bet · G501LU5 · 1981-12-31 00:00:00 — om översyn av mönsterskyddslagen I betänkandet behandlas motion1980/81:687 av (), vari tas upp en fråga om det imönsterskyddslagen föreskrivna villkoret för registrering av mönster, nämligenatt mönstret väsentligt skiljer sig från tidigare kända. Motionären yrkar attriksdagen hos regeringen begär förslag till ändring i mönsterskyddslagen, ägnadatt eliminera de i motionen påtalade olägenheterna. Remissyttranden över motionen har inhämtats från patent-och registreringsverket, patentbesvärsrätten, ,hantverks- och industriorganisation - Familjeföretagen, FöreningenSveriges konsthantverkare och industriformgivare. En sammanställning av innehållet i remissyttrandenafinns på s. 7-11. Mönsterskyddslagen (1970:485)trädde i kraft . Till grund för lagstiftningen lågmönsterskyddsutredningens betänkande (SOU 1966:61) Mönsterskydd.Lagstiftningsarbetet hade bedrivits i nära samverkan med kommittéer i ,och . Mönsterskyddslagen överensstämmer i väsentlig mån medmotsvarande lagar i dessa länder. Mönsterskyddslagen är tillämplig inom alla näringsgrenaroeh på såväl prydnadsmönster som nyttomönster. Med mönster förstås enligt lagenförebilden för en varas utseende eller ett ornament. Genom registrering hospatent- och registreringsverket kan mönsterskaparen få ensamrätt attyrkesmässigt utnyttja mönstret. Skyddstiden är med möjlighet att förnyaregistreringen för ytterligare två femårsperioder. En grundläggandeförutsättning för registrering är, att mönstret är helt nytt och väsentligenskiljer sig från vad som redan är känt. Registreringsförfarandet är ordnat somett förprövningssystem, dvs. registreringsmyndigheten företar en nyhetsgranskning,vilken kompletteras av ett kungörelse- och invändningsförfarande. Lagen germöjligheter till samtidig registrering av varandra näraliggande varianter avsamma mönster, s.k. variantregistrering. Vidare kan s. k. samregistrering skeav mönster för olika varor, om varorna hör samman i fråga om tillverkning ochbruk. Mönsterregistreringmedför ensamrätt för mönsterhavaren att yrkesmäs- 1 1981/82. LU1981/82:5 2 sigt tillverka, importera, utbjuda, saluhålla, överlåtaeller hyra ut varor som inte väsentligen skiljer sig från mönstret, men skyddetgäller bara i fråga om de varor som angetts i ansökningen. Ensamrätten kaninskränkas genom tillämpning av regler om tvångslicens. Den som uppsåtligen görintrång i annans mönsterrätt straffas med böter eller fängelse i högst sexmånader. Allmänt åtal får väckas bara efter angivelse och om åtal är påkallatur allmän synpunkt. Skadeståndsskyldighet inträder vid mönsterintrång, även omintrånget skett utan uppsåt eller oaktsamhet. Genom att mönster beskrivs som en "förebild"markeras att det inte bara är den färdigtillverkade varan som kan göras tillföremål för mönsterrätt utan även den ritning, modell eller liknande som skallutgöra förebilden vid varutillverkningen och som normalt har färdigställtsinnan tillverkningen tar sin början. Att mönster utgör förebilden för en varasutseende innebär att varans utseende måste framgå av mönstret. Detfordras således inte någon beskrivning vid sidan av mönstret för att enkomplett förebild skall föreligga. Mönstret för tillverkningsverktyg, klichéer,gjutformar o. d. utgör alltid förebilder endast för framställning av dessaföremål och således inte dessutom för de produkter som skall tillverkas medanvändande av föremålen. Med begreppet varor avses i lagen det allmännaspråkbrukets vambegrepp. Mönstervaran måste alltså utgöra en konkret sak somkan framställas industriellt eller hantverksmässigt och som därvid får sittutseende fixerat. Också en del av en vara, t. ex. ett handtag, ett stolsben ochandra halvfabrikat, som kan vara föremål för omsättning, kan imönster-rättsligt hänseende anses som en särskild vara. Det i lagen uppställda kravet på nyhet medför, att mönstersom helt stämmer överens med ett tidigare känt mönster inte kan