bet · G501KU35 · 1981-12-31 00:00:00 — Enligt uppgift iNyhetsmagasinet nr 31 1981, har såväl industriminister somstatssekreterare medgivit att de fått utredningen/rapporten redovisadför sig. De socialdemokratiska ledamöterna i näringsutskottet villhärmed till utskottets protokoll få antecknat att de uppgifter somstatssekreterare sålunda har lämnat inför utskottet framstår som ickekorrekta." Det citerade protokollet justerades vid det följandesammanträdet, den 5 PM november. I protokollet från dettasammanträde gör som talesman för moderata samlingsparfiets,och ledamöter i näringsutskottet följandeuttalande: KU 1981/82:35 204 "Den socialdemokratiska gruppensuttalande innebär en anklagelse mot statssekreterare för attinför utskottet - vid utfrågningar angående - ha lämnat uppgiftersom inte varit korrekta. Vi anser att de tidningsuppgifter som åberopas sombevis utgör en bräcklig grund för ett sådant påstående och finner inteanledning för näringsutskottet att ta upp frågan till behandling. Regeringensbefattning med vissa frågor rörande Datasaab kommer för övrigt att behandlas avkonstitutionsutskottet efter en anmälan från socialdemokraterna. Det äranmärkningsvärt att socialdemokraterna i näringsutskottet vill föregripa denkommande granskningen i ." Inom den amerikanska administrationen pågår f. n. enutredning rörande UHD-PM 1981- Datasaabs licensbrott. KU1981/82:35 205 Utfrågning av industriminister . Åsling den 14 april1982 : Vi hälsar industriminister . Åslingvälkommen till utskottet. Ärendet gäller Datasaabs affärer med . Vi villgärna först ha en redovisning av hur du har handlagt ärendet, och sedan harutskottets ledamöter säkert frågor att ställa. . Åsling: Om jag får börja med en kort redogörelseför min befattning med ärendet kan jag erinra om att Stansaab, som företagetsstatliga del hette, redan från början, , var ett av våraproblemföretag och framstod som ett företag med väsentliga utvecklingsproblem. Den fråga som föranleder utskottets intresse, dvs.licensfrågan, aktualiserades för min del därefter i samband med detförsta mötet med den blandade kommissionen med , då densovjetryske ordföranden, utrikeshandelsministern , tog upp den i oktober1976 och påminde om de aktiviteter som genom hade bedrivits och sadeatt den här frågan var en viktig del i det svensk-sovjetiska handels- ochindustrisamarbetet. Kuzmin tog också upp frågan senare vid ett sammanträde vihade och påminde då på nytt om den oro man på sovjetrysk sidakände över att licensfrågan inte var löst. Det var därför med en viss lättnadsom vi kunde notera att licensfrågan enligt vår uppfattning var löst formellt inovember 1977. Mitt engagemang i Datasaabfrågan har naturligtvis förstoch främst gällt ekonomin. Det stod klart att Stansaab var en dålig affär förstaten med ovissa framtidsutsikter. En av mina första åtgärder var att inledaförhandlingar med - med . De ledde till enfusion och Datasaab bildades. Det var en lösning som vi inom regeringen vartillfredsställda med bl. a. därför att den tillförde företaget nyledningskapacitet och breddade marknadsorganisationen. Över huvud taget blev dediskussioner om företagets framtid som alltfort pågick därmed mera meningsfulla. Det tog inte sedan fusionen var ett faktum förrändiskussionerna om hur man skulle finna mera långsiktiga lösningar togs upp. Detvar , som fortfarande var personligen starkt engagerad iDatasaabs framtid, och , som representerade deprivata ägarna, som deltog i diskussionerna. I mitten av 1978 hade de privataägarna t. o. m. på eget initiativ haft vissa kontakter med i Italienför att undersöka möjligheter och intresse att gå in. varintresserade, men eftersom det gällde en affär som skulle avlasta enbart denprivata delens ägaransvar sade regeringen nej till affären. Diskussionerna omframtiden fortsatte dock. KU 1981/82:35 206 Sedan kom vad jag litet vårdslöstbrukar kalla sabbatsåret, 1979. När jag komtillbaka var oron omkring Datasaab fortfarande påtaglig och hade förstärkts.Det gick rykten, och det fanns