bet · G501JuU10 · 1981-12-31 00:00:00 — Medhänsyn till vad som sålunda anförts avstyrker kammarrätten bifall fillmotionen. Som en bakgrund till sitt yttrande över motionenfär kammarrätten angående regeringens förslag uttala följande. En minskning avdet antal ledamöter som krävs för domförhet kan måhända inge vissa betänkligheter,särskilt i vad avser förslaget att frågor om prövningstillstånd skall avgörasmed endast en ledamot. Minskning av antalet ledamöter har emellertidföreslagits endast för fall av enkel beskaffenhet. skall självi sin arbetsordning närmare reglera i vilka fall ansökningar skall prövas medett reducerat antal ledamöter. Ehuru det saknas anledning till antagande attdenna avvägning ej kommer att ske på ett grannlaga sätt, borde emellertid enoffentlig utvärdering av hur de nya bestämmelserna fungerat i praktiken omnågra år vara på sin plats. - Mot den föreslagna begränsningen av antaletyttranden i nåde- och utlämningsärenden har kammarrätten ingen erinran. Det rörsig här om ärenden med mera politiskt än rättsligt innehåll; för erforderligkontinuitet och konsekvens vid behandlingen av ärenden om nåd finns en vissgaranti genom att de föredras av handläggare, som är knutna fill en särskildenhet inom jusUtiede-partementet. Lekmannamedverkani domstolsverksamhet är tämligen vanlig i detta land. Nämndemäns medverkan itingsrätterna vilar på en långvarig tradifion. I taxeringssammanhang förekomlekmannamedverkan redan i de s. k. prövningsnämnderna och sådan är nuhuvudregel i de länsrätter, som utgör de allmänna förvaltningsdomstolamaslägsta instans. Vidare har nämndemän medverkat i vissa typer avmål i hovrätt och kam- JuU 1981/82:10 42 marrätt.Kammarrätten kan vitsorda att lekmannainflytandet i dess verksamhet i alltväsentligt utfallit väl. Dessa goda erfarenheter medger emellertid inte någralångtgående slutsatser, eftersom kammarrätternas nämndemän deltar endast i ettsträngt begränsat antal mål av i huvudsak social karaktär. Erfarenheterna fråntings- och länsrätter samt från hov- och kammarrätter kan uppenbarligen ejtillämpas på högsta domstolen och regeringsrätten. Detta sammanhänger med attdomstolarna i under- och mellaninstanserna har som uppgift att åstadkommamateriellt riktiga avgöranden i ett stort antal mål, medan de båda högstainstanserna har som uppgift att åstadkomma ur prejudikatsynpunkt betydelsefullaavgöranden i ett ringa antal, särskilt utvalda mäl. Denna huvuduppgift för debåda sistnämnda domstolarna medför att det allvarligt kan ifrågasättas om lekmannamedverkani dem är lämplig. Kammarrätten får återkomma härtill. Motionärernahar tagit regeringens förslag till intäkt för slutsatsen att det ej är ägnatatt stärka allmänhetens tilltro till högsta domstolen. Orsakssammanhangetframstår ej såsom helt klart men tydligen år det de föreslagnadomförhetsreglerna, som främst föranlett motionärernas reaktion. Som ovannämnts är syftet med regeringens förslag att komma fill rätta med en ansträngd arbetssituationoch att bereda ökat utrymme åt vad som oveder-sägligen är högsta domstolensväsentliga arbetsuppgift. Kan detta syfte förverkligas är det enligtkammarrättens uppfattning väl ägnat att stärka allmänhetens förtroende förhögsta domstolen. Att införa nämndemän i högsta domstolen skulle i allsynnerhet under en övergångstid men även därefter - medföra en långsammarehandläggning inom högsta domstolen och skulle därför motverka syftet medregeringens förslag. Imotionen har anförts att enligt motionärernas uppfattning lekmannamedverkanskulle förbättra högsta domstolens arbete exempelvis när domstolen skall väljaut de mäl som bör prövas med hänsyn till det allmänna intresset av prejudikat,yttra sig i nädeärende och avgöra om nägon skall uteslutas ur advokatsamfundet.Vidare borde det enligt motionärerna vara en uppgift för lekmän att medverka ide mål, i vilka högsta domstolen är första och enda instans. Urvalet av dessamål och ärenden kan inte betecknas som lyckosamt. I ärenden om prövningstillståndutövas inte någon dömande verksamhet i egentlig mening. Avgörandet i ett sådantärende är renodlat juridiskt-tekniskt och kräver ytterst ingående kunskaper omlagstiftning och praxis. Behov av sådana lekmäns särskilda kunskaper ocherfarenheter, som nämndemän vanligen kan berika en domstol med, torde ytterligtsällan föreligga i dessa