registreras.Vid sidan härav uppställs som nämnts ett skillnadskrav som innebär att en vissutseendemässig distans eller olikhet av inte helt ringa betydelse måsteföreligga mellan det aktuella mönstret och vad som redan är känt. Mönstretskall väsentligen skilja sig från vad som är känt. Mönsterskyddet är ett rentutseendeskydd, och skillnadskravet är inte avsett att vara ett kvalitetskrav.Som en grundläggande regel gäller, att det är mönstrets helhetsutseende somskall betraktas och jämföras med vad som redan blivit allmänt tillgängligt. Manfår alltså i princip inte bedöma likhet och avvikelser blott i detaljer. I fråga om graden av skillnad gäller som regel att manskall få ett nytt helhetsintryck av mönstervaran. Den visuella bedömningengmndas emellertid inte bara på rent kvantitativa jämförelser. Även små yttreförändringar kan i vissa fall, som t. ex. inom bestickområdet, medföra en sådanskillnad att det nya mönstret bör tillerkännas skydd. Omvänt kan även enkvantitativt betydande förändring vara så banal att det nya mönstret inteförtjänar skydd. Som exempel på detta kan nämnas att man förser en eljestneutral yta på ett föremål med en stor röd prick, som uppenbarligen kan ge ettnytt helhetsutseende åt varan men som knappast gör det förändrade föremåletmönsterskyddsvärt. Det sagda innebär att ett mönster i vissa fall kan skiljasig LU1981/82:5 3 tydligt från vad som var känt utan att dennaskillnad ändå bedöms vara så väsentlig att mönstret bör få skydd. Ett mönster kan också åtnjuta skydd enligtupphovsrättslagen (1960:729). Till konstnärliga verk enligt upphovsrättslagenräknas nämligen bl. a. alster av brukskonst, dvs. olika former av konstindustrioch konsthantverk. Som exempel på brukskonst kan nämnas framställning av glas,porslin, keramik, möbler, juvelerararbeten och smide i olika metaller. Ett brukskonstverk anses skilja sig från andraindustriprodukter genom att en andligt skapande verksamhet legat bakomtillkomsten av det. För att upphovsrätt skall inträda krävs att en produkt fåtten sådan individuell och konstnärlig gestaltning att risken för att sammaprodukt också skall framkomma genom en annans skapande verksamhet är obefintligeller i varje fall mycket ringa. Föreligger upphovsrätt till en produkt harskaparen av den en principiell ensamrätt att förfoga över den. Skyddstidenupphör efter upphovsmannens död. Vissa uttalanden under förarbetena till mönsterskyddslagen Under förarbetena tillmönsterskyddslagen diskuterades bl. a. frågan huruvida i vid sidan avpatent och mönsterrätt skulle införas en särskild skyddsform för enklarekonstruktioner av typen nyttighetsmodeller (prop. 60ff.). En sådanskyddsform, s.k. Gebrauchsmuster, förekommer på sina håll utomlands, bl. a. iTyskland. Skyddsformen avser tekniska idéer till skillnad från mönsterrätten,som gäller en varas form eller utseende. Man kan därför tala om ett idéskyddeller funktionsskydd - inte olikt ett patent - i ena fallet oeh ett formskyddeller utseendeskydd i det andra. Denna distinktion har viss betydelse förskyddsomfånget i de båda fallen. Mönsterrätten lämnar skydd endast åt formen,oavsett om denna ger uttryck åt en teknisk idé, medan Gebrauchsmuster - enligttysk praxis -lämnar skydd för den tekniska idén utan bundenhet till formen.Intrång i rätten till Gebrauchsmuster kan således föreligga även då föremåletinte har samma utseende som det registrerade utan överensstämmer med detta barai fråga om den bakomliggande uppfinningstanken, sådan denna kommit till uttrycki skyddsanspråket. De nordiska utredningarna fann inte skäl att föreslå enskyddsform av typen Gebrauchsmuster vid sidan av patent och mönsterrätt. Somett starkt skäl mot att införa ensamrätt till enklare konstruktionsidéeråberopades därvid att man, när det gäller en teknisk idé som ligger underpatenterbar-hetsgränsen, principiellt måste utgå från att varje fackman påområdet är i stånd att åstadkomma samma sak. Ytterligare ett viktigt skäl var,att ett inte obetydligt skydd erbjuds genom en mönsterrätt som omfattar ävennyttomönster. Att de nordiska patentlagkommittéerna hade varit negativtinställda till saken framstod härjämte för den svenska utredningen som ettbetydelsefullt skäl mot att införa skydd för Gebrauchsmuster hos oss. 1* 1981/82. LU1981/82:5 4 stora enhetlighet på patenträttens område som uppnåttsskulle nämligen luckras upp på ett allvarligt sätt om man i ensidigtinförde ett Gebrauchsmustersystem. ståndpunkt attinte föreslå någon särskild skyddsform för nyttighetsmodeller tillstyrkteseller lämnades utan erinran av så gott söm alla remissinstanser. Departementschefen å sin sida framhöll bl. a. att vid denordiska departementsöverläggningar som skett i lagstiftningsärendet enighetrått om att en sådan skyddsform då inte borde införas. De skäl som anförts tillstöd för denna ståndpunkt fann departementschefen övertygande. Han beaktadesärskilt, att de ändamål som ett Gebrauchsmusterskydd skulle tjäna i vissutsträckning tillgodosågs genom skyddet för nyttomönster, låt vara att skyddethär begränsades till den givna utformningen och inte fick karaktär av ettidéskydd. Enligt departementschefen innebar det förhållandet atttanken på ett Gebrauchsmusterskydd avvisades givetvis inte hinder för attfrågan kunde tas upp på nytt sedan patent- och mönsterskyddslagarna varitgällande någon tid och behovet av en särskild skyddsform av denna typ kunnatbedömas i belysning av vunna erfarenheter av de nya lagarnas tillämpning. I fråga oin den närmare utformningen av skillnadskravetyppades delade meningar i mönsterskyddsutredningen. Utredningen föreslog attdet skulle krävas en väsentlig skillnad, medan två reservanter förordade attendast en tydlig skillnad skulle behöva föreligga. Utredningen (majoriteten)framhöll bl. a. att som en grundläggande regel borde gälla, att det varmönstrets helhetsutseende som skulle betraktas och jämföras med vad som redanblivit allmänt tillgängligt. Det fick alltså i princip inte vara så, att manbedömde likhet och avvikelser bara i detaljer. I fråga om graden av skillnadborde som regel gälla att man skulle få ett nytt helhetsintryck avmönstervaran. Detta kunde dock enligt utredningen leda vilse i vissa speciellasituationer. Så t. ex. kunde en förändring te sig ringa och därmed ha fögaverkan på helhetsutseendet men trots det utgöra resultatet av ett omfattandeformgivningsarbete och därjämte kräva en avsevärd insats i form avverktygsanskaffning och annat för exploatering av produkten. De utseendemässigaförändringar som förelåg i sådana fall kunde lätt iakttas av fackmän på området.Det fanns alltså tillfällen, när det var befogat med skydd mot efterbildandeäven av mönster som till synes skiljer sig bara obetydligt från andra mönster.Exempel på detta kunde hämtas från bestickområdet, där tämligen småförändringar, som normalt kanske inte observeras av allmänheten,skulle kunna vara tillräckliga för att uppfylla skillnadskravet. I andra fallkunde en ringa förändring bli mycket framträdande och därigenom få storbetydelse för helhetsutseendet utan att det för den skull fanns anledning attge skydd åt det förändrade mönstret. Gemensamt för båda dessa ytterlighetsfallvar enligt utredningen, att man tagit fasta på om någonting som var väsentligtför det skyddsvärda hade inträffat genom förändringen. Detta borde som regel varafallet, när helhetsutseendet har förändrats så att de LU1981/82:5 5 mönster det gällde tydligt skiljde sig från varandra. Såborde emellertid enligt utredningen även i övrigt vara fallet, när förändringenvar väsentlig. Som skyddsförutsättning borde alltså gälla - i överensstämmelsemed då gällande rätt - att mönstret väsentligen skiljer sig från vad som redanhar blivit allmänt tillgängligt. Detta uttryckssätt omfattade ävennyhetskravet, vilket således liksom i gällande rätt inte behövde angessärskilt. Skillnadskravet borde enligt