bet · G501KU6 · 1981-12-31 00:00:00 — betänkande 1981/82:6 med anledning av motioner i vissa kommunala frågor I detta betänkande behandlasföljande frågor som har tagits upp i de angivna motionerna: Den kommunalakompetensen - motionerna 1980/81:239, 366, 652 och 1899. Principer förtillsättning av kommunala tjänster- motion 1980/81:490. Prövning avkommunalbesvär- motion 1980/81:657. Riktlinjer församhällsutvecklingen - motion 1980/81:1917. I motion 1980/81:239 av . (m) hemställs att beslutar att anhålla att regeringen snarastgenomför en förutsättningslös undersökning av möjligheterna att genom enändring i kommunallagen tillåta kommunerna att införa vårdnadsersättning förbarn och förelägga förslag till sådan ändring. Motionärerna anför att ett antal kommuner har fattatbeslut om eller uttryckt önskemål om att införa en vårdnadsersättning.Enligt motionärerna är det emellertid Svenska kommunförbundets uppfattning attett sådant beslut strider mot kommunallagen. De berörda kommunerna upplever detenligt motionärerna som djupt otillfredsställande att de saknar stöd i lagenför att på detta område skapa större rättvisa mellan barnfamiljerna i den egnakommunen. I motion 1980/81:366 av förste vicetalmannen () föreslås att hos regeringen begärskyndsamt förslag till lag som medger kommun att besluta om rättvist utformadevårdnadsbidrag i enlighet med vad som anförs i motionen. Motionären anför att i länupphävt ett beslut av kommun att lämna vårdnadsersättningtill föräldrar för vård av barn i åldern . Beslutet har överklagats tillregeringsrätten. Motionären framhåller att osäkerheten om den kommunalakompetensen på detta område är olycklig. I motion 1980/81:652 av HildingJohansson m. fl. (s) hemställs att hos regeringen begär utredning ochförslag om en vidgning av kommunernas och landstingskommunernas kompetens ienlighet med vad 1 1981/82. KU 1981/82:6 2 somanförts i motionen. Motionärernaerinrar om att genom tillkomsten av lag (1975:494) om katastrofhjälpblev det möjligt för kommuner och landsting att vidta solidaritetsyttringar pådet internationella fältet. är det enligt motionen inte tillåtetför kommunerna att vidta andra åtgärder för att opinionsmässigt eller på annatsätt stödja människor som försatts i en situation som i politiskt, socialt,fackligt eller ekonomiskt hänseende är outhärdlig och förnedrande. Av beslut iregeringsrätten framgår t. ex. att kommuner och landsting inte får bojkottavaror från andra länder eller leverantörer i andra länder i syfte att uttryckaogillande av denna stats politik eller stödja ena parten i en koriflikt på dessarbetsmarknad. I motion 1980/81:1899 av ()hemställs att hos regeringen anhåller om utredning av vissa frågorrörande den kommunala kompetensen i enlighet med vad som anförts i motionen. Enligtmotionen förekommer det att kommuner sätter sina energitaxor lägre änsjälvkostnaden. Det är enligt motionen också mycket vanligt att kommunerupplåter fast egendom i form av arrende, hyresrätt eller tomträtt till prisersom understiger de marknadsmässiga. Motionären ifrågasätter om det mot bakgrundav de aktuella problemen i kommunernas ekonomi även i fortsättningen bör varalagligt att subventionera energitaxor och fastighetsupplåtelser. Frågan omförbud i kommunallagen mot dessa typer av subventioner bör enligt motionärensåsikt övervägas. Den grundläggande kompetensregeln finns i 1 kap. 4§ kommunallagen, KL (1977:179). Enligt denna får kommun och landstingskommunsjälva vårda sina angelägenheter. Denna bestämmelse har i sak oförändradöverflyttats från tidigare kommunallagar. Förprimärkommunernas del fick kompetensregeln sin nuvarande utformning år 1948.Den bygger på principen, att kommunala åtgärder skall tillgodose allmänna tillkommunen knutna intressen. Genom att avfatta regeln som en generalklausul avsågman enligt motiven att möjliggöra en fortsatt anpassning av kommunernasbefogenheter efter samhällsutvecklingens krav. Uppgiften att närmare avgränsaområdet för kommunernas kompetens överlämnades hksom förut