bet · G501KU3 · 1981-12-31 00:00:00 — betänkande 1981/82:3 om vissa tryckfrihetsfrågor m. m. I detta betänkande behandlas motionerna 1980/81:494angående jurysystemet i tryckfrihetsmål, 1980/81:648 angående åtgärder motpublicitetsskador, 1980/81:656 angående ansvar för radio- och TV-program samt1980/81:864 angående förbud mot narkotikareklam. I motion 1980/81:494 av MårtenWerner (m) yrkas, att hos regeringen begär förslag till sådan ändringav tryckfrihetsförordningen att jurysystemet avskaffas och tryckfrihetsmålenbehandlas enligt för brottmål gällande regler. I motionen påtalas att en jury itryckfrihetsmål inte behöver motivera sina ställningstaganden och att jurynsfriande dom inte får överklagas. Enligt motionen finns det inga skäl för attinte den väl fungerande rättegångsordningen i vanliga brottmål med juristdomareoch nämnd inte skulle kunna användas också i tryckfrihetsmål. Behovet av ettobundet lekmannainflytande skulle bli lika väl tillgodosett som med ettjurysystem. Snarare kan det enligt motionen finnas risk för att godtycke ochovidkommande (t. ex. politiska) hänsyn kan komma att styra ett juryutslageftersom detta inte behöver motiveras och jurymedlemmarna inte kan görasansvariga. Gällande rätt m. m. Rättegångsordningen itryckfrihetsmål är reglerade i 12 kap. TF. För radio och TV finns motsvaranderegler i radioansvarighetslagen. Regelsystemet innebär i huvudsak följande:Behörig domstol i mål om tryckfrihetsmål är vanligen tingsrätten iresidensstad. Mål om yttrandefrihetsbrott enligt radioansvarighetslagen skallnormalt upptas av . Frågan om en skrifts resp. ett radio-eller TV-programs brottslighet skall prövas av en jury med nio medlemmar,såvida parterna inte har enats om att hänskjuta frågan direkt till rättensprövning. För ett fällande utslag krävs att minst sex jurymedlemmar är ense omdetta. Annars skall den tilltalade frikännas. Juryn skall inte motivera sittställningstagande. Har däremot juryn meddelat ett fällande utslag skall ocksårätten pröva om brott föreligger. Rätten har därvid möjlighet att frikänna dentilltalade eller att hänföra brottet under en 1 1981/82. mildare straflTiestämmelsc än den som juryn har ansetttillämplig. En dom som grundas på juryns friande utslag kan inte överklagas. Den s. k. massniedieulredningen föreslog i sitthuvudbetänkande Massmediegrundlag (SOU 1975:49) att rättegången iyttrandefrihetsmål skulle bli föremål för en genomgripande förändring.Förslaget gick bl. a. ut på att yttrandefrihetsmål i första instans skullehandläggas av en enda. för hela riket gemensam, yttrandefrihetsdomstol.Förslaget ledde inte till lagstiftning utan i stället fick den år 1977tillkallade yttrandefrihetsutredningen till uppgift att ytterligare övervägafrågan om rättegången i yttrandefrihetsmål. I direktiven till denna utredning(1977:71) framhölls att frågan om en central yttrande-frihetsdonistol intelängre var aktuell. I direktiven uttalas vidare i frågan: Det rättsliga löitai andel iyltrandcfrihetsmål bör självfallet vara så utformat attytlrandefrihctsintressena tillgodoses i största möjliga utsträckning.Samtidigt är det ett allmänt intresse att den enskilde medborgarens integritettryggas. Den nuvarande ordningen att ett särskilt rättegångsförfarande skallgälla i tryckfrihetsmål har allmänt ansetts vara ett mycket väsentligt moment idet skydd för yttrandefriheten som TF bereder. En naturlig utgångspunkt för dennya kommitténs arbete bör således vara att ett särskilt rättegångssystem skallgälla, åtminstone för alla de viktigare mediernas del. Det är på detta områdeav synnerlig vikt att det allmänna lekmannainflylandet får spela en avgöranderoll när det gälleratt bedöma om ett yttrande överskrider gränsen för vad somär tillåtet eller ej. Den nuvarande instruktionen i 1 kap. 4 § TF börsjälvfallet också i fortsättningen utgöra den principiella grundvalen föravgöranden i yttrandefrihetsmål. Vid sitt arbete beträffande rättegångsförfarandet