bet · G501KU35 · 1981-12-31 00:00:00 — