bet · G501JuU19 · 1981-12-31 00:00:00 — 1980/ 81:100 bilaga 5, JuU 18, rskr 160). beslutade omändringar i rättshjälpslagen som beräknades medföra besparingar på 16 milj.kr. 1980/81:20 bilaga 1, JuU 17, rskr 65). Propositionen innehåller förslag till ändringar irättshjälpslagen och . I fräga om avgifter för rättshjälpföreslås höjningar av rättshjälpsavgiften och inskränkningar i möjligheten attsätta ned rättshjälpsavgifter och rådgivningsavgifter. Det föresläs också attansökningsavgifter i mål och ärenden skall anses som kostnad för rättshjälp. Propositioneninnehåller också förslag som innebär att allmän rättshjälp inte längre skall fåbeviljas 1 mål om boskillnad efter gemensam ansökan eller för att upprättaäktenskapsförord eller testamenten. Dessutomföresläs att möjligheterna till rättshjälp i mål av likartad beskaffenhet, därvägledande avgöranden saknas, i princip skall vara begränsade till dess attett "pilotfall" har avgjorts. Det sist nämnda förslaget, som berör 8§ första stycket 7, 34 och 49 b§§ rättshjälpslagen, behandlas inte i dettabetänkande. 1fråga om domstolars och andra myndigheters prövning av arvoden till biträdenenligt rättshjälpslagen och till offenUiga försvarare föreslås skärpningar. Den sammanlagdabesparingseffekten har beräknats fill ca 25 milj. kr. Det främsta syftet med förslagen är att åstadkommabesparingar. I propositionen uppger departementschefen att ytterligare förslagi samma syfte kommer att redovisas senare i en departementspromemoria. Hanuppger också att han kommer att begära regeringens bemyndigande att tillkallaen parlamentariskt sammansatt kommitté för ytterligare överväganden angåenderättshjälpssystemet (jfr JuU 1978/79:30 s. 45, JuU 1980/ 81:17 s. 7). JuU 1981/82:19 13 Som har nämnts är den som har beviljatsallmän rättshjälp skyldig att bidra till kostnaderna för rättshjälpen.Avgiftssystemet har konstruerats som ett system med maximibelopp. Maximibeloppetsstorlek skall svara mot den rättssökandes betalningsförmåga, dvs. vad han högstkan betala. När allmän rättshjälp beviljas skall det fastställas ettmaximibelopp i den rättsliga angelägenheten. Denlägsta rättshjälpsavgiften (grundavgiften) uppgår till 1 1/avbasbeloppet för oktober månad året innan rättshjälp begärs, jämnat till närmastlägre tiotal kr., eller f n. Grundavgiften skall betalas av den som haren årsinkomst motsvarande högst tvä basbelopp. För rättssökande med årsinkomstöver två men under åtta basbelopp har systemet för avgifter utformats så attmaximibeloppet utgör en viss kvotdel av skillnaden mellan den rättssökandesberäknade årsinkomst och två basbelopp. Avgiften är dock alltid lägst 1 1/2procent av basbeloppet. Systemet har gjorts progressivt genom att olikakvotdelar har använts för olika inkomstskikt. Så utgör maximibeloppet entjugofemtedel av den del av den rättssökandes inkomst som överstiger två meninte basbeloppet, en tjugondel av den del av inkomsten somöverstiger tre men inte fyra gånger basbeloppet, en femtondel av den del avinkomsten som överstiger fyra men inte fem gånger basbeloppet, en tiondel avden del av inkomsten som överstiger fem men inte sex gånger basbeloppet, en femtedelav den del av inkomsten som överstiger sex men inte sju gånger basbeloppet ochhälften av den inkomst som överstiger sju men inte åtta gånger basbeloppet. Omden rättssökande i väsentlig omfattning bidrar till någon annans underhåll höjsbeloppsgränsema med vad som motsvarar ett halvt basbelopp för vaijeunderhållsberättigad. Förekomsten av större förmögenhetsinnehav eller tyngandeskuldsättning skall beaktas när årsinkomsten beräknas. De belopp som nämns idet följande gäller rättssökande beträffande vilka sådana särskildaomständigheter inte föreligger. Nedsättningav avgiften får ske om det finns särskilda skäl för det. Närmare föreskrifterom nedsättning meddelas av . Enligt de föreskrifter som gäller nubör grundavgiften sättas ned till noll om den rättssökandes årsinkomstunderstiger . Nedsättning bör dock som regel vara utesluten om denrättssökande har bankmedel om . (Domstolsverketsförfattningssamling 1981:6). Även rådgivningsavgiften fär sättas ned. I propositionen föreslås att grundavgiften skallhöjas från 1 1/av basbeloppet. Beträffande inkomster somöverstiger två basbelopp föreslås att maximibeloppet skall utgöras av - fillskillnad mot vad JuU 1981/82:19 14 somgäller nu - grundavgiften och de kvotdelar av inkomsten som harberörts. Förår 1982 (basbelopp .) innebär de nu nämnda förslagen bl. a. följande.Gnuldavgiften, som skall betalas av dem som har en inkomst som understiger34600 kr., blir . För personer med inkomster upp till omkring 77 000 kr.höjs rättshjälpsavgiften medan den - i förhållande till vad som gäller nu sjunker i inkomstskikt över denna nivå. Som exempel på vad förslaget innebär iövrigt kan nämnas att avgiften blir . (mot f n. för den som haren årsinkomst pä , . (mot f n. för den som har enårsinkomst på , . (mot f. n. för den som har enårsinkomst på . (mot f. n. för den som har enårsinkomst på . Omreglerna för beräkning av grundavgiften inte ändras blir avgiften 610kr. för den som har en årsinkomst pä , . för den som har enårsinkomst pä , . för den som har en årsinkomst på 70000 kr.och . för den som har en årsinkomst på . Vidareföresläs i propositionen att nedsättning av rättshjälpsavgiften i principendast skall fä ske till ett belopp som svarar mot I procent av basbeloppet,dvs. Endast när det är uppenbart att den rättssökandesaknar möjlighet att betala ens detta belopp bör enligt förslaget ytterligarenedsättning kunna ske. I fråga om nedsättning av rädgivningsavgiften föreslåsmotsvarande ändring. De förslag som har nämnts tar sig uttryck i deföreslagna ändringarna i 12 § rättshjälpslagen. De beräknas medföra att mellan10 och 11 milj. kr. sparas per är. Imotion 79 yrkas avslag bl. a. pä de förslag som har tagits upp. I motion 86yrkas en ändring av lagrummet som i huvudsak innebär att grundavgiften skallbestämmas till av årsinkomsten och att förslagen i övrigt avslås. 1anslutning härtill framställs ett yrkande om översyn av reglerna för beräkningav rättshjälpsavgifterna. Utskottet behandlar den frågan nedan under rubrikenMetoder för beräkning av rättshjälpsavgiften. Förslagen i proposifionen har utarbetats inomjustitiedepartementet utan något föregående utredningsarbete inom ramen förkommittéväsendet. De har inte remissbehandlats. Detta krifiseras i mofionerna.Också lagrådet tog upp frågan hur förslagen beretts - dock utan att nämna någraförslag i ärendet särskilt. Härvid uttalade lagrådet bl. a. att materialet iärendet var knapphändigt och att det i brist på belysande yttranden var svårtatt bedöma den effekt lagändringrna kan fä. Lagrådet fann dock att förslagentill större delen framstod som försvarliga. I de delar som lagrådet inte godtoghar ändringar skett efter lagrådsremissen i enlighet med lagrådets önskemål. har tidigarebeslutat om ändringar i 12 § rättshjälpslagen av JuU 1981/82:19 15 liknandeslag som det här är fråga om utan föregående remissbehandling och även utan attlagrådet har hörts (prop. 1980/81:20 bilaga 1, JuU 17, rskr 65). Utskottethar förståelse för den kritik mofionärerna för fram, och utskottet har, somtidigare nämnts, beslutat inhämta yttrande över vissa förslag i propositionen.Utskottet anser dock - i linje med utskottets ställningstagande underföregående - att de mera tekniskt betonade förslag som behandlas idetta avsnitt av betänkandet inte är av sådan beskaffenhet att remissbehandlingär nödvändig. Enligt utskottets mening är således det beslutsunderlag som finnsi ärendet i denna del fillräckligt. Utskottet vill vidare, i likhet meddepartementschefen, slå fast att det i rådande samhällsekonomiska läge ärnödvändigt att minska statens åtaganden inom rättshjälpssystemet. Mot bakgrundhärav kan enligt utskottets mening sådana ändringar i rättshjälpslagen sommedför ökade kostnader för flertalet av de rättssökande inte undvikas.Förslagen i proposifionen i denna del är enligt utskottets mening väl avvägda,och utskottet godtar dem (12 § i lagförslag 1) och avstyrker bifall till motion79 i denna del (delvis) och motion 86 i motsvarande del (yrkande 2). I 9 § rättshjälpslagen anges vilka kostnader somskall anses som kostnader för rättshjälpen och som således betalas av staten iden män de inte täcks av den rättssökandes rättshjälpsavgift. Densom har beviljats rättshjälp är enUgt 9 a § f. n. befriad från vissa avgifter,bl.a. ansökningsavgifter vid domstol. T.o.m. var den rättssökande intebefriad från sädana - och vissa andra - avgifter men de ingick i kostnadernaför rättshjälpen, dvs. de betalades av staten i den män de inte täcktes av denrättssökandes rättshjälpsavgift. I propositionen föreslås en återgång till dettidigare systemet när det gäller ansökningsavgifter vid domstol och enligtförslaget skall den rättssökande således inte längre vara befriad från sädanaavgifter och de skall ingå i kostnaderna för rättshjälpen. Detta förslaguppskattas medföra besparingar med ca 1 milj. kr. I mofionerna 79 och 86yrkas avslag pä proposifionen i denna del. Utskottetsbedömningar i det föregående beträffande förslagen i 12 § har enligt utskottetsmening giltighet även när det gäller det förslag som behandlas . Det börockså framhållas att ansökningsavgifterna uppgår till ganska små belopp.Därtill kommer att förslaget inte innebär att ökade kostnader normalt uppkommerför andra rättssökande med rättshjälp än sådana vars maximibelopp är sä högtatt det överstiger åtminstone biträdeskostnaden i målet eller ärendet. mening bör således bifalla propositionen i denna del (9och 9 a §§ i lagförslag 1) och avslå motion 79 i denna del (delvis) och motion86 i motsvarande del (yrkande I delvis). JuU 1981/82:19 16 Allmänrättshjälp ifråga om boskillnad, äktenskapsförord och testamente Gällanderegler Allmän rättshjälp beviljas ofta i angelägenhetersom gäller boskillnad, äktenskapsförord eller testamente. Om saken är anhängig viddomstol meddelas beslutet om allmän rättshjälp av domstolen. I annat fall kanrättshjälpsnämnden eller en advokat eller en biträdande jurist på advokatbyråmeddela beslut om allmän rättshjälp. Makarhar rätt till boskillnad om de är ense härom. Om boskillnad beviljas är allegendom som en make förvärvar efter det att boskillnad har sökts makensenskilda egendom. Sedan boskillnad har beviljats skall bodelning äga rum. Vadsom därvid tillfaller en make skall vara hans eller hennes enskilda egendom. Genomäktenskapsförord fär makar bestämma att egendom, som tillhör eller fillfalleren av dem och som annars skulle vara makens giftorättsgods, skall tillhörahonom eller henne enskilt. Genom äktenskapsförord får också avtalas attegendom, som annars skulle vara ena makens enskilda, skall vara hans ellerhennes giftorättsgods. Gåvor mellan makar skall i allmänhet ske i form aväktenskapsförord. Äktenskapsförordsom innefattar gåva samt ansökan och beslut om boskillnad skall kungöras. Omallmän rättshjälp har beviljats är den rättssökande befriad från bl. Dessa uppgår enligt vad som uppges i propositionenvanligen till betydande belopp. I propositionen föreslås att boskillnad eftergemensam ansökan samt upprättande m. m. av äktenskapsförord och testamentenutesluts från till-lämpningsomrädet för allmän rättshjälp. Någon ändring avrätten att få rådgivning i sådana angelägenheter föreslås inte. Förslagen angesmedföra besparingar på omkring 3 milj. kr. Imotionerna 79, 83 och 86 yrkas att propositionen skall avslås i denna del. Utskottet anser, i linje med vad departementschefenanför, att det här rör sig om förmögenhetsrättsliga dispositioner som knappastär av sädan angelägenhetsgrad att de i nuvarande statsfinansiella läge börbelasta rättshjälpsresurserna i den utsträckning de gör f. n. även om det ioch för sig kan vara fråga om välmofiverade dispositioner. Förslaget innebärvisserligen att den rättssökande själv får betala kungörelsekostnader men utskottetvill också i likhet med departementschefen erinra om att möjligheten tillrådgivning kvarstår i de ärenden varom nu är i fråga; enligt utskottets meningtorde möjligheten att få hjälp inom den formen av rättshjälp i de flesta fallvara fillräcklig när det gäller sådana förmögenhets-rättsliga dispositioner t. ex. vanliga testamenten - beträffande vilka det JuU 1981/82:19 17 ärmest angeläget att det allmännas resurser ställs till den rättssökandes förfogande.Nägot skäl att efterlysa ytterligare underlag före ett ställningstagande tillden i propositionen förordade regleringen finns enligt utskottets mening inte.Utskottet tillstyrker således bifall till propositionen i denna del (8 § 5 och6 samt 16 § i lagförslag 1) och avstyrker bifall till motion 79 i denna del(delvis), mofion 83 i denna del (yrkande 1 och 2) och motion 86 i denna del(yrkande 1 delvis). Utskottetsställningstagande i denna del påkallar också en ändring i 31 § rättshjälpslagenoch till följd härav en ändring i övergångsbestämmelserna till den föreslagnalagen om ändring i rättshjälpslagen. Utskottet föreslär sädana ändringar påsätt framgår av utskottets hemställan. Utskottet vill här anmärka att utskotteti detta betänkande inte behandlar förslaget till lag om ändring irättshjälpslagen beträffande 8 § första stycket 7, 34 och 49b§§. Arvodentill biträden enligt rättshjälpslagen och till offentliga försvarare Biträden enligt rättshjälpslagen har enligt 22 §rätt till skälig ersättning för arbete, tidsspillan och utlägg som uppdragethar krävt. För offentliga försvarare finns en motsvarande bestämmelse i 21 kap.10 § (RB). När det gäller prövningen av vilken ersättning somskall utgå för arbete anses dessa regler innebära att hänsyn skall tas tilluppdragets omfattning och svårighetsgrad, den omsorg och skicklighet varmed detutförts och övriga omständigheter. Isamband med rättshjälpsreformen infördes - som komplement fill deersättningsregler som har nämnts - ett system med taxor. Detta hade singrund i önskemålet att finna en metod för arvodesprövningen som ålade den sombegär ersättning att visa att det begärda arvodet är skäligt (JuU 1972:12 s.43). När det gällde frågan hur taxorna skulle vara utformade uttaladedepartementschefen att man sä längt möjligt borde tillämpa saktaxor; ettsystem med renodlade timtaxor skulle nämligen innebära att den individuellaarbetsprestationen sköts i bakgrunden och att biträden som arbetade snabbareoch som var kunnigare missgynnades jämfört med dem som var långsammare ochmindre kunniga. F.n. finns det en taxa för vissa brottmål och entaxa för gemensamma ansökningar om äktenskapsskillnad. Taxorna bygger på entimkostnadsnorm som f. n. är . i brottmålstaxan och . i taxan förgemensam ansökan om äktenskapsskillnad (författningssamling1980:43 och 1980:44). I praktiken tas timkostnadsnormema till utgångspunkt närersättning av allmänna medel skall bestämmas för arbete i tvistemål ochbrottmål utanför det taxesatta området. JuU 1981/82:19 18 I propositionen föreslås ändringar i reglerna omprövningen av rättshjälpsbiträdenas och de offentliga försvararnasersättningsanspråk. Enligt förslaget skall det i 22 § rättshjälpslagenföreskrivas att bl. a. biträden har rätt fill den ersättning för arbete,tidsspillan och utlägg som "visas ha" varit skälig för att utförauppdraget. Vidare föreslås att det i lagrummet skall anges att uppdragets artoch omfattning skall beaktas vid bedömningen av vad som är skäligt arvode ochatt hänsyn också skall tas till andra omständigheter av betydelse, säsom denskicklighet och den omsorg som uppdraget har utförts med samt den tid som harlagts ned på uppdraget. Motsvarande ändring föreslås i 21 kap. 10 § RB somgäller ersättning till offentliga försvarare. Imotion 79 yrkas att propositionen skall avslås i denna del. I motion 85 yrkasatt orden "visas ha" skall utgå ur lagtexten. Förslaget i denna del kan enligt utskottets meningfå ingripande betydelse för enskildas rättsskydd och advokatkårens arbete.Trots det har under lagstiftningsärendets beredning inom intenägon myndighet eller fått tillfälle att yttra sig.Detta är enligt utskottets mening betänkligt, och mot