bet · G501SoU45 · 1981-12-31 00:00:00 — Över denu angivna befogenheterna disponerar vårdhuvudmännen själva genom att iinstitutionsplanen ange att en institution är avsedd för värd av missbnikareenligt LVM (11 §). I andra fall är emellertid en sådan öppnare placering intemöjlig, åtminstone inte , om missbrukaren t. ex.systematiskt försöker avvika eller medvetet stör vården för sig själv ellerandra. För dessa fall måste det finnas hem där det är möjligt att anordnakontinuerlig övervakning och att ingripa mot eff våldsamt uppträdande somriktar sig mot de andra intagna eller mot personalen vid hemmet. Utredningoch ansökan om vård Vid sin behandling av lagen om vård av missbrukarei vissa fall (LVM) beslöt (SoU 1981/82:22, rskr 91) - med frångåendeav propositionsförslaget men i enlighet med det förslag socialberedningenframlagt i sitt delbetänkande SOU 1981:7 - att utredning och ansökan om vårdenligt LVM skulle göras av (5 §). beslöts om övergångsbestämmelsersom bl. a. innebär aff socialnämnden fram fill den skallfullgöra utrednings- och ansökningsuppgiften. Utskotteterinrade vid siii behandling om att socialberedningen med den pressade tidsplanden haft aff arbeta efter infe haft möjlighet att närmare undersöka bl. a. deorganisatoriska konsekvenserna av att låta länsstyrelserna svara för utredningoch ansökan, varför bl. a. resursövervägandena var ofullständigt belysta. Denav utskottet föreslagna övergångstiden bestämdes med hänsyn härtill. Socialberedningenhar enligt tilläggsdirektiv (Dir 1981:55) i uppdrag att redovisasina överväganden med anledning av den uppföljning av LVM som beredningen haratt fullgöra inom ramen för sin i de ursprungliga direktiven ålagda uppgift atffölja upp och utvärdera socialfjänstreformen. Därvid bör enligttilläggsdirektiven särskilt övervägas möjligheten atf anordna en funktion somallmänt ombud i sociala mål vid länsstyrelserna. Enligt den fram fill gällandenykterhetsvårdslagen skulle tvångsintagna missbrukare vårdas på . Allmän vårdanstalt var enligt 40 § NvL 1.anstalt eller avdelning därav, som av staten inrättats för sådant ändamål. SoU 1981/82:45 11 2. av landsting, kommun, förening, stiftelse ellerannan anordnad anstalt eller avdelning därav, vilken av regeringen erkäntssåsom allmän . Enligt11 § LVM skall vård med stöd av den lagen lämnas genom hem som drivs avlandstingskommuner eller kommuner och som enligt den plan som anges i 23 § SoLär särskilt avsedda atf kunna lämna sådan vård. Iövergångsbestämmelser till LVM stadgas att fram till den vårdenligt lagen får beredas förutom i hem som avses i 11 § även i sådana hem somvid lagens ikraftträdande var allmänna vårdanstalter för alkoholmissbrukareenligt nykterhetsvårdslagen. Enligtuppgift från är arbetet med upprättandet av planer enligt 23 §SoL, avsedda aft gälla , i det närmaste slutfört och visaratt platsantalet för tvångsvård blir ungefär detsamma som före den 1 januari1982. Enligt fanns , förutom de sex avstaten drivna allmänna nykterhefsvårdsan-sfalterna, ytterligare 20 allmännaanstalter eller avdelningar därav som drevs av kommuner, landsting, stiftelser,föreningar eller annan. Vid de förhandlingar som skett mellan kommuner,landstingskommuner och dem som driver dessa anstalter har hitfillsöverenskommelse träffats om aft landstingskommun, kommun eller kommunalförbundfr. o. m. skall överta huvudmannaskapet för sammanlagt 20av de fidigare allmänna anstalterna. Beträffande en statlig och fyra andraallmänna anstalter som drivs av stiftelser pågår fortfarande förhandlingar omvillkoren för ett kommunalt eller landsfingskommunalf övertagande. Beträffandeen anstalt har övertagande ej skett utan vårdavtal träffats mellan huvudmannenStockholms och . Isamband med proposifionen om LVM behandlades en motion med yrkande atfregeringen, om särskilda skäl föreligger, ges rätt atf besluta att vård medstöd av lagen får lämnas av hem som drivs av förening, stiftelse eller annanenskild. Motionsyrkandef var alltså inte begränsat till sådana anstalter medenskild