börutredningen beakta, att partiella reform av TF, vid vilken den nuvaranderättegångsordningen tillsvidare i princip behölls, i själva verket innebar attjuryns uppgifter provisoriskt vidgades. Den samordning på det processuellaplanet som åstadkoms i fråga om ingripanden mot Iryckfrihelsbrotl ochingripanden mot de straftliara formerna av meddelande och anskaffande avuppgifter innebar nämligen att del rättsliga förfarandet i båda dessa fall fr.o. m. regelmässigt kommer att få formen av tryckfrihetsmål. Dennaordning kan ge upphov till vissa komplikationer, vilka kan bli än merframträdande ju större omfattningen kommande yttrandefrihetsgruiidlag ges. Mankan här särskilt peka på att det särskilda rättegängsförfarandct med juryenligt reform ju skall tillämpas också beträffande rena bevisfrågoi',t. ex. om vem som i det särskilda fallet är ansvarig såsom meddelare för enuppgift och om vilken uppgift som har lämnats. Prövningen av sådana bevisfrågorkommer att få särskilt stor betydelse i mål om missbruk av yttrandefrihetengenom yttranden i sådana medier för vilka principen om särskild ansvarig intekan göras tillämplig. En tänkbar lösning är att rätten i vanlig ordning skulleavgöra vilket yttrande eller vilken uppgift som skall prövas och att därefterpå jury skulle ankomma att priiva om yttrandet eller uppgiften innefattar brottenligt vttraiulefrihetsgnindlagcn eller ej. tog isitt betiinkaiidc Grundlagsskyddad vttrandefrihet upp frågan omrättegångsordningen i tryckfrihetsmål och fann att jurysystemet borde behållasmen att det processuella systemet i övrigt kunde behöva modifieras i fleraavseenden bl. a. för att förbättra skvddet för KU 1981/82:3 den enskildes integritet (SOU 1979:49 s. 88 ff.). väntas avsluta sitt arbeteunder . I motion 1980/81:648 av FilipFridolfsson m. fl. (m och c) hemställs, att hos regeringen anhållerom tilläggsdirektiv till yttrandefrihetsutredningen angående förslag tilllagfäst rätt till beriktigande. I motionen framhålls att det i avtalen mellan regeringenoch programföretagen inom radio och TV finns en skyldighet förprogramföretagen att sända beriktigandeoch genmälen men att någon motsvarandeskyldighet inte finns för pressens vidkommande. Den som blivit utsatt förpublicitetsskador kan därför endast förlita sig på pressetiska regler. Detframhålls i motionen att ett lagstadgat skydd mot publicitetsskador redan finnsi , och . Bestämmelser i svensk rätt av betydelse för denpersonliga integriteten m. m. Några allmänna rättsregler omintegritetsskydd finns inte i svensk rätt. Däremot finns det inom skildarättsområden rättsregler som i olika avseenden ger integritetsskydd, t. ex.reglerna om förtal i och tryckfrihetsförordningen, sekretesslagensregler om sekretesskydd för uppgifter som rör enskilds personliga ochekonomiska förhållanden, regler om straff för brytande av post-eller telehemlighet. Ett annat exempel är lagstiftningen om namn och bild ireklam (SFS 1978:800). Lagen innehåller bl. a. ett förbud för näringsidkare attvid marknadsföring använda framställning i vilken annans namn eller bildutnyttjas utan dennes samtycke. Vidare bör nämnas 1 kap. 2 § tredje stycketregeringsformen där det bl. a. stadgas, att det allmänna skall värna om denenskildes privatliv och familjeliv. För pressen samt radio oeh TV har ,och tillsammansutfärdat Etiska regler för press, radio och TV. har anslutit sigtill reglerna i den utsträckning de kan tillämpas med hänsyn till radiolagenoch företagets avtal med staten. De etiska reglerna består av tre delar,nämligen publicitetsregler, yrkesregler och regler för redaktionell reklam. Avintresse för den i motionen aktualiserade frågan är dels uttalanden om att manbör ge plats för bemötande, dels anmaningar att respektera den personligaintegriteten oeh att vara varsam med bilder. Frågan om efterlevnaden av deetiska reglerna handhas, såvitt avser pressen, i första hand av och av Pressens ombudsman. Beträffande radio och TV kan nämnas att de etiska reglernas uppmaning att respekteraden personliga integriteten skrivits in i avtalen mellan regeringen oeh de s.k. programföretagen. skall övervaka att programföretagen utövarsin sändningsrätt i överensstämmelse med radiolagen och avtalen. som tillsattes år 1966avslutade sitt arbete med betänkandet Privatlivets helgd (SOU 1980:8),som behandlar de problem som är förenade med intrång i privatlivet genomanvändning och spridning av integritetskränkande material. Betänkandet var inteenhälligt. Av kommitténs åtta ledamöter ansåg fyra att den enskildes privatlivskyddas tillräckligt genom pressens egen självsanering inom den nuvarandeorganisationens ram, medan tre jämte utredningens expert förordade lagstiftning.En ledamot ville att den s. k. självsaneringen skulle kompletteras med enmöjlighet för den enskilde att få ersättning. Efter remissbehandling beslötregeringen att överlämna betänkandet till yttrandefrihetsutredningenför att "beaktas vid uppdragets fullgörande". Ansvar för radio- och TV-program I motion 1980/81:656 av () och () hemställs, att hos regeringen anhåller omutredning om ansvarsfördelning vid programutbuden i radio och TV. Enligt motionen finns det många som anser att varjeprogram i radio och TV bör inledas och avslutas med en uppgift om vem som äransvarig för programmet. Den person som är ansvarig skall, anförs det imotionen, kunna svara inför allmänheten och/eller radionämnden i fall dåanmärkning eller fråga förekommer. Liksom en tidning uppger ansvarig utgivarebör vart program ha en utgivare som står för det som visats eller sagts och somkan kritiseras om någonting framställs oriktigt och t. ex. kränker en människasintegritet. Det skulle enligt motionen inte strida mot radioavtalet attriksdagen, som är svenska folkets ombud och bevakar dess intressen,kompletterar de gällande bestämmelserna med en paragraf eller gör ett uttalandeom personligt ansvar för de olika programpunkterna. En utredning om detta börenligt motionen komma till stånd. Enligt radioansvarighetslagen(1966:756) skall för varje radioprogram, dvs. ljudradio- ochtelevisionsprogram, finnas en programutgivare, förordnad av prograrnföretagetschef eller annan tjänsteman hos programföretaget enligt bestämmelser sommeddelas av regeringen. Programutgivaren är enligt huvudregeln ansvarig föryttrandefrihetsbrott i de radioprogram som hans förordnande omfattar. Fördirektsända program kan förordnas att den som framträder i programmet själv skall bära ansvaret föreventuellt yttrandefrihetsbrott. Uppgift om vem som är programutgivare skallföre sändningen av ett program antecknas i ett register som förs av programföretagetoch som är tillgängligt för allmänheten. Som framgår av det föregående avser programutgivarensansvar endast yttrandefrihetsbrott. För granskning av radioprogrammensöverensstämmelse med radiolagen och med de närmare bestämmelser omprogramverksamheten som har tagits in i avtal mellan regeringen och företagetfinns radionämnden. Nämndens granskning avser programföretaget som sådant ochinte den enskilde programutgivaren. Slutligen kan nämnas att rätten till skadestånd på grundav yttrandefrihetsbrott regleras i radioansvarighetslagen. Möjligheterna tillskadestånd i andra fall följer av bestämmelserna i skadeståndslagen (1972:207). omfattar självfalletockså ansvarsfrågor. I motion 1980/81:864 av CatarinaRönnung m. fl. (s) hemställs, att begär att regeringen gertilläggsdirektiv till yttrandefrihetsutredningen att utreda möjligheterna attgenom lagstiftning förhindra tidningar att införa betald reklam för narkotikaoch i texten propagera för hasch och kokain. I motionen påstås att bl. a. i säljs tidningenHigh Times som har både betald reklam för hasch och textreklam. Dethuvudsakliga innehållet i tidningen är enligt motionen propaganda för hasch.Tidningen vänder sig i stor utsträckning till ungdom. Gällande rätt m. m. En ändring