åt rättspraxis. Kompetensregelnför landstingskommunerna fick i stort sett sitt nuvarande innehåll genom 1954års landstingslag. Motivuttalandena överensstämmer nära med de uttalanden somgjordes i förarbetena till primärkommunala reform. Rättspraxisi kompetensfrågor kommer främst till uttryck i regeringsrättens domar ikommunalbesvärsmål. Reglerna för kommunalbesvär finns i 7 kap. KL (senastelydelse 1980:273). Av dessa framgår bl. a. att beslut av KU 1981/82:6 3 kommunfullmäktigeoch får överklagas av den som är medlem av kommunen resp.landstingskommunen. Besvären får grundas endast på omständigheter som innebäratt beslutet ej har tillkommit i laga ordning, står i strid mot lag eller annanförfattning, på annat sätt överskrider kommunfullmäktiges eller landstingetsbefogenhet, kränker klagandens enskilda rätt eller annars vilar på orättvisgrund. Efter en ändring av instansordningen som trädde i kraft den 1 januari1981 (prop. 1979/80:105, KU 46) skall besvären i första instans gå tillkammarrätten. Kammarrättens beslut överklagas hos regeringsrätten. Besvärsgrundernai kommunalbesvärsmål har i stort sett varit oförändrade sedan 1862 årskommunalreform. Med ledning av en lång tids praxis har därför med tiden ettantal konkreta principer för den kommunala kompetensen kunnat utformas (se t.ex. kommunalrättskommitténs betänkande kompetens SOU 1971:84 s. 392;Kajser, Kommunallagarna del IIs. 39; , Kommunalabefogenheter s. 290). Lokaliseringsprincipen innebär att en angelägenhet måsteuppbäras av ett till kommunen knutet intresse för att kunna bli föremål förkommunernas omvårdnad. Likställighetsprincipen ger uttryck för ett krav på attkommunmedlemmarna skall behandlas lika av kommunen. Vid avgiftsfinansieradverksamhet gäller en självkostnadsprincip, som innebär att det totala vederlagkommunen uppbär av dem som nyttjar verksamheten inte får väsentligt överstigakommunens kostnader för denna. Vidare brukar man anse att förbud gäller i vissahänseenden, bl. a. förbud mot att ge understöd åt enskild utan stöd i lag. Föratt kunna göra undantag från de begränsningar av den kommunala kompetensen somgäller enligt kommunallagen eller enligt rättspraxis har särskildakompetenslagar stiftats. Här kan nämnas lagen (1962:638) om rätt för kommun attbistå utländska studerande, lagen (1968:131) om vissa kommunala befogenheterinom turistväsendet, lagen (1969:596) om kommunalt partistöd, lagen (1970:663)om vissa befogenheter i fråga om sysselsättning för handikappade samt lagen(1975:494) om rätt för kommun och landstingskommun att lämna internationellkatastrofhjälp. Beträffandede i motionerna särskilt upptagna frågorna kan nämnas följande: Kommunalvårdnadsersättning (motionerna 239 och 366). Kommunfullmäktige i Robertsforsbeslöt om vårdnadsersättning till föräldrar förvård av barn i åldern med . per barn och månad. Beslutetöverklagades hos i . Klagandena gjorde gällandeatt beslutet inte avsåg någon angelägenhet. upphävde den4 december beslutet med följande motivering: Vårdnaden av barn regleras i 6 kap. föräldrabalken.Enligt 2 och 3 §§ åligger det vårdnadshavaren att i skilda avseenden draförsorg om barnet. KU1981/82:6 4 Kommunfullmäktiges beslut innebäratt ersättning av kommunala medel avses komma att utgå till ifrågavarandevårdnadshavare för något som utgör deras lagstadgade skyldighet. Detta kan intevara en angelägenhet för kommunen, om inte den kommunala ersättningen grundaspå en uttrycklig författningsbestämmelse. Någon sådan bestämmelse finns inte.Kommunfullmäktige har därför överskridit sin befogenhet. Besvär över beslutanfördes hos regeringsrätten. I dom gjorderegeringsrätten ej ändring i beslut. Kommuns rätt att delta i opinionsyttringar ochsohdaritetsaktioner (motion 652). Genom praxis har fastställts att det inteingår i den allmänna kompetensen att delta i politiska bojkottaktioner vidupphandling. I ett fall (RÅ 1969 ref. 52) ansåg sålundaregeringsrättens majoritet (15 ledamöter) att ett beslut av stadsfullmäktige iStockholm att rekommendera stadens organ att t. v. inte köpa sydafrikanskavaror var kompetensöverskridande. Beslutet betraktades av rätten inte som enallmän rekommendation i syfte att få till stånd en ändamålsenlig iipphandlingutan som en utrikespolitisk manifestation, varigenom fullmäktige avsett att geuttryck för ogillande av den sydafrikanska apartheidpolitiken. Sju avregeringsrättens ledamöter ansåg beslutet vara kompetensenligt. Kompetensen har av regeringsrätten också ansetts överträddgenom beslut om bojkott av jordbruksprodukter från vissa utländska odlare (RÅ1975 ref. 102). hade beslutat att rekommenderaberörda organ att t. v. inte inköpa sallad och vindruvor från odlare i sominte tecknat avtal med . Regeringsrättenupphävde beslutet med i huvudsak samma motivering som i det ovan refereradefallet. Samma beslut fattade rätten med anledning av ett överklagande av enmotsvarande rekommendation från kommunfullmäktige i till berördaorgan inom kommunens förvaltning. "Underskridande" avsjälvkostnadspris (motion 1899). Enligt befogenheter (s.68) ger självkostnadsprincipen en övre gräns för ett avgiftsuttag. Rättspraxisger inte något exempel på att det skulle finnas något tvång attavgiftsfinansiera en viss verksamhet. Snarare finner man enligt visststöd för att kommun har frihet att avstå från avgiftsuttag eller hålla lågaavgifter om det bara sker generellt. (Kn1977:05) har i uppdrag att göra en översyn av kommunalbesvärsprocessen. Iuppdraget ingår bl. a. att se över besvärsgrunderna i både sakligt och formellthänseende och pröva i vad mån någon eller några kan mönstras ut eller behöverändras. Kommittén beräknas avge sitt slutbetänkande . Utredningen(Kn 1979:08) om kompetenslagstiftning utreder KU1981/82:6 5 frågan om sammanförande av vissa lagar om den kommunalakompetensen till en lag. Särskilda direktiv har ej meddelats för utredningen.Bakgrunden till utredningen är att på förslag avutskottet (KU 1979/80:11) begärde dels att den ovannämnda frågan orrisammanförande av vissa lagar skulle utredas, dels att en redogörelse förkommunernas befogenheter beträffande näringslivsfrämjande åtgärderskulle utarbetas. Enligt utskottet borde dessa uppgifter utföras av sammautredning. Utredningen beräknar avlämna sitt betänkande . behandling av motioner om den kommunala kompetensenifråga om internationella opinionsyttringar m. m. En motion med liknande innebörd sommotion 1980/81:652 har behandlats av vid 1977/78 och 1979/80 årsriksmöten (se KU 1977/78:44 och 1979/80:11). Då motionskravet första gången behandlades yttrade sigutrikesutskottet i frågan. I sitt yttrande underströk utrikesutskottet att detföreligger en principiell skillnad mellan beslut om solidaritetsaktioner somfattas av frivilliga organisationer och sådana som fattas av konstitutionellaorgan, vilkas beslut blir bindande för medborgarna. Ett bifall till motionenskulle kunna innebära att medborgarna i vissa frågor med internationellräckvidd skulle bli bundna inte bara av beslut av riksdag och regering utanäven av beslut av de kommunala och landstingskommunala organen. En sådanordning skulle enligt utrikesutskottet, som avstyrkte bifall till motionen,rubba den avvägning som gjorts mellan å ena sidan den kommunala självstyrelsenoch å andra sidan och regeringens ansvar för den svenskautrikespolitiken, vilket särskilt i tider av internationell oro skulle kunnaåstadkomma besvärliga awägningsproblem. instämde iutrikesutskottets synpunkter och avstyrkte motionskravet. I en reservation, 7 (s), hänvisades till en avvikandemening i utrikesutskottets yttrande enligt vilken en utvidgning av denkommunala kompetensen på det sätt som skisseras i motionen innebär vissakomplikationer. Det ligger dock ett betydande värde i att kommuner ochlandsting ges möjlighet att delta i internationella solidaritetsyttringar.Därför är det av stor vikt att arbetet för internationell solidaritet fårförankring i en så bred folklig opinion som möjligt. Från denna synpunkt är detenligt den avvikande meningen önskvärt att solidaritetsyttringar på detinternationella fältet även kan ske via de kommunala organen. Reservanterna framhöll att starka skäl talar för att genomlagstiftning ge kommunerna möjlighet att för egen del vägra inköp av varor frånvissa leverantörer i syfte att stödja människor som på grund av dessaleverantörers handlande försatts i en situation som i politiskt, socialt,fackligt eller KU1981/82:6 6 ekonomiskt hänseende är oacceptabel från de värderingarsom är förhärskande i det svenska samhället. Frågan borde enligt reservationenbli föremål för utredning. Riksdagenbeslöt i enlighet med utskottets förslag. Då motionskravet på nytt behandlades fannutskottet inte anledning att föreslå att frångå den tidigareståndpunkten i frågan. Också i den reservation, 7 (s), som avgavs vidhölls dentidigare av reservanterna intagna ståndpunkten. beslöt även dennagång i enlighet med utskottets förslag. Principerna för tillsättning av kommunala tjänster I motion 1980/81:490 av GunnarBiörck i och förste vice talmannen (båda m) yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag till en lagbestämmelse som åläggerkommunerna att vid tjänstetillsättningar fästa avseende endast vid sakligagrunder såsom förtjänst och skicklighet. Motionärerna framhåller att regeringsformens bestämmelse(11 kap. 9 §) att vid tjänstetillsättning avseende skall fästas endast vidsakliga grunder såsom förtjänst och skicklighet blott tar sikte på statligaeller statligt reglerade tjänster. I det krav på saklighet och opartiskhet somfinns inskrivet i 1 kap. 9 § RF och som är tillämpligt på all offentligverksamhet måste enligt motionärernas åsikt dock anses ligga en skyldighet attgöra bedömningarna i tjänstetillsättningsärenden efter objektiva kriterier,dvs. i realiteten efter förtjänst och skicklighet. Den begreppsförvirring sommotionärerna anser råda på denna punkt motiverar att en bestämmelse sommotsvarar 11 kap. 9 § RF införs för den kommunala sektorn, förslagsvis ikommunallagen. Regeln i 11 kap. 9 §regeringsformen om sakliga grunder såsom förtjänst och skicklighet gäller intevid tillsättning av . Vissa kommunala tjänster, t. ex. tjänsterinom skolväsendet, är statligt reglerade. För dessa tjänster gäller i enlighetmed 1 kap. 5 § och 4 kap. 3 § lagen om offentlig anställning (1976:600) sammabestämmelser om tillsättning som för statliga tjänster. Vidare förekommer ispeciallagstiftning regler för tjänstetillsättning motsvarande dem som gällerpå det statliga området. Så är t. ex. fallet för vissa kategorier läkare (se 20§ sjukvårdslagen 1962:242). Även i avtal kan finnas bestämmelser av motsvarandeinnebörd. Finns inga sådana begränsningar som nämnts är kommunen i principfri att utse den person som kommunen själv finner lämpligast. Beslutet kanöverklagas på de grunder som anges i 7 kap. 1 § KL (se ovan s. 3). KU1981/82:6 7 Kommuner och landstingskommuner hardock möjlighet att i enlighet med 7 kap. 3 § KL inrätta särskilda nämnder meduppgift att pröva besvär över styrelsens, annan nämnds eller revisorernasbeslut om tillsättning av eller förordnande på ellerlandstingskommunal tjänst, entledigande från sådan tjänst eller disciplinäråtgärd mot tjänsteman. Då denna bestämmelse infördes uttaladedepartementschefen (prop. 1953:210 s. 206) att besvär skall föras hosbesvärsnämnden inte endast då besvären stöds på materiella skäl utan även dådet görs gällande att någon av de vanliga grunderna för kommunalbesvärföreligger. Vidare skulle besvärsrätt tillkomma även annan kommunmedlem, omhan berörs av ett beslut. Frågan om principerna för kommunalatjänstetillsättningar har icke behandlats av under 1970-talet.Däremot har behandlat motioner med förslag omatt göra det obligatoriskt för kommunerna att inrätta besvärsnämnder itjänstetillsättningsärenden. Frågan var senast uppe till behandling i sambandmed antagandet av kommunallag (KU 1976/77:25 s. 87 f.). I en motion(fp) begärdes förslag till regler för kommunala besvärsnämnder enligtriktlinjerna i motionen. I motionen framhölls bl. a. att man borde kunna krävaatt det i varje kommun skulle finnas en fristående besvärsnämnd förtillsättningsärenden. Detta skulle enligt motionärerna skapa vissa garantierför att man i kommunerna följer vissa sakliga principer vidtjänstetillsättning. Utskottet erinrade om att avslagitmotionsyrkanden att ålägga samtliga kommuner och landstingskommuner att inrättasärskilda besvärsnämnder, eftersom ett sådant åläggande har ansetts innebäraett inte tillräckligtmotiverat ingrepp i den kommunala självstyrelsen. Härvid hade även beaktats utvecklingen på detförhandlingsbara området lagstiftning om tjänstemännensförhandlingsrätt, som avsevärt begränsat besvärsnämndernas kompetensområde. Enligt utskottets mening fanns det inte anledning att intaen annan ståndpunkt än tidigare och göra besvärsnämnden obligatorisk. För dettatalade enligt utskottet också den omständigheten att endast ca en tiondel avprimärkommunerna hade utnyttjat möjligheten att inrätta besvärs-nämnd.Utskotten ansåg dock att det torde finnas anledning att ägna frågan fortsattuppmärksamhet. Utskottet ville särskilt peka på att den nya lagstiftningen ommedbestämmande i arbetslivet kunde komma att påverka besvärsnämndensverksamhet. Motionen avstyrktes av utskottet. uppdrag omfattar även besvär somanförs KU1981/82:6 8 hos eller landstingskommunal besvärsnämnd. Enligtdirektiven bör kommittén se över bestämrnelserna om besvärsnämndernasbehörighet och organisation samt den särskilda besvärsnämndsprocessen. I dettasammanhang bör kommittén undersöka bl. a. hur den nya arbetsrättsligalagstiftningen kan komma att påverka besvärsnämndernas verksamhet och behovetav sådana nämnder. I direktiven erinras om att avslagitmotionsyrkanden att ålägga samtliga kommuner och landstingskommuner att inrättabesvärsnämnder. Kommittén bör enligt direktiven inte behandla frågan om attgöra besvärsnämnden obligatorisk. I motion 1980/81:657 av MartinOlsson (c) yrkas att hos regeringen begär förslag till lagändringinnebärande att anförda kommunalbesvär skall prövas, därest besvärsgrunden ärannan än 7 kap. 1 § p. 4 kommunallagen, även om den som besvärat sig återkallatbesvären. Enligt motionären torde oftast en person besvära sig överett beslut även om beslutet berör många eller t. o. m. har stor allmänbetydelse. Ett problem uppstår då, menar motionären, om den ende som besväratsig återtar besvären sedan besvärstiden gått ut. Ärendet blir i så fall ickeprövat trots att övriga intresserade ansett sig kunna utgå ifrån att prövningskulle ske. Enligt motionärens uppfattning skulle det vara värdefullt om prövningav anförda kommunalbesvär sker även om klaganden återtagit dem. Undantag skulledock kunna göras om besvärsgrunden är att beslutet "kränker klagandensenskilda rätt" (7 kap. 1 § p. 4 KL). Rätt att besvära sig över beslut avkommunfullmäktige och landsting tillkommer enligt 7 kap. 1 § KL varje medlem avkommunen resp. landstingskommunen. Medlem av kommun är enligt 1 kap. 3 § KL densom är kyrkobokförd i kommunen, äger fast egendom där eller är taxerad tillkommunalskatt där. Medlem av landstingskommun är den som är medlem av kommuninom landstingskommunen. Besvärsgrundernavid kommunalbesvär har angivits ovan s. 3. Besvärshandling skall ha kommit in till kammarrätten från den dag då justering av det över beslutet förda protokollet hartillkännagetts på kommunens eller landstingskommunens anslagstavla (se 7 kap. 1§ KL). KU1981/82:6 9 I motion 1980/81:1917 av BrittaHammarbacken m. fl. (c) hemställs att beslutar uttala att deriktlinjer för samhällsutvecklingen som framhålls i motionen läggs till grundför en målmedveten reformpolitik inriktad på livskvalitet. I de delar av motionen som berör utskottetsberedningsområde (se s. 2-i) anförs bl. a. följande: Vårt samhälle har genomgått en omfattande centralisering.