huvudman som enligt den ovan lämnade redovisningen var allmännaanstalter. Ufskoffetavstyrkte mofionen och uttalade bl. (SoU 1981/82:22 s. 24) aff det i och försig infe var uteslutet aft överlåta åf t. ex. en privat stiftelse atf svara förfvångsbefogenheter enligt LVM men atf utskottet kände tveksamhet inför en sådanordning, som dessutom skulle bh av stor principiell betydelse. Efter att haredogjort bl. a. för skillnaden mellan den tidigare nykterhetsvården och denmissbruksvård som regleras av socialtjänstlagen och LVM uttalade utskottet. Enligt utskottets mening är det knappast möjligtatf i samma grad fillgodose kraven på rättssäkerhet inom ramen för en vård somlämnas genom ett enskilt rättssubjekt. Frånprincipiell synpunkt kan man dessutom hävda atf det allmänna inte bör kunnaavhända sig ansvaret för åtgärder som innebär så allvarligt SoU 1981/82:45 12 intrångi enskilda människors personliga frihet. Utskottet anser därför övervägandeskäl fala mot den av motionärerna föreslagna utvidgningen av rätten atfdisponera över tvångsåtgärder enligt LVM. Dettainnebär självfallet infe aft de vårdinstitutioner som har enskild huvudmanskulle ha spelat ut sin roll. Det enskilda initiativet och engagemanget harvarit av största betydelse för tillkomsten av behandlingsmöjligheter inommissbruksvården. Även behövs eft sådant komplement av varierad ochdelvis annorlunda vård än den som kan beredas genom det allmänna. Infe minstden nuvarande bristen på vårdplatser inom missbruksvården visar aff de enskildainstitutionernas resurser mäste utnyttjas. Atfde vårdinstitutioner som har enskild huvudman skulle bli utan vårduppgiftertill följd av atf beslut om fvångsbefogenheter begränsas till de kommunalahemmen anser utskottet alltså som uteslutet. I praktiken kommer de dessutomatf i stor utsträckning svara för vården genom att de intagna med stöd av 15 §LVM kan placeras på en enskild institution som ett led i LVM-vården, medmöjlighet för den ansvariga kommunala institutionen att om ett sådant försökinte utfaller väl återhämta klienten dit. Sådana försöksplaceringar kommervidare sannolikt ofta att leda till att missbrukaren kvarstannar frivilligt påden enskilda vårdinstitutionen efter det atf LVM-vården upphört. Utskottetanser infe heller att det finns någon anledning atf befara aft det infe kommeratt finnas tillräckligt många hem som kan svara för vård enligt LVM.Insfitufionsstrukfuren kommer aft genomgå stora förändringar, varför detknappast är meningsfullt atf göra jämförelser mellan å ena sidan antaletinstitutioner som f. n. kan lämna tvångsvård enligt lagen om nykterhefsvårdoch å andra sidan hur många av dessa som drivs av landstingskommuner ellerkommuner. Om vissa av de vårdinstitutioner som kan lämna tvångsvård intekommer atf kunna göra def så kommer å andra sidan andrainslitutioner, som inte har någon tvångsvård, atf få formell möjlighetatt göra def. Utskottet vill vidare erinra om att förhandlingar pågår bl. a.för att vissa av de nuvarande erkända vårdanstalterna med enskild huvudmanskall fas över av i första hand landsting. Utskottetvill slutligen framhålla att socialfjänstreformen bl. a. syftar till en mervarierad vård med större möjligheter att beakta de individuella behoven. Dettabör allmänt sett leda till aft man inte i samma utsträckning behöver tvingamänniskor fill värd. Vård enligt LVM skall i normalfallet avslutas (7 §). Enligt 16 § kan vårdtiden förlängas med högst omden intagne fill följd av sitt hälsotillstånd behöver ytterligare vård eller omdet finns andra synnerliga skäl för förlängning. Idet delbetänkande (SOU 1981:7 s. 8) som föregick propositionen med förslag tillLVM uttalade socialberedningen aff förslaget till LVM inte borde ses som endefinitiv lösning av hithörande frågor. Atf studera hur lagen tillämpades ipraktiken såg beredningen som en av de viktigaste uppgifterna vid sin kommandeuppföljning av socialtjänstreformen. Frågor som särskilt skulle uppmärksammasvar enligt beredningen reglerna om vårdlider och om behovet av ett