utredningen visserligen gesett anspråksfullt innehåll men borde dock inte tillämpas för strängt.Utredningen underströk att skillnadskravet inte fick uppfattas som ett krav påuppfinningshöjd eller som ett kvalitetskrav i gängse mening utan endast som ettkrav på utseendemässig distans eller olikhet av inte ringa betydelse. Också vid remissbehandlingen gick åsikterna isär ochåtskilliga remissinstanser uttalade sig till förmån för reservanternasförslag. Departementschefen framhöll (prop. 1969:168 s. 73 f.) attmönsterskyddet var ett rent utseendeskydd. Skillnadskravet borde inte vara ettkvalitetskrav utan som utredningen framhållit ett krav på utseendemässigdistans av inte ringa betydelse. För att skillnadskravet skall vara uppfylltborde i regel fordras att man fick ett nytt helhetsintryck av mönstervaran. Denvisuella bedömningen grundades emellertid inte bara på rent kvantitativajämförelser. Även små yttre förändringar kunde enligt departementschefen ivissa fall, som t. ex. inom bestickområdet, medföra en sådan kvalitativskillnad att det nya mönstret bör tillerkännas skydd. Omvänt kunde även enkvantitativt betydande förändring vara så banal att det nya mönstret inte förtjänadeskydd. Detta medförde, att ett mönster i vissa fall kunde skilja sig tydligtfrån vad som var känt utan att denna skillnad ändå skulle bedömas varaså väsentlig att mönstret borde få skydd. Redan av detta skäl syntes detdepartementschefen att uttrycket "väsentligen" var att föredra. Denviktigaste synpunkten hänförde sig emellertid till den praktiska tillämpningenav skillnadskravet. I då gällande praxis hade tillämpningen tenderat mot alltstörre generositet. Den nya mönsterlagen borde medföra en betydande ändringhärvidlag. Skillnadskravet borde tillämpas strängt. Detta framhölls klarare omman krävde att ett nytt mönster skall skilja sig "väsentligen" fråntidigare kända mönster än om man valde det svagare ordet "tydligt"eller något liknande uttryck. En viktig följd av den skärpning av skillnadskravet somdepartementschefen sålunda förordade blev att vad man brukar kalla för banalamönster klart kom att utestängas från skydd. Det sagda innebar, att departementschefen inte kundeansluta sig till utredningens uttalande att sådana omständigheter somomfattningen av formgivningsarbetet och av mönsterskaparens insatser i form avverktygsanskaffning och annat för exploatering av produkter skulletillerkännas betydelse vid bedömande av om skillnadskravet är uppfyllt. LU1981/82:5 6 Motionären framhåller att det vidtillämpningen av skillnadskravet visat sig att den verkligt grundläggandefrågan om vad "väsentlig skillnad" är för något inte kunnat lösas påett tillfredsställande sätt. Tillförtydligande anför motionären följande tänkta exempel. Antag att någon mönsterskaparefunnit att vid plasthinkar fästet mellan grepen och själva hinken vill gåsönder. Han kommer då i sina formgivningsansträngningar på att det skallanordnas vissa förstärkande lister och så gör han en ny hink enligt denna idé.Han lämnar in en mönsteransökan. anför då emot honom en bild av den kända hinksom hans formgivning gått ut på att förbättra. Sökanden visar för patentverket,att det här föreligger en skillnad mellan den nya hinken och den gamla, vilkenär ganska tydlig, när den blivit utpekad. Frågan uppstår då, huruvida dennaskillnad är väsentlig. Alltefter hur man vill tolkamönsterskyddslagen finns det enligt motionären två olika möjligheter. Man kansäga sig att den i och för sig befintiiga skillnaden visats vara väsentlig förbrukaren av hinken, eftersom den håller längre på grund av det som ärskillnaden. Man kan också säga sig, att för den som oreflekterat tittar på debåde hinkarna, den gamla och den nya, framstår ingen väsentlig skillnad.Avgörande för vilken tolkning som skall anses vara den riktiga är om man skallta någon hänsyn till förståndsresonemang eller Motionären konstaterar, att praxis kommit att följa