bakgrund av attmaterialet sålunda är knapphändigt och att det därför är svårt att bedöma deneffekt lagändringen kan få känner utskottet viss tveksamhet inför förslaget.Det nu sagda gäller särskilt förslaget att i lagtexten föra in orden"visas ha". Som en av ledamöterna i lagrådet anförde synes uttrycketvara ovanligt när det gäller skälighetsbedömningar, och det har inte belystsvilka konsekvenser denna skärpning kan fä för advokaters och andra biträdensarbete och för tillämpade rutiner på advokatbyråerna eller vad den kan betydaför deras inställning till biträdes- och försvararuppdrag som ersätts avallmänna medel. Utskottethar tidigare uttalat att det är angeläget att domstolar och andra myndighetersom har att besluta om olika ersättningar noga prövar storleken av denersättning som fastställs (JuU 1980/81:17 s. 7). En effekfiv kostnadskontrollär enligt utskottets mening motiverad inte bara av hänsyn till statenskostnader, utan, som utskottet framhöll i samband med rättshjälpsreformen,också bl. a. till den som har rättshjälp och som skall bidra till kostnadernagenom att betala rättshjälpsavgift (JuU 1972:12 s. 43). Förslageti den proposition som utskottet behandlar nu innebär att de faktorer som redani dag inverkar på prövningen av ersättningsanspråk skall anges i lagtexten.Att, som förordas i propositionen, andra faktorer än tidsåtgången skall ägnasstörre uppmärksamhet än f. n. ligger i linje med de överväganden som gjordes isamband med rättshjälpsreformen. Utskottet ställer sig bakom de uttalanden somdepartementschefen gör i propositionen i detta hänseende. Större hänsyn börsåledes tas till JuU 1981/82:19 19 uppdragetsomfattning och svårighetsgrad, liksom till den omsorg och den skicklighet somdet har utförts med. mening kan det inte heller anses finnas nägra sakliga invändningarmot att säsom förordas i propositionen - brister i arvodesräkningar gär utöver biträdena och försvararna. Utskottet anser dock att den önskvärdaskärpningen av kostnadskontrollen kan åstadkommas utan den ändring i lagrummeni fråga som innebär att det införs krav på att ersättningen skall "visasha" varit skälig. De övriga ändringar som har föreslagits är enligtutskottets mening till fyllest. Det nu sagda innebär att utskottet medavstyrkande av bifall till motion 79 i denna del (delvis) och med anledning avmotion 85 biträder förslagen i propositionen i denna del med de jämkningar i deföreslagna lagtexterna som framgår av hemställan under moment 4. Utskottet villtillägga att det av lydelsen av 21 kap. 10 § RB såsom f. n. bör framgå attersättningen till offentliga försvarare skall utgå av allmänna medel. I övrigt föranleder proposifionen eller motionernasåvitt nu är i fråga inget uttalande av utskottet. Metoderför beräkning av rättshjälpsavgiften Reglerna om beräkning av rättshjälpsavgiften är,som fidigare har nämnts, utformade sä att höjningar av basbeloppet medför atträttshjälpsavgiften minskar för vissa inkomstskikt som den ökar förandra (se ovan under . m. s. 13). Imotion 86 begärs att reglerna om beräkning av rättshjälpsavgifterna skall sesöver för att få till stånd en konstruktion som inte har de effekter som harberörts. Enligt motionärerna bör också möjligheten till fri rättshjälp upp fillen viss inkomst prövas. Somfidigare har nämnts pågår och planeras ytterligare översynsarbete beträffanderättshjälpssystemet. Utskottetutgår från att frågor som gäller avgiftssystemet kommer att aktualiseras i desammanhangen och utskottet finner inte skäl till nägon åtgärd från riksdagenssida med anledning av motion 86 i nu behandlad del (yrkande 3). Rättshjälpi vissa skadeståndsärenden m. m. 1 motion 83 efterlyses förslag till begränsning avmöjligheten att få rättshjälp i ärenden om skadestånd i samband medtrafikolyckor och i ärenden om fel i fastigheter. Enligt motionären börkostnaderna i sädana angelägenheter hellre belasta försäkringsbolagen änstaten. JuU 1981/82:19 20 anförvidare att möjligheterna att minska byråkratin inom rättshjälpssystemet börutredas. mening