förenklatbeslutsförfarande vid återfall. SoU 1981/82:45 13 I propositionen (prop. 1981/82:8) uttaladedepartementschefen att den föreslagna tiden torde vara väl avvägd för flertaletfall (s. 47) men aft hon ställde sig tveksam till om ens den vårdtid som enligtförslaget maximall kunde komma i fråga (med två månadersförlängning) var tillräcklig för de svåraste fallen. I propositionen föreslogsdock inte några särskilda anordningar för denna grupp. Behovet av atltillämpningen av LVM följdes särskilt noga med avseende på vårdtidens längdunderströks. behandling av propositionen förelåg bl. a. en mofion medyrkande om en fill bestämd vårdtid m.m. Utskottet (SoU 1981/82:22s. 22) anförde att många ohka synpunkter anlagts på frågan om vårdtidens längd.Enligt utskottets mening kunde del inte komma i fråga alt nu frångå den avberedningen föreslagna och allmänt accepterade provisoriska lösningen av dennakontroversiella fråga. Utskottet erinrade också om atf utvärderingen kundekomma aft ge anledning till justering av reglerna om vårdtiderna. I betänkandet behandlas ett flertal motionsyrkandenmed anknytning till socialtjänstiagen (SoL) och lagen om vård av missbrukare ivissa fall (LVM). I de fre motionerna 1981/82:155 av (), 1981/82; 407 av Per Stenmarck (m) och () och 1981/82:1742av () och () tas olika frågor upp som rörenskildas kostnadsansvar för vård och behandhng. Imotion 1981/82:155 av () yrkas alt hos regeringenbegär en översyn av reglerna om vårdavgifter. Motionären anser delotillfredsställande atl kostnaderna för vård och behandling enligt SoL reglerasav såväl SoL som lagen (1962: 381) om allmän försäkring (AFL). Det har vidarehävdats att SoL på denna punkt är svårtolkad, vilket enligt motionären kan varaytterligare eff skäl för en översyn. Grundbestämmelsenom avgifter vid värd och behandling finns i 34 § SoL där det stadgas aff stöd-och hjälpinsatser av behandlingskarakfär inte medför kostnadsansvar för denenskilde. För andra stöd- och hjälpinsatser får kommunen la ut skäligersättning. Bestämmelserna gäller inte sådan social tjänst för vilken avgifl ärbestämd i enlighet med 35 §. Som redovisats tidigare i betänkandet finns delvidare bl. a. för vårdtagare som uppbär sjukpenning och för dem som ärpensionerade regler i AFL om reduktion av utgående förmåner. Problem vidfillämpningen av dessa regler har uppmärksammats i motioner tidigare och harbehandlats av socialförsäkringsutskoftef bl. a. i belänkande SfU 1980/81:6. Regeringen har under år1981 uppdragit ål all bl. SoU 1981/82:45 14 seöver bestämmelserna om folkpension vid anslallsvislelse enligt 10 kap. 2 och 3§§ AFL och därvid överväga likartade regler för både folkpension och allmäntilläggspension. Översynen beräknas vara avslutad . Isocialdepartementet pågår vidare en kartläggning av socialförsäkringsförmåneroch avgifter för missbrukare som vårdas på institution. Detta arbete ärfortfarande i inledningsskedet. Utskottetanser att resultatet av den översyn som pågår inom ochav socialdepartementefs kartläggning bör avvaktas innan har anledningaft överväga behovet av ytterligare utredning av dessa frågor. Beträffandefrågan om tolkningssvårigheter av 34 § SoL kan anföras följande. Vid utskottsbehandlingenav socialfjänsfpropositionen diskuterade utskottet i sitt betänkande (SoU1979/80:44, s. 85) bestämmelserna tämligen utförligt. pekar isina allmänna råd Rätfen till bistånd (1981; 1 s. 84) på attgränsdragningsproblem kan uppstå, men hänvisar till att någravägledande rättsfall ännu inte föreligger. Enligt utskottets mening är det bl.a. av detta skäl ännu för tidigt att avgöra om paragrafens utformning är ägnadatt medföra svårigheter vid tillämpningen. Socialberedningen, som har somuppgift aff följa tillämpningen av socialtjänstlagen, bör följa äventillämpningen av denna bestämmelse och torde när mera erfarenheter vunnits fäanledning atf överväga det eventuella behovet av aff förtydliga SoL på dennapunkt. Utskottet avstyrker medhänvisning till det anförda mofion 1981/82:155. Imotion 