denväg, där jämförelse genom oreflekterat tittande är utslagsgivande. Ett mönstersom rent praktiskt innebär en kraftig förbättring kan således bli utan skydd avden anledningen, att det anses att helhetsintrycket av den nya varan inteskiljer sig från en tidigare känd vara. linligt motionären var avsikten med mönsterskyddslagen attbereda skydd åt både sådana varor som är estetiskt tilltalande och sådana nyavaror som har rena praktiska förtjänster. Det antogs, när lagen genomfördes,att småupp-finningar av typ Gebrauchsmuster skulle kunna erhålla ett skydd, somvisserligen inte täckte den bakomliggande idén men i alla fall hindradekonkurrenter att tillverka och försälja direkta kopior. Genom utvecklingen avpraxis kan det sägas, att ett sådant resultat uteblivit. Motionären erinrar om den diskussion som förekom underförarbetena angående skillnadskravet och framhåller att det är ganskaunderligt, att praxis begär tydlig skillnad för att ett mönster skallanses registrer-bart. Ordet väsentlig innefattar nämligen i dess vanligabetydelse att en trovärdig förklaring av en skillnads praktiska betydelse måstetillmätas stor vikt. LU1981/82:5 7 Patent- och registreringsverketframhåller beträffande det av motionären anförda exemplet att verket sannoliktskulle finna att den ändring som gjorts på hinken inte är väsentlig iförhållande till vad som är tidigare känt. Mönsterskyddet är ett rent utseendeskyddoch som huvudregel gäller att det är mönstrets helhetsutseende som skallbetraktas och jämföras. Skiljaktig-heterna mellan hinkarna är utseendemässigtinte så stora att man fått ett nytt helhetsintryck av den nya hinken. Enligt patentverket synes motionären förespråka införandetav något slags Gebrauchsmusterskydd. anser att de bedömningar idenna fråga som gjorts under förarbetena till mönsterskyddslagen fortfarandehar giltighet. Enligt patentverket talar ingenting för att mönsterskyddet nubör utsträckas till att täcka enklare konstruktionsförbättringar av den typ sommotionären exemplifierar i sin motion. Tvärtom finns allvarliga invändningarmot att ge ensamrätt till triviala nyheter som inte kräver nämnvärda kreativainsatser. Den restriktivitet som de nordiska länderna visat när det gällerfrågan om införande av ett skydd av typ Gebrauchsmuster har också ett gott stödi erfarenheterna från länder med denna skyddsform, t. ex. FörbundsrepublikenTyskland. har för avsikt att i den fortsattautvecklingen av sin praxis på mönsterskyddsområdet hålla nära kontakt medformgivarna och industrin i vårt land. I detta syfte höll patentverket enkonferens om mönsterskydd för att avstämma verketstillämpning mot deras behov oeh synpunkter, vilka utnyttjar denna skyddsform.Resultatet av konferensen fick direkta återverkningar på tillämpningen.Patentverket kommer även att på liknande sätt utnyttjaintressentkretsarnas erfarenheter vid utvecklingen av praxis i fråga ommönsterskyddslagens tillämpning. Slutligen framhåller patentverket att det självfallet intekan komma i fråga att i strid med de syften som uppbär den nuvarandemönsterskyddslagstiftningen ändra praxis så att skyddet inte längre begränsastill att vara ett skydd för utformningen utan får karaktär av idéskydd. På nu anförda skäl avstyrker patentverket det i motionenframförda förslaget om ändring i mönsterskyddslagen. Patentbesvärsrätten framhåller inledningsvis att det skyddsom erhålls genom registrering enligt mönsterskyddslagen är ett rentutseendeskydd och att det således är utan betydelse om formgivningen i detenskilda fallet är motiverad av estetiska, konstruktionsmässiga ellereventuellt andra praktiska skäl. Erfarenheterna från länder som tillämpat ettregistreringssystem för nyttighetsmodeller av typ Gebrauchsmuster har ej varitodelat gynnsamma. På grund härav och dessutom bl. a. av hänsyn tillinställningen i övriga nordiska länder har man i vårt land inte ansett detlämpligt att införa ett skydd för