påtagliga spänningar mellan de två gamlaenheterna. Man kan säga att fusionen inte hade lyckats, så till vida att de tvåursprungsenheterna fortfarande i stor utsträckning arbetade som två oberoendeföretag och inte hade smält samman till den harmoniska enhet som avsikten var. Utifrån betraktat märkte man av de rykten som gick att detvar oro bland personalen. Det hade skett personalförändringar och det varspänningar. Det förekom aktiviteter från personer som direkt motarbetadeledningen, och det var en del företeelser som allmänt ingav oro beträffandeföretagets sätt att fungera. Dessa rykten, som jag förmodar att utskottet ärväl underrättat om, rapporterades till mig . Det varallvarliga beskyllningar om oegentligheter, dubbel bokföring, felaktigalagervärderingar etc, och det lät mycket oroande. Licensfrågan nämndens förstagången , närmast en , som en fråga bland andra. Jag var framför allt oroad av ekonomin i företaget ochframtidsutsikterna och ville rädda statens engagemang på ett hyggligt sätt.Ryktesspridningen, som fick ökad intensitet, äventyrade möjligheterna för migatt hitta långsiktiga lösningar. Vi hade på nytt anledning att diskutera olika utländskapartner. hade som styrelseordförande haft kontakt med någratänkbara utländska partner, men ryktena hade uppenbarligen skadat möjligheternaatt driva förhandlingarna vidare. Småningom startade också diskussionerna medLM, som sedan resulterade i en försäljning. I det här sammanhanget fick statssekreteraren iindustridepartementet mitt uppdrag att i samråd med styrelsen engagerarevisorerna för en ordentlig genomlysning. Han hade också upprepade kontaktermed ordföranden . Trots att de insatserna visade att talet omoegentligheter i allt väsentligt var utan grund fortsatte ryktena. Så kom denfamösa artikeln i . Jag uppfattade den som enfantasifull rövarhistoria mot bakgrund av bl. a. den genomlysning somrevisorerna hade gjort. Jag drog också paralleller med rykten som förekom gångefter annan och som kunde härledas till konkurrenter. Det lär vara så attDatasaab förlorade en betydelsefull order på bankterminaler till delvisfill följd av de rykten och den osäkerhet som förekom omkring Datasaab och dessframtid. Så kom ett program i därman talade om en hemlig rapport. När reportern intervjuade mig visade han uppen rapport och frågade mig, som satt på andra sidan bordet, om jag kände tillden. Jag var helt ovetande och hade ingen kännedom om den. Jag fick varken dåeller senare ta i den eller över huvud taget ta del av den, och jag har aldrighaft någon befattning med den. Jag sade naturligtvis till reportern att det var KU1981/82:35 207 någonting som jag inte kände till och som i varje fallinte industridepartementet kunde ta ansvar för. Han frågade om det varosannolikt att någon av mina medarbetare på departementet hade gjort den. Dåsade jag att jag kunde inte veta, om någon hade gjort den på sin fritid, mendet var i varje fall ingenting man hade gjort i tjänsten eller som över huvudtaget hade någon officiell prägel eller någonting som vi hade tagit befattningmed. Det var då som jag första gången hörde talas om smugglingav komponenter. Det föreföll vara en fantasihistoria. Det blev inte bättre avatt den här rapporten spreds till landets alla fidningsredaktioner,uppenbarligen från tidningen som ville skapa dramatik kringhela frågan. Man kan då fråga sig - jag förmodar att utskottet gör det- varför vi inte gjorde någon närmare undersökning av licensfråganshandläggning. För mig framstod licensfrågan som en ganska perifer sak i ettstort ekonomiskt problem som tog rätt mycket av min tid och mitt intresse ianspråk. Det fanns också andra licensfrågor som hade aktualiserats under tiden.Vi hade en ganska känd licensfråga som gällde Aseas leveranser avverktygsmaskiner till . Vi hade då intagit den principiella ståndpunktenatt staten inte kan gå in i civilrättsliga avtal mellan licensmyndigheter ochsvenska företag. Det fanns en medveten strävan från vår sida att inte accepteraatt staten skulle närmare