bet · G501SoU3 · 1981-12-31 00:00:00 — betänkande 1981/82:3 om tillgodoseende av vissa service- och vårdbehov inomhälso- och sjukvården m. m. I motion 1980/81:1631 av BertilDahlén (fp) hemställs aff som sin mening ger regeringen till kännavad i mofionen anförts angående vårdkvaliteten för diabetikerna. I motion 1980/81:1632 av OlleEriksson m. fl. (c, s, m, fp, vpk) hemställs atf hos regeringen begäraff idrottens medicinska servicebehov blir beaktat i den fortsatta handläggningen av hälso- och sjukvårdsutredningensbetänkande inför en ny lagstiftning för hälso- och sjukvården. I motion 1980/81:1646 av HansNyhage (m) hemställs atf uttalar sig för vad i motionen anförtsbeträffande 1. ett system medtill vissa apotek knutna apotekssköferskor, 2. distriktsfarmaceuterinom primärvårdens öppenvårdsteam/hemsjukvårdsgrupper. Bakgrund om pågående strukturförändring inom hälso- ochsjukvården m. m. Uppdelning på tre vårdnivåer (primärvård, länssjukvård ochregionsjukvård) På grund av bl. a.kostnadsutvecklingen för sjukhusorganisafionen började i slutet av 1960-taletden sjukvärdspolitiska målsättningen inriktas på aff man skulle få till stånden ändrad struktur av sjukvården. Den öppna värden utanför sjukhus ställdesdärvid i förgrunden på ett helt annat sätt än tidigare, och en rad reformer hargenomförts för atf förstärka denna vård. Grundläggande för pågående utveckling inom hälso- ochsjukvården är ett principprogram för hälso- och sjukvården inför 1980-talef (HS80), som presenterade (anser 1976:1). IHS 80 ges ett konkret förslag fill vårdstruktur med uppdelning av verksamheternapå primärvård, länssjukvård och regionsjukvård. Den övervägande delen av vårdenskall lämnas inom primärvården vid vårdcentraler och vid sjukhem. För denspecialiserade medicinska verksamheten skall primärvården kunna repliera pälänssjukvården - som skall bedrivas vid länssjukhus (motsvarandecentrallasaretten) och vid länsdelssjukhus (motsvarande normallasaref-ten) -samt på regionsjukvården (vid regionsjukhus). 1 1981/82. SoU1981/82:3 2 Med primärvård avses i HS 80 allhälsovård och all sjukvård som lämpligen kan bedrivas utanför sjukhus ochcentrala sjukhem. Primärvården skall primärt svara för såväl det kroppsliga somdet psykiska hälsotillståndet hos befolkningen inom eff givet betjäningsområdeoch omfatta den övervägande delen av alla besök på läkarmottagning, allhemsjukvård och huvuddelen av all långtidssjukvård. Temporärt, närprimärvårdens resurser är otillräckliga för de åtgärder som erfordrasbeträffande viss patient, skall ansvaret för patienten övergå till läns- ellerregionsjukvården. Så snart man där anser sig ha vidtagit erforderliga åtgärder,avses emellertid ansvaret för patienten återgå fill primärvården. Värdresurserna skall tillhandahållas i första hand vidvårdcentraler och sjukhem. Sjukvårdsområdena skall uppdelas på ett antalprimärvårdsområden av varierande storlek, vilka formellt skall motsvarasjukvårdslagens läkardistrikt. Hälsovården föreslås bli i princip helt integrerad medsjukvården. Till primärvårdsuppgifferna avses även höra uppgifterna inomomgivningshygien, livsmedelshygien, den allmänna hälsovården samtsmittskyddet. Hälsovårdsupplysning, aktiv medverkan i skyddet motmiljöfaktorer som hotar invånarnas hälsa och uppsökande verksamhet, främst iform av hälsokontroller inriktade på särskilt utsatta grupper, förutsätts varauppgifter för primärvården. Primärvården förutsäfts skola nära samarbeta medsocialvården (). Förutom läkare för allmänmedicin avses även läkare medannan specialistkompetens tjänstgöra inom primärvården. Den s. k. distrikfsvården med distriktssköterskor fallerhelt inom primärvården och skall utgöra en av de väsentligaste komponenterna idenna. Även sjuksköterskor med annan vidareutbildning förutsätts få uppgifterinom primärvården liksom undersköterskor samt arbetsterapeuter, kuratorer,sjukgymnaster och annan personal. Def förutsätts atf personal av olika kategorier skallbilda vårdlag, bl. a. för hemsjukvård. Förslag till ny