1981/82:407 av Per Stenmarck (m) och () förordasändrade regler för föräldrars och barns skyldighet all delta i kommunernaskostnader när ett barn får vård i annat hem än det egna. Motionärerna anser altden övre gränsen för föräldrarnas bidragsskyl-dighel inte bör gå vidbidragsförskottsbeloppef utan, om eff högre underhållsbidrag utdömts, motsvaradetta. Om eft barn har förmögenhet eller avkastning av sådan bör dessutombarnet självt bidra till kommunens kostnader. Somframhållits tidigare i detta betänkande gör SoL ingen skillnad mellan vuxna ochbarn när det gäller vårdtagarens eget kostnadsansvar. Utskottet har vid sinbehandling av socialtjänstproposifionen (SoU 1979/ 80:44, s. 85) som exempel påen social insats som kan sakna karaktären av behandlingsinsats nämnt barn ochungdomar som saknar föräldrar eller på grund av föräldrars sjukdom inte kan boi det egna hemmet och därför bor i ett familjehem eller på institution. I effsådant fall lägger således inte lagstiftningen hinder i vägen för atföverenskommelse träffas mellan kommunen och den underåriges förmyndare attbidrag fill exempelvis inackor-deringskosfnad skall ufgå ur den underårigesförmögenhet eller avkastningen av en sådan. När def gäller insatser avbehandlingskarakfär bör man enligt utskottets mening lika litet som när detgäller vuxna frångå principen om avgiffsfrihet. SoU1981/82:45 15 Beträffande folkpension som utgårtill ett barn kan vidare kommunen med stöd av 10 kap. 3 § AFL uppbärafolkpension som tillkommer vårdtagaren och tillgodogöra sig så mycket avpensionen som svarar mot kostnaderna för vården eller försörjningen. När det gäller barnpension från ATP har regeringen i juni1981 uppdragit åt aff göra viss översyn, som med hänsyntill beslutefs formulering får förutsättas omfatta även frågan om rätten förkommun atf uppbära ATP-pension som tillkommer barn som av kommunen placeratsutom del egna hemmet. Beträffande förälders skyldighet atf bidra till kommunenskostnader när eff barn får vård i annat hem än det egna bör framhållas attreglerna i 34 § andra stycket SoL samt 43 § SoF innebär att betydligt högrebelopp kan tas ut av föräldrarna än vad som var fallet dåbarnavårdslagen gällde. Utskottet anser för sin del att alltför gåttsedan dessa regler infördes för aft man skall ha anledning att redan nuöverväga eventuella ändringar i systemet. Utskoffef förutsätter dessutom attäven dessa avgiftsfrågor följs av socialberedningen. Mofion1981/82:407 avstyrks med hänvisning till det anförda. I motion 1981182:1742 av () och ErlingBager (fp) begärs aft sädana tillämpningsföreskrifter skall utfärdas aft vadsom stadgas i 46-49 §§ SoF och i proposifion 1971:121 om avgifter förhelinackordering för äldre skall gälla på alla godkända hem för äldreoberoende av vem som är huvudman. Bakgrunden till motionen är att förboende på enskilda vårdhem utger differentierade bidrag fill vårdkostnaderna,s. Enligt motionärerna har beslutat attdessa utjämningsbidrag fr.o.m. inte skall utgå tillpensionärer som har en förmögenhet som översfiger . Från rättvisesynpunktbör enligt motionärerna samma avgiftsprinciper gälla oavsett om pensionärvisfas på hem som drivs av kommunen eller av organisation, stiftelse ellersamfund. Ufskoffet kan instämma i vad mofionärerna anfört om avgiftför äldre människor som av kommunen anvisats plats i ett hem med enskild huvudman.Utskottet har dock inhämtat atf kommunalbesvär anförts över det åsyftadebeslutet, vilket f. n. är föremål för prövning av kammarrätten i Stockholm.Motionen bör därför infe föranleda någon åtgärd. Motion 1981/82:1742avstyrks. I motion 1981/82:1310 av LenaÖhrsvik (s) och () yrkas att som sin mening skalluttala dels atl i samråd med Svenska kommunförbundetkontinuerligt bör utfärda allmänna råd beträffande socialbidragels storiek(yrkande 1), dels alt bör utfärda allmänna råd om förenkladhandläggning av socialbidragsärenden (yrkande 2). SoU 1981/82:45 16 Av den redovisning som lämnats tidigare ibetänkandet (s. 7) framgår aft enighet ej kunnat uppnås mellan