reglera enskilda företags göranden och låtanden ellerträda in i företagens ansvar. Det är en markant skillnad mellan vår syn påenskilda företags agerande och NATO-områdets syn på licensavtal. Ekonomin såsomavgörande för företagets långsiktiga överlevnad är naturligtvis ägarens sak. 1den mån licensfrågan inte på det stadiet framstod som en del av en ganskafantasifull ryktesspridning gällde det ett civilrättsligt avtal bland andra somstyrelsen och ledningen skulle ta ansvaret för och vidta de nödvändigadispositionerna för. Jag har noterat att den enskilda ägarparten i Datasaabhade samma bedömning. Det styrkte väl vår uppfattning att det var en rimligslutsats som regeringen drog. : Vi kunde kanske diskutera varför frågan omlicensen har intagit en så perifer plats i industriministerns överväganden. Det talas i en artikel i 7Dagar om ett brev som skulle ha sänts av tillindustriministern och där man skulle ha diskuterat just licensfrågan. Det ärett mysterium kring brevet - det lär inte ha kommit fram. . Åsling: Jag delar din uppfattning att det är ettmysterium. Det har aldrig kommit mig till hända. : Det sägs alternativt att Gallans haruppfattningen att om det inte kom i väg så hade det ändå förts samtal mellan VDGunnar och regeringen. Känner du till det? . Åsling: Nej, det känner jag inte till. Jag harsvårt att tro att samtal har KU1981/82:35 208 förts med regeringen. Om det har skett samtal med enskildabefattningshavare kan jag inte bedöma , men det är ingen fråga som vi harhaft på regeringsplanet. Får jag fillägga att anledningen till att frågan var sårelativt perifer för mig är, som jag försökt säga, att det väsentliga intressetkoncentrerades kring det ekonomiska problemet att hitta vägar för företagetslångsiktiga överlevnad. Dessutom fanns naturligtvis i botten en övertygelse omatt licensfrågan var löst , och jag hade inte någonanledning att tvivla på företagsledningens eller styrelsens kompetens attbedöma det. : Vi har haft Håns här, och då har vifått relaterad en kontakt som skedde mellan statssekreterare ochhonom. Jag får ett intryck av att statssekreteraren vid det tillfället varganska uppjagad, och det var inte främst på grund av de ekonomiska bekymren förföretaget utan kanske främst.för licensfrågahs handläggning. Var din oro likastor som statssekreterarens? . AsUng: Jag har svårt att ange graden avupprördhet. Det var naturligtvis en kombination. Jag skall erkänna att vi var iett pressat läge beträffande Datasaab praktiskt taget . Vi söktetillsammans med de privata intressenterna få rätsida på företagets ekonomi. Visökte hitta lösningar med nya partner och ett breddat ägande. Att det i detsammanhanget dessutom kom i svang rykten var ytterligt obehagligt och oroande.Om vi var upprörda, så var det över att sådana rykten över huvud taget kundekomma i svang. Det är klart att och jag var oroade. Det är motden bakgrunden man får se besök hos och hans samtal medHans Werthén vid det tillfället, men i och med att man hade berättat om vår oroför styrelsen och vi hade odelat förtroende för styrelsen var frågan förd sålångt man kunde. : Svaret kom i ett telefonsamtal som Werthénhade med verkställande direktören. Då förklarade han på frågan om man hadeöverträtt licensbestämmelserna, att det bara rörde sig om bagateller. Jag harfått ett intryck av att du efter det samtalet med blev lugnad. . Åsling: Man skall kanske inte fästa alltför stortavseende vid telefonsamtalet. Det kan ju låta som en relativt enkel åtgärd attringa till verkställande direktören och försäkra sig om att han inte hademedverkat fill detta, men principiellt var sammanträffandet mellan RobertNilsson och styrelsens ordförande det formellt avgörande. Vi gav därmedstyrelsen vår oro till känna, och sedan fick styrelsen utifrån sitt mandatvidta de nödvändiga åtgärderna. Man kan då ifrågasätta om det var en rimlig och tillräckligtåtgärd av styrelsens ordförande att ringa verkställande direktören och ställaden frågan. Det kan man diskutera. Ur vår synpunkt var det dock