lagstiftning för hälso- och sjukvården Den tillkallade hälso- ochsjukvårdsutredningen (HSU) (S 1975:4) - vilken haft i uppdrag att utarbetaförslag fill en helt ny lagsfiftning för hälso-och sjukvården - avgav underhösten 1979 sitt slutbetänkande (SOU 1979:78) Mål och medel för hälso- ochsjukvården med förslag till en hälso-och sjukvårdslag. Betänkandet harremissbehandlats och är föremål för fortsatt beredning inom regeringskansliet.En proposition på grundval av förslag i betänkandet beräknas komma attföreläggas före det kommande årsskiftet. SoU1981/82:3 3 I HSU:s förslag till hälso- ochsjukvårdslag anges som mål för hälso- och sjukvården aft den skall främja engod hälsa hos hela befolkningen samt erbjuda sina tjänster åf alla på likavillkor. En god hälso- och sjukvård skall bl. a. tillgodose de vårdsökandesbehov av trygghet och kvalitet, präglas av en helhetssyn på den enskildesförhållanden, vara nära och lätt tillgänglig samt vara organiserad så atf godakontakter mellan de vårdsökande och hälso- och sjukvårdens personalunderlättas. Landstingskommunerna och kommunerna som infe ingår ilandstingskommun (sjukvårdshuvudmännen) skall ha ett totalansvar för hälso- ochsjukvården, vilket bl. a. skall innebära atf varje huvudman skall bära ettsamlat ansvar för att främja hälsan hos dem som är bosatta inom huvudmannensområde och för atf en god hälso- och sjukvård erbjuds dem. Huvudmännen skallvidare vid sin medverkan i samhällsplaneringen verka för en god hälsa hosbefolkningen. Angelägenheten av hälso- och sjukvårdens inriktning påförebyggande åtgärder framhålls, dvs. samhällsinriktade förebyggande åtgärdersamt sjukdomsförebyggande och uppspårande individinrikfade åtgärder. I motion 1980/81:1631 (fp)framhålls bl. a. atf utbyggnaden av primärvården inte får betyda aft allatyper av specialmottagningar försvinner. Def påpekas aff vårdkvaliteten skullesjunka katastrofalt om diabetesmottagningarna försvinner. I stället måste,enligt motionären, antalet vårdlag bestående av specialutbildad sjuksköterska,dietist och fotvårdare öka kraftigt. Dessa vårdlag, påpekar motionären vidare,kan dock med fördel placeras i primärvården. Mofionären framhåller vidare aftför aff få kontinuitet och kvalitet i vården ett nära samarbete måste finnasmed den slutna vården och att patienterna skall kunna ta den slutna vårdensresurser i anspråk, när så behövs. Underlag till vårdprogram för diabetes av socialstyrelsensvärdprogram-nämnd Diabetikerna tas huvudsakligen omhand inom primärvården och inom länssjukvården. Regionsjukvårdens resurserkrävs i speciella situationer. beslutade starta en verksamhet medatf utarbeta underlag till vårdprogram. Underlagen är avsedda att tjäna somstöd och stimulans då man lokalt inom t. ex. sjukvårdsområden utarbetar vårdprogram.Vårdprogram definieras som lokalf överenskomna handlingslinjer för denmedicinska verksamheten rörande en viss sjukdom eller ett visst problem. År 1977presenterade vårdprogramnämnd i en skrift ett SoU1981/82:3 4 underlag till vårdprogram för diabetes som utarbetatsunder ledning av professor . Huvudlinjen i det handlingsprogram som presenterats iskriften är aft diabetesvården i stor utsträckning bör bedrivas i primärvården.Vårdresurserna blir därmed lättillgängliga för patienten. Omvårdnaden och denpersonliga kontakten bör öka patientens möjligheter och motivation att aktivtdelta i skötseln av sin sjukdom och därmed bidra till vårdresultatet. I handlingsprogrammet har utgångspunkten varit att berördpersonal samverkar. Läkare, sjuksköterskor, dietisfer, fotvårdspersonal,sjukgymnaster, arbetsterapeuter och socialarbetare bör medverka i ettgrupparbete. I handlingsprogrammet presenteras en översiktlig beskrivning avarbetsuppgifter för läkare, sjuksköterskor och dietisfer. Regeln har varit affeff flertal av de vanligaste och mest tidskrävande åtgärderna - t. ex.kostinsfruktion, sjukdomsinformafion, självkontroll - till stor del delegerastill sjuksköterskor och dietisfer. Detta medför aft läkarnas