ärenden. Medverkan av nämndemän skulle därför ej hanågon uppgift att fylla. I nådeärenden inskränker sig högsta domstolensmedverkan till att avge yttrande till regeringen. Med hänsyn härtill och dåavgörandet i dessa ärenden som ovan anmärkts har mera polifiskt än rättsligtinnehåll saknas anledning att låta nämndemän medverka i högsta domstolen.Skulle det befinnas att regeringen har behov av lekmannamedverkan i sådanaärenden ligger det närmast till hands att JuU 1981/82:10 43 tänkasig en sådan särskild nämnd, som varit på tal i ett tidigare sammanhang. Vadslutligen avser mål om uteslutning ur och mål, i vilka högstadomstolen är första och enda instans, är frekvensen av sådana mål såutomordentligt låg att lekmannamedverkan i dem saknar all betydelse för högstadomstolens förmåga att vinna allmänhetens förtroende för sin verksamhet. 1hovrätt handläggs vissa brottmål (se 2 kap. 4 § andra stycket )samt vissa familjerättsliga mål (se 15 kap. 30 a § giftermåls-balken och 20kap. 1 § ) med nämnd. Om man över huvud taget skall tänka siglekmannamedverkan i högsta domstolen, skulle det uppenbarligen vara sådanakategorier av mål som kunde komma i fråga. Emellertid får enligt 54 kap. 9 och10 §§ talan mot hovrättsavgöranden komma under högstadomstolens prövning endast om denna domstol meddelar part prövningstillståndsamt sådant tillstånd meddelas väsentligen endast om det är av vikt förrättstillämpningen att talan prövas av högsta domstolen. Detta innebär attuppskattnings- och skälighetsfrågor liksom bevisvärderingsfrågor ej överprövasav högsta domstolen. Det torde därför lika litet som i ärendena omprövningstillstånd skall meddelas eller ej föreligga något behov av sådanalekmäns särskilda kunskaper och erfarenheter, som nämndemän vanligen kanfiliföra under- och mellandomstolar. Kammarrätten- som är medveten om att utskottet anhållit om yttrande från nämndemännensriksförbund och därför kan antagas få tillgång till de synpunkter som kananläggas från nämndemannahåll - har under hand diskuterat innehållet i motionenmed fyra av kammarrättens nämndemän, representerande skilda polifiska partier.Därvid har inte framkommit synpunkter som i väsentlig mån avviker från vadkammarrätten anfört ovan. Sammanfattningsvisfår kammarrätten, med hänvisning till det ovan sagda, avstyrka bifall tillmotionen. Mera genomgripande ingrepp i högsta domstolens arbetsformer tordeböra anstå fills arbetsläget i domstolen avsevärt förbättrats. Skulle detframstå som angeläget att utreda frågan om nämnds medverkan exempelvis i vissabrottmål och familjerättsliga mål, kan en sädan utredning lämpligast äga rumsedan rättegångsutredningen avslutat sitt arbete i vad avser under- ochmellaninstanser. Den form som lekmannainflytandet har vid våraallmänna domstolar är tämligen unik för värt land och har mycket gamlatraditioner. Värdet av nämndemannainstitutionen har under efterkrigstidendiskuterats i samband med ändringar i organisationen av domstolsväsendet.Dessa har medfört både utvidgningar och inskränkningar i användningen avlekman- JuU 1981/82:10 44 nadomare.Nämnd förekommer numera i alla underrätter. förekommer också i hovrätt.Å andra sidan har den inskränkningen skett, att nämnd numera förekommer ibrottmål och familjemäl men inte i andra tvistemål än familjemål. Typisktför nämndmål är att det gäller sädana rättegångar, som avgörs efter muntligförhandling dä domstolen får direkt kontakt med parter och vittnen och därpersonliga intryck av dessa också anses ha särskild betydelse. Föratt rätt bedöma värdet av nämndemannainstitutionen krävs säkerligen erfarenhetfrån domstolarnas enskilda överläggningar där advokater inte deltar. Samfundetvill av bland annat denna anledning inte göra några allmänna övervägandenangående värdet av lekmannainflytande i rättsskipningen. Denföreliggande motionen utmynnar i förslag att skall såsom sin meningge fillkänna det som i motionen anförts om lekmannamedverkan i de högstarättsinstanserna nämligen i huvudsak att en lekmannamedverkan skulle kunnaförbättra högsta domstolens arbete på flera sätt. Motionenhar tillkommit med anledning av proposition 1980/81:154 med förslag angåendeändrade arbetsformer i högsta domstolen. Förslagen syftar till att förbättranuvarande besvärliga arbetsförhållanden och ge vidgat utrymme för ledamöternaatt kunna ägna sig åt den dömande verksamheten. De brister i högsta domstolensarbetsformer som de i propositionen framförda förslagen vill avhjälpa kan intepå ett meningsfullt sätt botas genom lekmannainflytande. Lekmannainflytandettorde snarare komma att minska den tid som juristerna i domstolen får möjlighetatt ägna t. ex. den prejudikatbildande verksamheten som är högsta domstolens ilag bestämda huvuduppgift. Genomlag 1971 nr 218 markerades ytterligare den prejudikatbildande verksamhetensäsom högsta domstolens huvuduppgift på så sätt att möjligheterna till s. k.ändringsdispens borttogs. Kvarstående dispensgrunder fömtsätter uteslutande enren juridisk-teknisk bedömning som helt grundas på skriftligt material. Oftamåste det vara omöjligt att göra detta material och prejudikatfrågan begripligför den som inte är juridiskt skolad. I varje fall måste man räkna med att detkommer att ta tid från annan verksamhet att göra lekmännen förtrogna medmaterialet och rättsfrågan. Dispensprövningen är redan av detta skäl ickelämpad för lekmän. Motionärernaframhåller särskilt att lekmän skulle kunna ge bättre beslutsunderlag vid valav de mål som bör prövas med hänsyn till "det allmänna intresset avprejudikat". Vad som närmare åsyftas med detta är svårt att förstå ochnågon förklaring ges heller inte i motionen. Samfundets uppfattning är, bl.a.av skäl som ovan anförts, den motsatta och det saknas anledning att ändra deurvalsprinciper som filläm-pas. JuU 1981/82:10 45 Samfundet anser vidare att lekmannainflytande ihögsta domstolens dömande verksamhet skulle innebära en belastning även i måldär muntlig förhandling förekommer. Huvudförhandlingen är muntlig men på etthelt annat sätt än förhandlingarna i underrätt och hovrätt koncentrerad filljuridisk argumentering. Utöverdispensärenden har motionärerna särskilt nämnt nådeärenden och frågor omuteslutning ur samfundet såsom exempel på mål där lekmannainflytande skullekunna vara av värde. I nädeärenden begränsas högsta domstolens yttranden tillprincipiella frågor och avgörandet sker inom regeringen. Besvär över beslut omuteslutning av advokater har anförts fem gånger under de senaste fem åren.Detta motiverar inte lekmannainflytande i högsta domstolen. På förslag avsamfundet kommer dessutom sannolikt lekmannadeltagande till stånd i dendisciplinnämnd inom samfundet som fattar beslut om uteslutning.Lekmannainflytandet i dessa ärenden blir därigenom fillgodosett. Motionentorde även åsyfta regeringsrätten, men innehåller inte några närmare synpunkterrörande lekmannainflytande i förvaltningsprocessen. Samfundet hänvisar därför ihuvudsak till vad ovan anförts angående lekmannainflytande i högsta domstolen. Till en böijan bör framhållas att de ändringar ihögsta domstolens och regeringsrättens arbetsformer som propositionen innebärhar till huvudändamål att förenkla handläggningen, särskilt i fråga omdispensprövningen, för att bereda de högsta instanserna bättre utrymme att ägnasig ät sin viktigaste funktion i instanssystemet, nämligen att genomprejudicerande avgöranden leda rättsutvecklingen. Lekmannamedverkan ihandläggningen skulle direkt motverka nämnda syfte och göra förfarandet meratungrott. Bland annat skulle för att informera lekmännen om rådande doktrinoch praxis erfordras betydligt mera utförliga föredragningar än vad som behövsför närvarande. Attbestämma i vilka mål prövningstillstånd bör ges för att tillgodose behovet avprejudikat kräver en vid överblick av praxis inom de mest skiftanderättsområden och djupa juridiska kunskaper. Lekmannamedverkan kanuppenbarligen inte vara av värde i just denna typ av avgöranden. Motionärernahar pekat på några speciella slags ärenden där de menar att lekmannamedverkankunde ge en mera allsidig diskussion och bättre beslutsunderlag. Vad förstgäller nådeärendena är högsta domstolens uppgift att avge yttranden, närmastfrän juridisk synpunkt, under det att avgörandet träffas av regeringen, som harmöjlighet att införskaffa den JuU 1981/82:10 46 utredningsom anses erforderlig. Det kan därför inte anses angeläget att domstolensyttrande avges under medverkan av lekmän. Ärenden om uteslutning uradvokatsamfundet och mäl i vilka högsta domstolen är första och enda instans ärså sällan förekommande att det inte rimligen kan komma i fråga att enbart försådana fall föranstalta om lekmannamedverkan. bifall till motionen.