bet · G501LU4 · 1981-12-31 00:00:00 — Föreningenanser att förordnande av god man är fullt tillräckligt i dessa fall, ochföreningens erfarenhet är att godmansförordnandena inte medfört några problem.Skulle den enskilde vägra samtycke till förordnande av god man, trots att ettvisst behov av god man föreligger, kan man oftast vidta andra åtgärder som avden enskilde upplevs som mindre ingripande. När det gäller den ekonomiskaförvaltningen kan planering ske i samråd med bank eller socialförvaltning. -Föreningen anser sig ha övervägande positiva erfarenheter av de nya reglernatrots att en liten grupp personer i vissa situationer kanske inte har fullträttsskydd. En utvärdering av lagen enligt motionärens förslag vore enligtföreningen dock värdefull. Man kunde då få en uppfattning om huruvida lagensbrister i realiteten medfört svårigheter för överförmyndarna vid handläggningenav den aktuella typen av ärenden. Flera remissinstanser tar upp dengenom motion 1979/80:230 aktualiserade frågan rörande sådan förteckning avtillgångar som avses i 18 kap. 9 § FB. och , tillstyrker motionsförslaget i denna del och anserföljaktligen att det bör krävas att vittne skall nän.dra när förteckningenuppgörs eller när den gode mannen första gången går in i lägenhet, öppnarbankfack m. m. finner att det innebär större rättssäkerhetbåde för gode mannen och huvudmannen om det fastställs att vittne måste närvaravid dessa tillfällen. Föreningen anser att det i ochför sig är otillfredsställande att en god man inte behöver ha vittne med signär han första gången besöker huvudmannens bostad, öppnar bankfack m. m.Misstankar om oegentligheter har också i flera fall riktats mot gode mannen.Att genom lagstiftning komma till rätta med dessa problem synes föreningenogörligt, men föreningen har ingen erinran mot en utredning om möjligheternatill vittnes närvaro. Övriga remissorgan som yttrat sig i frågan - hovrätten förVästra , och överförmyndarnämnd - är merkallsinniga till motionsförslaget. Hovrätten har inte erfarit att sådanamissförhållanden förevarit att skäl föreligger att kräva vittnes närvaro.Tingsrätten finner att föreskifter som skulle innebära skyldighet förförmyndare eller god man att medtaga vittnen i nu avsedda situationer måhändavore önskvärda. LU1981/82:4 19 men att det torde stöta på stora svårigheter att tillämpadem i praktiken. avstyrker förslaget utan närmaremotivering. Några remissinstanser tar upp frågan om arvode och annanersättning till förmyndare och god man. Hovrätten för uppger sig ha erfarit att detav rekommenderade taxesystemet för arvoden till förmyndaretillämpas allmänt, såväl vad gäller arvode till förmyndare som till god man,att arvodets storlek i de flesta fall inte är av avgörande betydelse för densom åtager sig uppdrag - vilket enligt hovrätten f. ö. ej heller synes önskvärt- och att det är ytterst sällsynt att den ersättningsberättigade för talan mot arvodesbeslutet.Med beaktande härav och mot bakgrund av vad lagutskottet anfört i sittbetänkande 1977/78:2 i denna fråga synes arvodesfrågan enligt hovrättens meningha lösts tillfredsställande. Föreningen anser det varaolyckligt om arvodena fastläggs i lagtexten. I stället bör de lokalaöverförmyndarna/överförmyn-darnämnderna söka påverka de kommunalabeslutsfattarna att fastställa sådana taxor, att lämpliga personer kan åtagasig förordnanden som god man. överförmyndarnämnd framhåller attnämnden i annat sammanhang påtalat att arvodesreglerna i 15 kap. 19 § FB m. fl.lagrum bör bli föremål för revision. Nämnden finner det inte rimligt attersättning för arvode och utgifter skall utgivas av kommunen, när huvudmannenstillgångar uppgår till . Kommunens betalningsansvar borde i denna delbegränsas. konstaterar att den arvodessättning somtillämpas i de flesta kommuner och som grundar sig på rekommendationer avKommunförbundet är för låg för att locka kvalificerade personer till uppdragsom förmyndare och gode män. Det finns enligt rådets uppfattning anledning attse över reglerna i dessa hänseenden. Utskottet behandlar i dettabetänkande två motioner rörande förmynderskapslagstiftningen. I motion1979/80:230 begärs en översyn av reglerna om godmanskap och i motion1981/82:1192 ett tillkännagivande om en skyndsam utvärdering av reglerna omförmynderskap och godmanskap. Gällande bestämmelser på förmynderskapsrättens områdeåterfinns i 9-20 kap. (FB). Bestämmelserna reformerades (prop. 1974:142, LU 1974:38). Den nya lagstiftningen trädde i kraft den 1januari 1976. Reformen innebar bl. a. att grunderna för omyndighetsförklaringbegränsades som möjligheterna ökade att förordna god man för den sombehöver bistånd i ekonomiska eller rättsliga angelägenheter eller i vården omsin person. En person kan numera förklaras omyndig endast om han på grund avpsykisk sjukdom, hämmad förståndsutveckling eller psykisk abnormitet av annatslag är ur stånd att vårda sig eller sin egendom. Lagen saknar sålundamotsvarighet till den möjlighet som tidigare fanns att utverka LU1981/82:4 20 omyndighetsförklaring om någon genom slöseri eller annangrov vanvård av sin egendom