socialstyrelsenoch om utformningen av allmänna rådrörande SoL:s tillämpning så att de motverkar alltför stora skillnader inormnivåerna vad gäller socialbidragen. Av redovisningen framgår vidare attarbetet med aft la fram underlag för atl utforma normer fortsätter inomsocialstyrelsen, liksom att vissa av Svenska kommunförbundels länsavdelningararbetar med normer för sina län. Utskottet anser för sin del alt del arbete sompågår är ägnat att leda till en utjämning i normnivån mellan olika kommuner.Någon åtgärd kan därför inte nu anses erforderlig i detla avseende.Motion 1981/82:1310 avstyrks därför i här aktuell del (yrkande Fråganom förenklad handläggning av socialbidragsärenden diskuterades som ovan nämnts(s. 8) av utskottet i samband med behandlingen av socialtjänstpropositionen.Utskottet framhöll därvid bl.a. önskvärdheten av alt skapa enkla ochändamålsenliga rutiner för handläggning av socialbidragsärenden men pekadesamtidigt på atl en sådan strävan inte får leda lill all man gör avkall påhelhetssynen. En alltför långtgående förenkhng kunde enligt utskottet leda lillall andra angelägna hjälpbehov än ekonomiska inte uppmärksammades vidhandläggningen. Även lar i sina allmänna råd upp hur man kanförenkla och avdramalisera handläggningen ulan all socialbidraget förlorar sinförebyggande och rehabiliterande uppgift. Inomlandets kommuner pågår arbetet med att anpassasocialtjänstens rutiner till den nya sociallagstiflningen. Föremål för försökmed förenklade rutiner är bl. a. handläggningen av socialbidragsärenden.Enligt utskottets mening bör resultaten av detta utvecklingsarbete avvaktas.Del kan i del sammanhanget erinras om atl allmänna råd endastär av vägledande karaktär och all del sålunda är kommunerna själva som har altavgöra hur bislåndsfrågorna skall handläggas. Utskottet förutsätter emellertidatt uppmärksamt följer arbetet ute i kommunerna och sprider deerfarenheter som vinns och som kan vara av allmänt intresse. Motion1981/82:1310 bör därför inte föranleda någon åtgärd i här aktuelldel (yrkande 2). Fyra motioner gäller frågor med anknytning tillvården av missbrukare enligt den av antagna lagen(1981:1243) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM). Imotion 1981/82:548 av () hemställs att sådana bestämmelserinförs att hem för vård eller boende kan använda samma ordningsföreskrifter församfliga inskrivna. Motionären syftar främst på möjligheten atf tvångsvisåterföra den som avviker under pågående vård. Som redovisats tidigare ibetänkandet (s. 9) innebär den nya lagstift- SoU 1981/82:45 17 ningenatt möjligheter öppnats all på ett hem för vård eller boende där vård enligtLVM lämnas frånta alla som vårdas där alkoholhaltiga drycker m.m., oavsett omvärden i ett enskill fall lämnas enligt LVM eller enligt SoL. Skillnadenmellan de frivilligt vårdade och de Ivångsvårdade ligger främst i att den somsjälv sökt vård enligt SoL har rätt atf själv avgöra när han vill avbrytavården. Den som vårdas enligt LVM kan efterforskas och återhämtas om hanavviker och kan eventuellt senare placeras på en institution med befogenhet attbesluta om inskränkning i de intagnas rörelsefrihet m, m. mening kan det inte komma i fråga all införa lagbestämmelser sommedger rätt alt med våld tvinga den som frivilligt sökt vård enligt SoL atlkvarstanna på en institution. Detla skulle bl. a. strida mot SoL:sgrundläggande princip om den enskildes rätt till självbestämmande. Del skulleäven kunna leda till alt människor drog sig för all söka vård för sinamissbruksproblem av rädsla för all inte kunna återfå sin frihet när de önskade.Utskottet avstyrker med hänvisning härtill motion 1981/ 82:548. Imotion 1981/82:1288 av i m.fl. (c) krävs att i1983 års budgetproposition får en redovisning av de personella och ekonomiskaresurser som behövs för all länsstyrelserna fr. o. m. skallkunna fullgöra uppgiften all utreda och ansöka om vård enligt LVM. Socialberedningenhar i tilläggsdirektiv (Dir 1981:55) fått i uppdrag att under år 1983presentera sina överväganden