insatserkoncentreras fill problem som kräver deras kunskaper och erfarenheter. Dessasenare problem är mycket omfattande: bedömning av insulinbehovet,diabetes-komplikationer, andra sjukdomar hos diabetikern etc. I skriften beskrivs generellt en modell tillvärdorganisation för diabetiker så aff den skall kunna anpassas till olikalokala förutsättningar. Målet för handlingsprogrammet anges vara attdiabetesvården på alla nivåer skall vara medicinskt kvalificerad ochlättillgänglig för patienterna. Om modellen till vårdorganisation anförs bl. I modellen för värdorganisationingår diabetescentra med uppgifter främst inom utbildning samt forskning ochutvecklingsarbete. Deras inordnande i sjukvårdsorganisationen får avgöras motbakgrunden av de lokala förutsättningarna - förekomst av endokrinologiskakliniker och sektioner, av redan utbyggda enheter för diabetesvården etc. Ettsådant diabetescentrum skall svara för samordning och ledning av utbildningenav personal och patienter samt bedriva klinisk diabetesforskning och i vissafall även grundforskning. En väsenfiig uppgift för diabetescentra är även affmedverka i uppföljning, utvärdering och revidering av tillämpadehandlingsprogram för diabetesvård. Vid diabefescentrum bör även bedrivasutvecklingsarbete beträffande metoder för undervisning och instruktion. Verksamheten vid diabefescentrum skall grundas på ettsamarbete med länssjukvården och primärvården i sjukvårdsområdena.Diabefescentrum bör stödja och stimulera personalen på sjukhus ochvårdcentraler att medverka i utbildning, uppföljning och utvärdering avvårdarbetet samt i forskningen. Diabefescentrum bör dimensioneras så aftutrymme också finns för sådan sjukvård som kräver regionsjukvårdens speciellaresurser. Hur många diabefescenfra som skulle krävas för en väl fungerandediabetesvård kan i dagens läge inte avgöras. Enligt modellen kommer i de flesta fall personalen vidvårdcentraler och distriktssköterskorna atf svara för den kontinuerligakontakten med diabetikerna. Majoriteten av diabetikerna har en beskedlig formav sjukdomen och bör kunna tas om hand i primärvården, förutsatt atf personalenbereds SoU1981/82:3 5 tillfredsställande utbildning och atf samarbetet mellansjukhus och vårdcentraler ges en framträdande plats i organisationen.Härigenom skulle de högt kvalificerade resurserna vid sjukhus kunna utnyttjasrationellare, dvs. användas för patienter med stora resurskrav, komplikationeroch andra allvarhga sjukdomar i kombination med diabetes. En lämplig modell för primärvården är att en sjuksköterskaeller distriktssköterska på vårdcentralen utbildas aff svara för de fortlöpandekontakterna med diabetikerna. Denna sjuksköterska samarbetar med samtligaläkare på vårdcentralen som har hand om diabetiker, och verksamheten samordnasmed länssjukvården. I de flesta fall kommer arbetsuppgifterna inomdiabetesvården för en sådan specialutbildad sjuksköterska att endast utgöra endel av arbetstiden. Sannolikt skulle det krävas 30 000 till 40 000 invånare föratt fylla en heltidstjänst med dessa uppgifter. Distriktssköterskorna, som har nära och kontinuerligkontakt med patienterna i primärvårdsområdet, kommer enligt handlingsprogrammetatf ha väsentliga funktioner inom diabetesvården. Samtliga distriktssköterskorbör ges utbildning i diabefeslära. Möjlighet att konsultera dietist bör föreligga iprimärvården. På grund av de knappa resurserna kommer diefisfernas insatserinom överskådlig tid huvudsakligen atf koncentreras till utbildning avsjukvårdspersonal i de olika primärvårdsområdena. Fofvårdspersonal bör anknytas fill vårdcentraler och ävensamordnas med distriktssköterskornas verksamhet. Länssjukvården blir enligt denna modell länken mellanprimärvården och diabefescentrum. I varje sjukvårdsområde bör vid sjukhusfinnas en mottagningsenhet med särskild inriktning på diabetes. Denna enhet börinnefatta läkare med specialutbildning, specialutbildad sjuksköterska, dietist,fofvårdspersonal och kurator. Diabetesenhefen utgör remissinstans förprimärvården