itryckfrihetsförordningen, som trädde i kraft , möjliggjorde lagstiftningmot kommersiell annons för alkoholhaltiga drycker och tobaksvaror. Genom senarelagstiftning har rätten att göra reklam för alkoholdrycker och tobaksvarorstarkt beskurits. Enligt lagen (1978:763) med vissa bestämmelser ommarknadsföring av alkoholdrycker är kommersiell annonsering i skrift på vilkenTF är tillämplig och som är jämförbar med periodisk skrift inte tillåten vidmarknadsföring av sprit, vin och starköl. Beträffande tobaksvaror finns inteett motsvarande förbud. Lagen (1978:764) med vissa bestämmelser om marknadsföringav tobaksvaror innehåller dock vissa föreskrifter om kommersiella annonsersutformning. Som framgår av det föregående är undantagsregeln i 1 kap.9 § TF angående kommersiella annonser begränsad till marknadsföring föralkohol- KU1981/82:3 6 haltiga drycker och tobak. Reglerna om utrikes tryckta skrifter finns i 13 kap. TF.Kortfattat uttryckt gäller i väsentliga avseenden samma regler som för här ilandet tryckta skrifter, dock att ansvaret i stället i allmänhet faller på densom låtit utlämna skriften för spridning inom riket. skall enligt sina direktiv ävenbehandla frågan om reklam. I detta hänseende anförs följande i direktiven: Det blir en viktig uppgift förkommittén att ange hur gränsen skall dras kring den kategori av yttranden somskall ha det särskilda skydd mot ansvarspåföljd som den nya grundlagenerbjuder. Såvitt gäller kommersiella yttranden måste den härvid beakta såvälönskemålet att grundlagen inte lägger hinder i vägen för åtgärder ikonsumenternas intresse som den omständigheten att också kommersiella yttrandeni vissa fall kan betraktas som ett inslag i opinionsbildningen i samhället. Härmåste också vägas in önskemål att kunna reglera den kommersiella annonseringeni vanlig lag i andra hänseenden än sådana som direkt gällerkonsumentintressena. I detta sammanhang kan erinras omintegritetsskyddsutredningens förslag till straffrättslig reglering avanvändning av annans bild eller namn i reklam (SOU 1976:48) och om det uppdragsom har lämnats till jämställdhetskommittén (Ju 1976:08) att utreda frågan ommöjligheterna att - som ett led i de allmänna strävandena att motarbetakönsdiskriminering - skapa förutsättningar för ingripanden motkönsdiskriminerande reklam. Enligt vad som inhämtats frånyttrandefrihetsutredningens kansli arbetar utredningen med frågan om förbud motviss reklam, omfattande bl. a. narkotikareklam. Motionerna behandlar ämnen medanknytning till det arbete som pågår 1977 tillsattayttrandefrihetsutredningen. Jurysystemet i tryckfrihetsmål (494), frågan omansvar för yttranden i olika massmedier (656) och reklamfrågan (864) omfattasav de ursprungliga utredningsdirektiven. Utredningen arbetar enligt vadutskottet inhämtat med frågan om förbud mot viss reklam, däribland mot reklamför narkotika. Utredningens slutbetänkande beräknas föreligga . Det problem som tas upp i motion 648 - åtgärder motpublicitetsskador -har blivit föremål för utredning i integritetsskyddskommittén,vars betänkande Privatlivets helgd (SOU 1980:8) av regeringen efter remissbehandlingöverlämnats till yttrandefrihetsutredningen "för att beaktas viduppdragets fullgörande". Kravet i motionen om tilläggsdirektiv till yttrandefrihetsutredningenär därför redan tillgodosett. Utskottet vill tillägga att det med hänsyn tilldet omfattande utredningsmaterial som ställts till yttrandefrihetsutredningensförfogande kan förutsättas att denna viktiga fråga kommer att bli särskiltingående belyst i yttrandefrihetsutredningens slutbetänkande. Mot bakgrund av det anförda finner utskottet inte påkallatmed några särskilda initiativ från sida med anledning av motionerna.Utskottet hemställer att 1. avslår motion1980/81:494, 2. avslår motion1980/81:648, 3. avslår motion1980/81:656, 4. avslår motion1980/81:864. /Värwara/(), (),(), (), PerUnckel (m), (),(), (), i (m),(), (), (), KerstinNilsson (s), () och ().