bl. a. i fråga om möjligheten att anordna enfunktion som allmänt ombud i sociala mäl vid länsstyrelserna. Utskottethar vidare under hand inhämtat från kommundepartementet att man påbörjatarbetet med atf beräkna behovet av personella och ekonomiska resurser förlänsstyrelserna inom ramen för budgetarbetet. Med hänsyn härtill kan förutsättasaft den av motionärerna begärda redovisningen kommer att lämnas ibudgetpropositionen för /84. Motionsyrkandeffår därigenom anses tillgodosett varför motionen avstyrks. Imotion 1981182:1307 av förste vice talmannen () och HåkanWinberg (m) hemställs atf sådana bestämmelser införs atf de enskilda vårdhemsom nu är erkända vårdanstalter även får ge tvångsvärd enligt LVMäven om de har enskild huvudman. Vidbehandlingen i utskottet av socialtjänstproposhionen (SoU 1979/ 80:44)övervägde utskottet med anledning av en motion frågan om att låta privatastiftelser svara för LVM-vård. Utskottet ansåg att från principiell synpunktkunde hävdas alt del allmänna inte borde kunna avhända sig ansvaret för åtgärdersom innebär så allvarligt inträng i människors personliga frihet. Övervägandeskäl talade därför mot en utvidgning av rätfen att SoU 1981/82:45 18 disponeraöver tvångsåtgärder enligt LVM. Det betonades samfidigt aft devårdinstitutioner som har en enskild huvudman även behövs som ettkomplement av varierad och delvis annoriunda vård än den som kan beredas genomdel allmänna. Somredovisats tidigare i betänkandet (s. Il) har enligt uppgift frånsocialstyrelsen överenskommelse träffats beträffande 15 av de 20 erkändavårdanstalterna atl huvudmannaskapet skall överfas av landsting, kommunereller kommunalförbund. Förhandlingar pågår fortfarande beträffande ytterligarefyra. En anstalt förblir i enskild huvudmans ägo, varvid dock vårdavtal harträffats mellan huvudmannen och . Av de planer som gjorts inomde olika landstingen framgår enligt att antalet platser förtvångsvård kommer att vara i stort sett oförändrat efter den . Utskottetanser med hänvisning fill det anförda atf det inte finns skäl fill omprövningav tidigare beslut i frågan. Motion 1981/82:1307 avstyrks därför. Imotion 1981/82:2040 av m.fl. (m) yrkas att socialberedningen vjduppföljningen av socialtjänstlagen skall lägga särskild vikt vidmissbruksvården och då speciellt vid vårdtidens längd. Socialberedningenpoängterade i sitt delbetänkande (SOU 1981:7 s. 8) Lag om värd av missbrukare ivissa fall att beredningen såg som en av de viktigaste uppgifterna i sinuppföljning av socialfjänstreformen att studera hur lagen tillämpades ipraktiken. En fråga som särskilt skulle uppmärksammas var bl. a. reglerna omvårdtider. Även i propositionen (prop. 1981/ 82:8) underströks alttillämpningen av LVM borde följas särskilt noga med avseende på vårdtidenslängd. Vid utskottets behandling av propositionsförslaget anfördes vidare bl.a. atf def var fråga om en provisorisk lösning av en kontroversiell fråga ochatf socialberedningens utvärdering kunde komma atf ge anledning till justeringav reglerna om vårdtider. Itilläggsdirektiv (Dir 1982; 55) har socialberedningen bl. a. fått i uppdrag atti särskild ordning följa upp tillämpningen av den nya lagstiftningen om vård avmissbrukare (LVM). Medhänvisning till vad som sagts ovan anser utskottet inte någon åtgärderforderlig med anledning av motion 1981/82:2040. 1. beträffande översyn av reglernaom vårdavgifter aft avslår mofion 1981/82: 155, 2. beträffande skyldighetatt delta i kommuns kost/uider för barns vård i annat hem än det egna atf avslårmofion 1981/82:407, 3. beträffandesocialbidragets storlek att avslårmotion 1981/82: 1310 yrkande 1, 4. beträffande förenklad handläggning avsocialbidragsärenden att avslår motion 1981/82; 1310 yrkande 2, SoU1981/82:45 19 5. beträffandeavgifter för helinackordering för äldre att avslår motion1981/82:1742, 6. beträffandehämtning av frivilligt intagna missbrukare all avslår motion1981/82:548, 7. beträffanderedovisning av personalbehov m. m. i länsstyrelserna allriksdagen avslår motion 1981/82:1288,