eller eljest genom otillbörligt förfarande medavseende på egendomen äventyrade sin eller sin familjs välfärd. Även omförutsättning föreligger för omyndighetsförklaring får sådan åtgärd inte tillgripasom hjälpbehovet kan tillgodoses genom att god man förordnas eller bistånd ivården lämnas på annat mindre ingripande sätt. När det gäller förmyndarensuppgifter innebar reformen att förmyndaren inte bara skall syssla med ekonomiskförvaltning utan också sörja för den omyndiges person. Vidare gjordes vissaändringar i reglerna om inskrivning av förmynderskap varjämte överförmyndarensuppgifter vidgades. Även på det organisatoriska området genomfördesbetydelsefulla ändringar. Kommunerna fick sålunda möjlighet att i stället föröverförmyndare utse överförmyndarnämnd. Reglerna om ersättning tillöverförmyndare och förmyndare ändrades. Överförmyndar-verksamheten skall numerahelt bekostas av kommunen. Även förmyndar-arvodet skall i vissa fall betalas avkommunen, nämligen när den omyndigförklarades årsinkomst inte överstiger tvåbasbelopp eller när värdet av hans tillgångar inte överstiger fyra basbelopp.Svenska kommunförbundet har utfärdat närmare riktlinjer för principerna förarvodering av förmyndare och gode män. I motion 1192 anförs bl. a. att lagstiftning itillämpningen lett till icke godtagbara lösningar i en del hänseenden. Genomatt utrymmet för omyndighetsförklaringar har minskat ger lagen inte längreskydd åt dem som kan behöva hjälp mot påtryckningar av närstående eller andrapersoner. Motionären anser vidare att reglerna om godmanskap bör ses över ivissa delar. Exempelvis bör man, mot bakgrund av svårigheterna att rekryteralämpliga gode män, undersöka hur arvodes- och ersättningsbestämmelsernatillämpats i praktiken. Vidare bör man försöka få till stånd ett system sominnebär att anhöriga underrättas om ett tilltänkt godmansförordnande. I motion 230 görs gällande bl. a. att reglerna om vem somfår utses till god man är oklara. Motionärerna framhåller att till god manibland utses en person som är i konflikt med anhöriga till huvudmannen ellersom har för många godmanskap. I motionen ifrågasätts vidare om inte vittnen börnärvara när gode mannen förtecknar huvudmannens tillgångar och skulder, går ini huvudmannens lägenhet eller öppnar hans bankfack. Utskottet vill inledningsvis erinra om att utskottet vid1977/, med anledning av motionsyrkanden om en ny översyn avförmynderskapsreglerna i vissa avseenden, med tillfredsställelse konstateradeatt antalet omyndighetsförklaringar efter sjunkit kraftigt.Huvudsyftet med lagstiftningsreform hade enligt utskottets meningdärmed uppnåtts. Remissbehandhngen av de två nu aktuella motionerna har visatatt antalet omyndighetsförklaringar fortfarande ligger på en låg nivå och attden enskildes hjälpbehov oftast har kunnat tillgodoses på annat sätt,exempelvis genom att god man förordnats. Att det i allmänhet är tillräckligtmed ett godmansförordnande kan illustreras av det faktum att LU 1981/82:4 21 sedan de nya bestämmelserna trätt i kraft endast i ett fallhar begärt att få en person omyndigförklarad vid medmotiveringen att godmanskapet inte fungerat. Ävenom huvudsyftet med reform uppnåtts och de nya reglerna i allmänhetsynes ha fungerat väl har dock i olika sammanhang viss kritik framförts motlagstiftningens innehåll. Vid remissbehandlingen av motionerna har sålundaflera remissinstanser gjort gällande att reglerna om omyndighetsförklaring ochom godmanskap i vissa hänseenden är oklara och inte ger de tillämpandemyndigheterna tillräckhg vägledning. Så har ansetts vara fallet beträffandebestämmelserna om förordnande av god man i den situationen att det kanföreligga risk för s. k. kolliderande rättshandlingar mellan huvudmannen ochgode mannen. I någon mån belyses problemet av utgången i rättsfallet NJA 1981s. 291, där skiljaktiga meningar yppades om möjligheterna att häva enomyndighetsförklaring och i stället förordna god man. I motionerna ochremissyttrandena har även framhållits att bl. a. reglerna om ersättning tillförmyndare och gode män kan behöva ses över. Sistnämnda fråga har ocksåaktuahserats av i en särskild skrivelse tilljustitiedepartementet. Även andra spörsmål med anknytning tillförmynderskapslagstiftningen övervägs f. n. i departementet med anledning avskrivelser från myndigheter och organisationer. Motbakgrund av det anförda anser utskottet att det nu kan vara motiverat med ennärmare utvärdering av bestämmelserna i om förmynderskap och godmanskap.Syftet med utvärderingen bör vara att kartiägga de problem som yppat sig itillämpningen av bestämmelserna. a. bör undersökas i vad mån skyddet försjuka eller handikappade personer kan behöva förstärkas. Vad utskottet anförtmed anledning av motionerna bör som sin mening ge regeringen tillkänna. att med anledning av motionerna1979/80:230 och 1980/81:1192 som sin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört om en utvärdering av reglerna om förmynderskap ochgodmanskap. Närvarande:Lennart (), (), (), (). (), i (s), (), IngemarKonradsson (s), (), (), (), (), (), () och GöranAllmér (m).