och samarbetar med diabefescentrum i utformning av lokalakursprogram för utbildning av sjukvårdspersonal och patienter samt svararmedmefodologiskt stöd av diabefescentrum - för uppföljning, utvärdering ochrevidering av handlingsprogrammet för diabetes i sjukvårdsområdet. Idrottsmedicinsk service inom öppenvården I motion 1980/81:1632 (c, s, m, fp,vpk) anförs bl. a. aft eff allt bredare motionsidrottande efter hand leder fillett ökande behov av specialinrikfad medicinsk service. Om vi vill ha ettfortsatt och ökat motionsidrottande i vårt land, måste vi också, anförs detvidare, arbeta för att skapa organisatoriska förutsättningar för en fungerandemedicinsk forskning och service inom området. Motionärerna erinrar om tidigare riksdagsbehandling avfrågan om idrottsmedicinsk service och anför med anledning av ett yttrande avsocialstyrelsen över en mofion i ämnet /följande. SoU1981/82:3 6 såg vid dentidpunkten inte något behov av den begärda utredningen och menade att idrottensmedicinska servicebehov borde kunna fillgodoses inom den framtida primärvården.Det bör i sammanhanget påpekas aft andra remissinstanser såsom ,, och de medicinska fakulteterna tillstyrkteden begärda utredningen, eftersom man upplevde ett trängande behov av att få deorganisatoriska förutsättningarna för den idrotfsmedicinska verksamheten lösta. Under de år som gått sedan yttrade sigöver motion 1976/77:1315 har avsaknaden av en organisatorisk bas för idrottensmedicinska service blivit alltmer kännbar för såväl motions- ochtävlings-idrotten som sjukvården. Detta framkom mycket tydligt, bl. a. vididrotfsmedicinska föreningens möte , varvid även närvarande representantför instämde i bedömningen aft nuvarande förhållanden är klartotillfredsställande. Förhållandet aff idrotfsmedicinska föreningen är densektion inom som vuxit snabbast är delseff uttryck för ett ökande intresse från läkarnas sida för idrotfsmedicinskafrågor, dels resultatet av en ökande efterfrågan på idrottsmedicinsk serviceoch kompetens. Idrottens alltmer trängande behov av utbildning, forskning ochservice inom området har bl. a. kommit till uttryck i Riksidrotfsförbundefssenaste petita där en till idrottens forskningsråd knuten professur iidrotfsmedicin äskas. I motionen understryksavslutningsvis aff det är väsentligt aff man inför utformningen av en nylagstiftning för hälso- och sjukvärden beaktar idrottsrörelsens speciella behovoch strävar efter aff fillgodose def idrottsmedicinska servicebehovet inom denframtida öppenvården. I en under 1976177 års riksmöteväckt motion, vilken hänvisades till socialufskoffef, begärdes utredning om huroch var idrottsmedicinska serviceenheter borde byggas upp samt om hurbestämmelser för medicinsk specialitet i idrottsmedicin borde utformas.Utskottet inhämtade yttranden över motionen från , universitets-och högskoleämbetet (UHÄ), . ,, samt . Härjämte inkom yttranden från gymnastik- och () i samt från styrelsen för gymnastik- och idrottshögskolorna, vilkahögskolor genom den genomförda högskolereformen uppgått i nya högskoleenheter. , , tillstyrkte motionsförslaget om utredning av frågan ominrättande av idrottsmedicinska serviceenheter. GIH i uttalade sig fören sådan enhet av visst slag. UHÄ, och styrelsen förgymnastik-och idrottshögskolorna ansåg aff överväganden om inrättande avidrotts- SoU1981/82:3 7 medicinska serviceenhefer ankom pä hälso- ochsjukvårdshuvudmännen. fann inte skäl tillstyrka förslaget omutredning. Myndigheten ansåg aft behovet av idrottsmedicinsk service bordekunna fillgodoses inom ramen för den av myndigheten föreslagna vårdstrukturenför hälso- och sjukvärden. framhöll aff större delen av denrådgivande och behandlande idrotfsmedicinska insatsen borde kunna utföras inomden framfida primärvården och att länssjukvården eller regionsjukvården kundeanlitas vid behov av mera avancerad medicinsk service m. m. Socialufskoffef, som behandlade mofionen i det i början av1977/avgivna betänkandet SoU 1977/78:4, föreslog att motionenskulle avslås, vilket