Även på lokal nivå innebär de stora kommuner vi nu har att klyftan mellanmedborgare och beslutsfattare har blivit mycket stor. Det är därför många som beklagar det sätt på vilket kommunsammanläggningarna genomfördes.Möjligheten att dela kommuner har tagits till vara på några håll. är det möjligt för kommunerna attinrätta lokala organ med beslutanderätt. Inrättande av lokala organ innebär flerafördelar. Först och främst innebär det att besluten kommer närmare människorna.Den enskildes möjlighet att påverka besluten ökar. Vidare tillskapas flerkommunala uppdrag där nya grupper av förtroendevalda får meningsfulla politiskauppgifter. Fler människor kan engageras i gemensamt ansvarstagande förresurshushållning och utveckling. Det torde också vara lättare att rekryteraförtroendemän till denna typ av kommunala uppdrag. Uppdragen är stimulerandeoch det handlar om saker som folk känner till i sin närmiljö. Det är angeläget att understryka att försöksverksamhet medlokala organ inte har startats för att tillgodose en opinion bland de nuvarandemest aktiva kommunala företrädarna. Det är i stället en reform för att föra nerbeslutanderätten närmare de vanliga människorna. Det bästa vore om allamänniskor i sitt liv aktivt deltog i samhällsarbetet och påverkadeutformningen av sin kommun och närmiljö, genom att exempelvis inneha ettkommunalt uppdrag. Decentraliseringen av beslutsfattandet bör inte stanna påkommundelsni-vån. Det är också viktigt att ge människorna ökat direktinflytande på sin närmiljö i det egna bostadsområdet. Till bilden av en vital demokrati på basnivå hör ocksåfungerande folkrörelser. Av särskilt intresse är därvid de kooperativaorganisationerna. Den kooperativa idén i småskalig form och med starktmedlemsinflytande torde kunna utgöra en värdefull nyckel för attlösa många lokala angelägenheter. Staten bör ta ett ansvar för en decentralisering av beslutsfattandetfrämst genom att flytta beslutsfunktioner från statliga organ till landstingoch kommuner, och genom att skapa lagliga möjligheter för dessa att decentraliseramakten vidare. Det är oerhört viktigt att de nya möjligheterna till ökat KU1981/82:6 10 lokalt inflytande får genomslag i praktiken och attarbetet på att decentralisera beslutsfunktionen går vidare. Detta kan ske t.ex. genom att regeringen tar upp överläggningar med kommun- ochlandstingsförbund om den fortsatta decentraliseringen av beslutsfattandet inomden offentliga verksamheten. Pågående utredningar m. m. De av motionärerna behandladefrågorna berörs direkt eller indirekt i olika utredningssammanhang. (Kn 1976:04) utreder frågan omvidgad länsdemokrati. I direktiven anförs bl. a. att huvudlinjen i arbetet börvara att stärka landstingskommunerna och därmed vidga utrymmet för denkommunala självstyrelsen. Genom tilläggsdirektiv fick kommitténi uppdrag att studera olika modeller för ett vidgat folkligt inflytande överden regionala samhällsverksamheten. Kommitténs arbete beräknas pågå under helaår 1981. Komtnunaldemokraliska kommitténs (Kn 1977:07) förstahuvuduppgift är enligt direktiven att överväga reformer som kan stärkamedborgarinflytandet inom kommuner och landstingskommuner. Särskilt nämnsinrättandet av olika typer av lokala organ, framför allt kommundelsorgan medövergripande uppgifter, lokala styrelser vid kommunala institutioner ochdistriktsnämnder. Sedan godkänt proposition 1978/79:181med en provisorisk lagstiftning om lokala organ, den s. k. lokalorganslagen(1979:408), uppdrog regeringen åt kommittén att skyndsamt utarbetaförslag till lagstiftning som skulle göra det möjligt för kommunerna att från1980 bedriva försöksverksamhet med lokala organ också på det specialregleradeområdet. Enligt tilläggsdirektiv senare samma månad fick kommittén även iuppdrag att utarbeta förslag till modeller för försök med lokala organ.Kommittén redovisade sitt arbete med dessa frågor, dels ibetänkandet Lokala organ i kommuner. Modeller för försöksverksamhet (Ds Kn1979:10), dels i betänkandet Specialreglerade uppgifter för lokala organ ikommunerna (Ds Kn 1979:11). antog förslag till deändringar i lokalorganslagen som framlagts i proposition 1979/80:54 och KU:sbetänkande 1979/80:27. Kommitténs förslag följdes härvid i allt väsentligt.