nyttighetsmodeller. Enligtpatentbesvärsrätten visar motionen att det bland dem som utnyttjar LU1981/82:5 8 mönsterskyddet råder osäkerhet om förutsättningen förskyddet oeh om dettas innebörd. Med väsentlig skillnad avses att ange ett kravpå utseendemässig distans av icke ringa betydelse. Det är således inte fråga omatt vid nyhetsbedömningen antingen ta hänsyn till förståndsresonemang ellerockså ägna sig åt "oreflekterat tittande". Det gäller för den som haratt pröva ett mönsters registrerbarhet, fortsätter patentbesvärsrätten, attbedöma om mönstret objektivt och utseendemässigt skiljer sig tillräckligt fråntidigare kända mönster. då mönsterskyddslagen var i kraft, tillämpadessåväl av patent- och registreringsverket som av överinstanserna en liberalpraxis, varvid nian ansåg väsentlig skillnad föreligga även när denutseendemässiga distansen var tämligen måttlig. Efter framställningar frånåtskilliga utnyttja-re av mönsterskyddsinstitutet har emellertid praxissedermera skärpts så att det numera krävs något större skillnad ån som krävdesunder lagens första år. Sedan praxis stabiliserats pä den nuvarande nivån finnsenligt patentbesvärsrätten knappast något skäl att ändra lagen. Icke hellereljest har enligt rättens uppfattning ännu vunnits sådana erfarenheter avmönsterskyddslagens tillämpning som kan ge anledning till en översyn avlagstiftningen. Ehuru patentbesvärsrätten för egen del inte finner skäl attförorda ett införande av skydd för nyttighetsmodeller vid sidan av patent ochmönsterskydd, vill rätten dock inte motsätta sig att denna fråga tas upp tillförnyat övervägande. har uppfattat motionärensönskemål på det sättet att i de fall där formgivningen är funktionellt betingadav ett väsentligt tekniskt syfte och därigenom av stor betydelse för varansanvändning, detta mönster skall kunna anses utgöra en väsentlig skillnad trotsatt dess formgivning utseendemässigt ej utvisar någon sådan skillnad. Med andraord, vid bedömningen av om en skillnad föreligger skall man ta hänsyn till enteknisk idés praktiska betydelse för utformningen och användningen av en vara. Enligt skulle motionärens förslag innebäraatt man frångår vissa principer som ligger till grund för mönsterskyddslagenoch att man skulle närma sig ett system med nyttomönster. Industrin hartidigare tagit avstånd ifrån ett sådant system och har även i övrigt anslutitsig till de principer som ligger till grund för mönsterskyddslagen. Motionensinnehåll föranleder inte heller förbundet att ändra sin uppfattning beträffandedessa principer. Mot bakgrund av det anförda anser förbundet att de avmotionären angivna omständigheterna inte utgör skäl för ändring imönsterskyddslagen. Industriförbundetavstyrker således motionärens förslag till ändring. hantverks- och industriorganisation -Familjeföretagen delar motionärens uppfattning. Enligt organisationen är detemellertid inte rimligt att patentverket skall behöva göra en bedömning av enförändring vid en LU1981/82:5 9 Ett sätt att lösa detta problemskulle vara att tillåta mönsterskydd inte bara av en varas utseende eller ettornament utan också av utseendet hos en del av en vara. Om det vid märkning avvaran anges att mönsterskydd finns bör det i dessa fall också anges vilken delav varan som är mönsterskyddad. Medhänvisning till det anförda tillstyrker organisationen motionen. framhåller, att stränghetenvid tillämpningen av skillnadskravet varierat kraftigt inte bara i fråga ommönster ur olika klasser eller varugrupper utan även från tidsperiod tilltidsperiod inom en och samma klass eller varugrupp. Dessa variationer synes havarit störst i fråga om sådana mönster som kan sägas vara nyttobetonade och somdärför skulle ha varit mera lämpade för ett skydd av typenGebrauchsmuster, dvs. den västtyska typen av skydd för nytttighetsmodel-ler. Eftersom motionen påtalar olägenheter, vilka kan hänförastill bristen på hänsyn i gällande praxis till funktionella skillnader, dvs.