är det ett angeläget intresse att man prövar olika uppslagsom syftar till att minska statens åtaganden inom rättshjälpssystemet och tillatt använda resurserna så effektivt som möjligt. För sädana fall då denrättssökande kan få ett fullgott skydd genom försäkringssystemet är detnaturligtvis mindre angeläget än annars att rättshjälp beviljas i nuvarandeomfattning. Utskottet utgår från att man i samband med det översynsarbete somtidigare har nämnts beaktar vad som har sagts utan nägon särskild åtgärdfrån sida. Med dessa uttalanden avstyrker utskottet bifall tillmotion 83 i nu behandlade delar (yrkandena 3 och 4). Rättshjälpvid utredningar i mål om miljöskador m.m. I mofion 1179 framförs uppfattningen att det imiljöskadefall ofta behövs omfattande och dyrbara tekniska och vetenskapligautredningar för att den skadelidande skall kunna bevisa sin talan. F.n. färbiträden enligt rättshjälpslagen besluta om utredningar vars beräknadekostnader inte överstiger hälften av basbeloppet; för utredningar till högrekostnad krävs beslut av en rättshjälpsnämnd. Enligt motionärerna ärrättshjälpsnämn-dema restriktiva och motionärerna anser att det är uppenbartatt skadelidande som är obemedlade inte kan föra sin talan i komplicerademiljömål pä ett sätt som är fillfredsställande ur rättssäkerhetssynpunkt.Motionärerna anser att det hastar med lagändringar och att biträden enligträttshjälpslagen - i avvaktan pä det utredningsarbete i frågan som pägär - börges rätt att besluta om utredningar upp till en kostnad som svarar mot ett ochett halvt basbelopp. I9 § rättshjälpslagen anges vilka slags kostnader som skall anses som kostnaderför rättshjälpen och som alltså betalas av staten. Bland dessa är kostnader förbevisning vid allmän domstol och kostnader för nödvändig utredning iangelägenhet som kan komma under sädan domstols prövning. Det finns särskildaföreskrifter om vem som fär besluta om det sistnämnda slaget av utredning dvs.utomprocessuell utredning. Enligt huvudregeln är det rättshjälpsnämnden.Biträde enligt rättshjälpslagen får dock besluta om utredning av mindreomfattning (25 §). Enligt 23 § rättshjälpsförordningen (1979:938) skall somutredning av mindre omfattning anses utredningar vars beräknade kostnader inteöverstiger hälften av basbeloppet för oktober året innan rättshjälpenbegärdes. (I ärende där rättshjälp har sökts fär biträde således beslutaom utredning upp fill en kostnad av .) Detbör framhållas att de nu nämnda reglerna, vilka mofionärerna vänder sig mot,endast gäller när saken inte är förd inför domstol. För utredningar som skernär ett ärende är anhängiggjort vid domstol gäller ett annat regelsystem. Den nuvarande regeln omvem som fär besluta om utomprocessuella JuU 1981/82:19 21 gällde att biträde alltid oavsett kostnaden hade rätt att besluta om utredning. Rättshjälpsnämn-dema beslutade endast i defall då nägot biträde inte hade förordnats. Närden tidigare gällande regeln tillkom uttalade departementschefen bl. Denna förmån är i första hand avsedd för mindreutredning säsom läkarintyg, värderingsintyg och liknande. Endast undantagsvisbör det komma i fråga att mer omfattande utredning införskaffas utom rätta. Som framhålls----- måstesjälvfallet regelsystemet utformas sä att garantier skapas mot attonödig eller alltför dyrbar utredning anskaffas pä statsverkets bekostnad.Förmånen bör därför i princip inte kunna utgå i andra fall än när biträde harförordnats (prop. 1972:4 s. 259). Att regeln ändrades berodde främst påskillnaden i möjligheten för en part att fä ersättning av statliga medel för enutredning som han införskaffat före en rättegäng och motsvarande möjlighetsedan saken föi1s inför domstol. Den som medverkar vid en utomprocessuellutredning fär nämligen ersättning för sitt arbete. En privat sakkunnig, dvs. ensakkunnig som en part anlitar under rättegången, har däremot bara rätt tillersättning för resa, uppehälle och tidsspillan i samband med inställelse infördomstolen (Nytt Juridiskt Arkiv 1981 s. 546 med hänvisningar).