styrelsensordförande själv som måste avgöra vilka åtgärder han ansåg sig kunna vidta. KU1981/82:35 209 Jag ser detta som ett tillfälle då vi å ägarnas vägnarställde styrelsen inför frågan, om man alltjämt gick i god för att företagetsledning följde de regler som man kunde förvänta sig att företaget skulle följa. : Fanns det efter detta ingen anledning förindustriministern att ta upp frågan i regeringen i övrigt eller vidta någraandra åtgärder? . Åsling: Jag ansåg det. Det är ett principielltställningstagande. Om jag inte skulle ha ansett detta tillfredsställande,skulle min åtgärd rimligen ha varit att kalla in en extra bolagsstämma och bytastyrelse. Om styrelsen hade fått vår oro sig till livs och gjort det man ansettsig kunna göra men vi inte ansåg det tillfredsställande, skulle vi ha bytt styrelse.Det ansåg jag inte att det fanns underlag för. Jag hade oförändrat förtroendeför styrelsen. Per : Får jag i anslutning till detta fråga hurindustriministern tolkar de förpliktelser som den amerikanska regeringenuppenbarligen anser att staten som statsmakt har iklätt sig i affären. . Åsling: Jag ser dem som trots allt sekundära,beroende först och främst av företagets agerande. Ur svensk synpunkt är ettlicensavtal mellan ett svenskt företag och en amerikansk myndighet ettcivilrättsligt avtal. Ansvaret ligger helt och hållet på det svenska företaget.Staten har visserligen vissa skyldigheter, framför allt en viss moraliskskyldighet, men företagets sätt att sköta sina åtaganden är det avgörande. Per : Det är intressant att den amerikanskaregeringen i licensgivningen var ytterst angelägen om att den svenska statenskulle ikläda sig någon form av förpliktelse, eftersom det var fråga om känsligmateriel. . Åsling: Tänker du på rapportskyldigheten? Någonannan förpliktelse finns inte utom att vi så att säga skulle vara medvetna omavtalets innebörd. Jag menar att det primära ansvaret där ligger hos styrelsen.Regeringen har inget annat operativt instrument att följa det här än den styrelsevi har utsett. Har den styrelsen inte haft anledning att förmoda att manöverträtt licensavtalet, har regeringen ingen möjlighet att sätta sig påstyrelsen och säga att detta är fel. Per : Informerade sig industriministern ellerstatssekreteraren hos styrelsen efter samtalet mellan ochstyrelsens ordförande om den fortsatta utvecklingen ilicensfrågan? . ÅsUng: Det är klart att den frågan kom upp vidnågot ytterligare fillfälle, men det fanns i det sammanhanget inte någonanledning fill förnyat ställningstagande, eftersom styrelsen därmed hade gått igod för att den bedömning man gjorde av ledningens handläggning av frågan varden riktiga. Sedan kom de här skriverierna och Internationalens artikeloch framför allt Aktuelltinslaget, som gjorde att licensfrågan på nytt blevaktuell. 14 1981/82. KU1981/82:35 210 Per : Kabinettssekreterare meddelade enligten PM efter en resa i att han mot bakgrund av att detdå fortfarande fanns oro på amerikansk sida med anledning av de uppgifter somhade presenterats i TV i ifrågasatte det kloka i att, som han sade,lägga ner vidare undersökningar i om licensbrottet. Hade enligtindustriministerns uppfattning fel i den bedömningen? . Åsling: Jag hade ingen anledning att värderaLeiflands bedömning ur utrikespolitiska synpunkter. Han gjorde en politiskbedömning av stämningen i , som har förändrats påtagligt i den här frågan.Jag måste som ansvarig för statens engagemang i Datasaab självfallet tillämpade principer som gäller i relationerna mellan staten och statsdelägda företag.Jag skulle i så fall ha bett styrelsen gå och tillsatt en ny styrelse somskulle ha gått in i licensfrågan, men det fann jag inga motiv för. Att göra enpolissak av frågan var inte möjligt. Det här är ju ingenting som strider motsvensk lag. : Jag har två frågor av litet olikakaraktär. Den första frågan gäller vad som hände före Internationalens artikeli förhållandet mellan regeringen och regeringens representant i styrelsen.Lämnade han några rapporter till dig i licensfrågan ? . Åsling: Nej. Licensfrågan var ur min synpunkt, somjag kan erinra mig , utagerad. Licensen var enligt min uppfattning beviljadpå ett tillfredsställande sätt . Sedan var inte licensfråganaktuell för mig förrän den kommit upp i debatten. : Den andra frågan gäller vad som hände ijuni 1981, då regeringen beklagade vad som hade inträffat. Fattades det någotformellt regeringsbeslut i det ärendet? Det har intresse förkonstitutionsutskottet att veta det. Men framför allt: Vad låg bakom denbedömning som då gjordes? Såvitt jag förstått av papperen övervägde man inomregeringen olika alternativ. Det vore bra om du kunde utreda detta. . Åsling: Med reservation för att minnet kan svikavill jag säga att det här inte var något formellt regeringsärende, utan det varnärmast en fråga om den utrikes brevväxlingen i traditionell bemärkelse ochvilka former man väljer för relationer med en utländsk makt, i det här falletUSA. Det var inget formellt regeringsärende. Däremot är det självklart attregeringen var fortlöpande underrättad om frågan, nu liksom . : Min andra fråga gällde vilka andraalternafiv utöver detta som man övervägde. Jag har någonstans sett en uppgiftatt regeringen övervägde olika alternativ i den situation som hade uppstått. . Åsling: Det är en fråga som jag inte kan svara på.De insatser som gjordes för att säkra licensen 1976/77 grundade sig i hög gradpå akfiviteter från handels- och utrikesdepartementen. På det här stadiet vardet primärt KU1981/82:35 211 också en fråga för , i någon mån förhandelsdepartementet. Vi var självfallet konsulterade men var inte inblandadedirekt i handläggningen. Jag kan därför inte säga vilka alternativ somprövades. Per : Jag går tillbaka till frågan om vilkaförpliktelser regeringen ansåg sig ha. Förstår jag industriministern rätt om jag tolkar detidigare svaren så, att vid de påstötningar som den amerikanska ambassadenuppenbarligen gjorde för att undersöka sanningshalten iryktena hänvisade industridepartementet till att ni inte hade någonförpliktelse som gick utöver dem sorn ni använde er av när nitog kontakt med styrelseordföranden? . Äsling: De amerikanska framställningarna, som f.ö. inte riktades till mig utan till statssekreteraren och tillutrikesdepartementet, hade inte den karaktären. De gällde närmast att man påamerikansk sida ville veta om uppgifterna i fidningsartiklarna var korrekta.Såvitt jag är underrättad gick man aldrig in i en diskussion om hur vi frånsvensk sida handlade frågan. Man var intresserad av att veta vår uppfattning omde rätta förhållandena. Per : Vilken grund hade ni för det svar som ni i såfall gav, om ni inte ansåg er behöva närmare kontrollera sanningshalten iuppgifterna? . Äsling: Den grund vi hade var den bedömning somstyrelsen gjorde. Vi hade alltså givit styrelsen vår oro till känna. Eftersomstyrelsen svarar också för de civilrättsliga avtal som ett företag ingår hadestyrelsen ansvar att vidta de dispositioner som man ansåg nödvändiga. Vi hadesjälvfallet anledning att påpeka att vi inte betvivlade att styrelsen gjordevad den kunde för att se till att man fullföljde sina avtal. Per : Den direkta bekräftelsen på att styrelsenagerade var samtalet mellan och styrelsens ordförande ? . Åsling: Det har förekommit också andra kontakter,men detta var det tillfälle då vi direkt påpekade att vi var mycket oroade avde rykten som gick och krävde att styrelsen skulle förvissa sig om att manvisste var man hade sin företagsledning. Per : Givet det faktum att ni ansåg att styrelsensjälv skulle ta ansvaret, vad var skälet till att ni fann det nödvändigt medden typen av beklagande som ni uppenbarligen bedömdenödvändigt? Om jag förstod industriministern rätt var det inte regeringensansvar. . Äsling: Då hade frågan övergått från att vara ettcivilrättsligt ärende mellan ett enskilt svenskt företag och en amerikansklicensmyndighet fill att bli en fråga av utrikespolitisk dignitet. KU1981/82:35 212 : sade i vår utfrågning av honomatt väl blev i någon mån lugnad av telefonsamtalet när han