåller att detta tolkningsproblem, som i grunden får ansesvara av civilrättslig karaktär, har behandlats bl. a. i förarbetenatill såväl konsumentkreditlagen som lagen om avbetalningsköp mellannäringsidkare. RSV menar att viss vägledning kan hämtas från dessa torarbetenåven för beskattningen. Dessutom, framhåller RSV. har gränsdragningsproblemetmellan köp och hyra, köp med optionsklausul och hyra, m. m. skatterättsligt LU1981/82:9 17 prövats i domstol (RN 1953 4:5, RN 1965 5:4. RN 1967 6:3och RÅ 1967 Fi 41). Enligt RSV:s uppfattning får gränsdragningsproblemet därmedanses löst. RSV menar att samma resonemang som ovan kan anföras frånniervär-deskatterättslig synpunkt. Det bör dock beaktas, framhåller RSV. attvissa fördelningsprobletn beträffande avdrag för ingående mervärdeskatt när bilanvänts såväl privat som i tjänsten tidigare förekommit. Genom ändring imervärdeskattelagen (SFS 1979:304) har emellertid dessa problem lösts på såsätt att ett schablonmässigt beräknat avdrag för ingående mervärdeskattinfördes. Sammanfattningsvis framhåller RSV att endast om detframöver skulle visa sig att de traditionella leasingformerna omkonstrueras såatt de utnyttjas i skatteundandragande syfte blir lagstiftning om leasingmotiverad. F. n. anser RSV det inte berättigat att överväga eventuellalagstiftningsåtgärder. RSV understryker att de avarter av traditionell leasing,bl. a. depositionsleasing, som tillämpats främst inombilbranschen, bör stävjas. Detta bör enligt RSV:s mening i första hand ske medredan existerande lagstiftning. RSV hänvisar till sitt den 23 april 1981lätnnade uttalande om beskattningskonsekvenserna av depositionsleasing. Av uttalandetframgår, förutom att beskattning skall ske av den räntelösa depositionen, ävenatt en ansökan om bindande förhandsbesked inlämnats till förrättsärenden. Ansökan omfattar både inkomst- och mervärdebeskattningen avdepositionsleasing. RSV menar att frågan om depositionsleasing på defta sättkommer att bli rättsligt prövad. Frågan om lagstiftning.såtgärder erfordras bördärför enligt RSV anstå till dess att praxis fastslagits. RSV avser att bevakadenna fråga liksom att följa utvecklingen av depositionsleasing, dvs. hur och ivilken mån redan existerande kontrakt omkonstrueras i syfte att undgå debeskattningsåtgärder som redan vidtagits. När det gäller frågan om en kartläggning av förekommandeavtalskonstruktioner framhåller RSV att en sådan kartläggning redan vidtagitsvad avser depositionsleasing av bilar. Kartläggningen utgjorde en del avförarbetet till beslutsunderlaget om beskatthingskonsekvenserna av depositionsleasing.F. n. avser RSV inte att göra ytterligare en kartläggning. framhåller i sittyttrande när det gäller den s. k. depositionsleasingen att inte minst deskattemässiga konsekvenserna av denna leasingform har varit mycket osäkra ochangelägna att klarlägga. Då uttalat sig i frågan,vilken också är föremål för förhandsprövning, anser kommerskollegium att detfinns anledning att avvakta utvecklingen något innan ställning tas till fråganom en utredning på detta område. Enligt vad kollegiet erfarit har dessutomdepositionsleasing-förfarandet praktiskt taget upphört efter riksskatteverketsuttalande. LU 1981/82:9 18 Åven om det kan finnas skäl attavvakta med åtgärder pä billeasingom-rådet anser kollegiet att det är lämpligt,inte minst mot bakgrund av den ökade användning leasing i allmänhet har fåttoch kan förväntas få för både företag och enskilda, atträttsområdet i stort görs till föremål för en genomgång för att härigenomklarhet skall skapas om vilka olika former av leasing som förekommer, hurutbredd användningen av leasing är och vilket behov av rättslig reglering somkan anses föreligga. har i sinverksamhet uppmärksammat de förhållanden som råder beträffandedepositionsleasing av personbilar. Mot bakgrund av att nutagit principiell ställning till hur depositionsleasing skall behandlas vidleasingtagarnas inkomsttaxering finner det tveksamt om detnumera finns behov av sådan lagstiftning som förordas i motion 1195.