blev beslut. Utskottet anförde bl. Utskottet anser i likhet medsocialstyrelsen aff behovet av idrottsmedicinsk service bör kunna fillgodosesinom ramen för den vård som kommer att kunna lämnas vid en sådan vårdstrukturför hälso- och sjukvården som styrelsen föreslagit. Då det därfill i förstahand ankommer på sjukvårdshuvudmännen aff pröva om särskilda resurser skallavdelas för idrottsmedicinsk verksamhet inom hälso- och sjukvårdsorganisationenpåkallar motionärernas utredningskrav beträffande idrotfsmedicinskaserviceenheter inte någon åtgärd av . Utskottet behandlade senare under1977/en imder 1977/78 ärs väckt motion, vari begärdesutredning om på vad sätt def idrottsmedicinska servicebehovet skullefillgodoses inom primärvården. På förslag av utskottet i betänkande SoU1977/78:27 avslog mofionen. Ufskoffet framhöll att enligt HS 80skulle den övervägande delen av sjukvården lämnas på primärvårdsnivån vid bl.a. vårdcentraler och aft hälsokontrollufredningen (en utredningsgrupp inomsocialstyrelsen som utrett frågor om förebyggande hälsovård) föreslagit atthälsokontroller och annan sjukdomsförebyggande verksamhet skulle förankras inomprimärvården. Någon anledning till en särskild utredning om hur defidrottsmedicinska servicebehovet skulle tillgodoses inom primärvården fannsenligt utskottefs mening inte. 1980/81 ärs Utskottet behandlade i def avriksdagen godkända betänkandet SoU 1980/81:11 en under 1979180 års riksmöteväckt motion, vari framfördes ett yrkande som var likartat med det yrkande somframförs i den nu aktuella motionen. Utskottet avstyrkte motionen. Utskotteterinrade om behandlingen av frågan om idrottsmedicinsk service i betänkandeSoU 1977/78:4 samt påpekade dels aff HSU föreslagit bl. a. affsjukvårdshuvudmännen skall ha eff totalansvar för hälso- och sjukvården som bl.a. skall innebära atf de skall planera hälso- och sjukvårdens utveckling ochorganisation med utgångspunkt i människornas samlade behov och atf hälso- ochsjukvårdens uppgift aff bl. a. förebygga sjukdomar och skador skall bli lagfäst, dels att SoU1981/82:3 8 hälsoundersökningar inom sjukvårdshuvudmännens verksamhetenligt HSU bör inordnas i den lokala vårdorganisationen. Utskottet utgick från att de idrotfandes behov avmedicinsk service kommer atf bli tillgodosett utan aft härför krävs någotinifiativ från sida. I en under 1980181 års riksmöteväckt motion begärdes prövning av frågan om inrättande av en professur iidrotfsmedicin. I mofionen framhölls bl. a. aft en forskningsorganisationför idrottsmedicin saknas i landet och att en sådan behövs bl. a. för attläkare skall kunna få utbildning i idrotfsmedicin. Def är väsenfligt, menademotionärerna och hänvisade här till uttalande av , att tafram nya metoder som kan förebygga skador och sjukdomar i samband med idrott,aft förbättra diagnosfiken och behandlingen av redan uppkomna skador och aftutforma ett sådant program för rehabiUtering att den skadade blir heltåterställd. På förslag av utbildningsutskottet i betänkande UbU1980/81:29 avslog motionen. Utskottet anser atf det är viktigtatf behovet av forskning om förebyggande åtgärder mot skador och omrehabilitering efter inträffade skador beaktas såväl när det gäller idrott somandra verksamheter i samhället. Utskottet utgår ifrån att de forskningsplanerandemyndigheterna vid avvägningen av behov av resurser för forskning inom olikaområden väger in behovet av resurser också för idrottsmedicinsk forskning.Riksdagen bör därför avslå motion 1980/81:1686. Verksamhet med apotekssköterskor och distriktsfarmaceuter I motion 1980/81:1646 (m) anförssom bakgrund till förslagen om verksamhet med apotekssköferskor ochdistrikfsfarmaceuter bl. a. aft utvecklingen går mot en ökadsjukvårdskonsumtion och mot ett ökat behov av sjukvårdsupplysning. Enligt motionären borde distriktssköterska ellerallmänsköterska med socialmedicinsk utbildning kunna tjänstgöra på vissasforstadsapotek och kallas t. ex. apotekssköterska. Härigenom skulle enligtmotionären sjukvårdsinformationen till invånarna i speciellt storstadsområdenakunna förbättras och göras mer lättillgänglig och genom atf apoteken skullekunna erbjuda såväl farmakologisk som medicinsk informationsservice skulle bådeprimärvård och akutmottagningar avlastas. En apotekssköterska skulle enligtmotionären förslagsvis kunna ha följande uppgifter, nämligen att (1) ge råd ochbehandlingsanvisningar vid lindriga sjukdomsbesvär (egenvård), (2) vidallvarligare sjukdomstillstånd hänvisa till rätt vårdnivå, (3) vara till stödför invandrare - motivera dem för BVC (barnavårdscentral) och MVC(mödravårdscentral), (4) sprida information om samhällsservice (broschy- SoU1981/82:3 9 rer), (5) ge information om kostnadsfriaförbrukningsartiklar, (6) ge information om andra hjälpmedel samt (7) hosallmänheten förankra betydelsen av riktlinjer för bl. a. rättkost och mofion. Motionären påpekar bl. a. beträffande öppenvårdspatienter- särskilt de äldre - att def finns ett uppenbart behov av atf få kännedom ompatienternas konkreta farmakologiska problem i hemmet, så aft medicineringeninom den öppna vården kan förbättras. Därför skulle enligt motionären endistriktsfarmaceut ingå i ett öppenvårdsteam/en hemsjukvårdsgrupp. Uppgifternaför en distrikfsfarmaceut skulle enligt mofionären lämpligen vara följande,nämligen att (1) etablera kontinuerlig kontakt med landsting och kommun för afffånga upp de läkemedelsproblem som finns såväl inom primärvården som vidsjukhem, pensionärshem och daghem, (2) regelbundet delta vid öppenvårdsteametsinformationstillfällen - och även medverka i den psykiatriska öppna värden, (3)utveckla samarbetet mellan öppen och sluten vård så att nya läkemedelsprincipersnabbt blir kända, t. ex. inom sårvård, smärtlindring etc, (4) på remiss av distriktsläkareresp. distriktssköterska åtgärda medicineringsproblem - varigenomapoteksservicen kan förbättras t. ex. i fråga om utveckling och optimaltutnyttjande av dosdispensering, (5) verka som kunskapsförmedlare inför denfortsatta utvecklingen av egenvår-den, som fill stor del bygger på aff skapafarmakologisk medvetenhet hos allmänheten samt (6) medverka i distriktefsläkemedelskommitté. Utskottet har inhämtat yttrandenöver motion 1980/81:1646 (m) från . Ställningstaganden till m o t i o n s f ör s läge n anser att ettutbyggt samarbete mellan apotek och sjukvård - avseende såväl sluten som öppenvård - är värdefullt men att det dock är tveksamt om detta samarbete behöverinnebära att personalkategorier överförs mellan sjukvård och apotek.Socialstyrelsen framhåller att den utveckling som f. n. pågår i form av lokalasamarbetsgrupper, vårdcentralsapotek m. m. och som beskrivs i yttrandet (senedan) ger förutsättningar för en fungerande samverkan mellan sjukvård ochapotek. Apoteksbolaget redovisar hur enfortgående integrering av apoteken inom sjukvården skett genom lokalisering avapotek till sjukhus och vårdcentraler och hur man från apotekens sida söktförbättra informationen till patienterna (se nedan). Apoteksbolaget anser till alla delar ännu inte kunnat registrera effekterna av dennasjukvårdsnära och sjukvårdsanpassade verksamhet och framhåller att under dennära framtid, då ytterligare erfarenheter samlas, det är för tidigt aftdiskutera om ytterligare en SoU1981/82:3 10 yrkeskategori skall vara verksam inom apotekens lokaler.Det framhålls emellertid aff, om sjukvårdshuvudmännen försöksvis skulle viljaplacera sjuksköterska pä apotek. Apoteksbolaget är villigt att utredamöjligheterna för en sådan försöksverksamhet. När det gäller frågan om distriktsfarmaceut framhållerApoteksbolaget aft en snarlik verksamhet är under utveckling genom atfbefattningar som informationsapofekare inrättats inom apoteksorganisafionen (senedan). anser aftmofionärens syfte skulle kunna uppnås genom en förbättrad samverkan mellanhälso- och sjukvården och apoteken. Någon utökning av antaletpersonalkategorier i resp. organisation är enligt därförvarken nödvändig eller önskvärd. Innehållet i övrigt iremissyttrandena anför bl. a. följande.