hördeWedells version, "men han tyckte kanske inte att han hade någon störreanledning att avslöja sig inför en som visste så litet som jag gjorde. Det ärmöjligt att han fått veta mycket mer. Nästa kontakt kan ha varit medavdelningen direkt." Innebär inte detta att måste ha förmedlattill industriministern att det var en ganska ytlig kontakt med och attden inte borde ha föranlett att regeringen blev så lugnad att den inte längrebehövde agera i licensfrågan? . Åsling: Det var därför jag var angelägen om inte skulle fästa för stor vikt vid telefonsamtalet i anslutning tillbesöket. En fråga som vi naturligtvis hade haft anledning attdiskutera ganska mycket i departementet var hur vi rent praktiskt skulle hanteraärendet. Företaget har inte gjort någonfing enligt svensk lag olagligt. Detförekom rykten, dessutom rykten ur en grumlig källa - Internationalenbetraktade i varje fall inte jag som något första klassens sanningsvittne. Allt det här tillsammans gjorde att vi bestämde oss föratt ge styrelsen en ordentlig påminnelse, och det var det som skedde vid dettatillfälle. Sedan togs självfallet också andra underhandskontakter medstyrelsen. a. föranledde detta samtal med den enskilda ägarparten, somdelade vår uppfattning att man rent principiellt måste anse att detta var enstyrelsefråga. Om statssekreteraren skulle gå in i en avdelning i Datasaab,skulle man bryta mot de grundläggande principerna. Vi var alltså på det klaramed att styrelsen skulle vara medveten om sitt ansvar. Vi hade anledningförmoda att styrelsen, med den sammansättning den hade, skulle ta allvarligt påproblemet. : Det framgick av vad industriministernsvarade tidigare att kan en sådan här fråga beträffandelicens övergå från att vara en bolagets angelägenhet till en fråga avutrikespolitisk dignitet. Kunde inte det ha inträffat vid ett tidigarefillfälle? När ni ändå var så oroade, hade det då inte varit anledning attformellt skriftligt ge fill känna att styrelsen borde göra en grundligundersökning? . Åsling: Vi hade markerat vår oro också genomuppdraget till revisorerna att lysa igenom företaget. Vår oro var alltså rättväl dokumenterad. Utskottet måste förstå att i ryktesfloran och i materialetsom publicerats i Internationalen gällde huvuddelen av anklagelsernafinansiella oegentligheter, fiffel med bokföringen osv. Med tanke på deutfästelser som hade gjorts om att licensfrågan var löst på etttillfredsställande sätt föreföll licensfrågan perifer. Att vi från svensk sidaskulle aktualisera detta ur utrikespolitisk synpunkt är uteslutet. Det blev enutrikespolitisk fråga - om KU1981/82:35 213 jag använder det begreppet - i och med att amerikanernabörjade reagera. Det är uppenbart att här har skett en omorientering i denamerikanska attityden. Utifrån vad som gäller beträffande licensavtal inom NATOhar man väl uppfattat detta som ett tillfälle att flytta fram sinaförhandlingspo-sifioner i . Per : Industriministern hänvisar vid ett parfillfällen i sina svar till att ytterligare kontakter nog måste ha tagitsutöver kontakten mellan och styrelsens ordförande. Min förstafråga gäller om det är möjligt att precisera de kontakterna. Min andra fråga: Om jag minns rätt i hastighetenbekräftade både styrelseordföranden och att frågan om licenseninte varit föremål för styrelsebehandling vi diskuterar. Kom detfram i underhandskontakter, och vilken blev i så fall industridepartementetsreaktion? . Åsling: Som jag sade hade vi självfalletkontakter med de privata ägarintressenterna, och det är självklart att man ifortlöpande kontakter med Hans Wirthén och andra i styrelsen haft anledning attåtervända till den frågan. Av betydelse är framfört allt att vi haft en konsultationmed de privata ägarna. Även om med ett förlängt mandat från statensatt kvar som ordförande representerade han dock den privata ägarhalvan. Trotsdetta hade jag personlig kontakt med . Att styrelsen inte hade behandlat licensfrågan har jagingen kommentar till. Om en styrelse behandlar en fråga eller inte kvarstårändå dess ansvar.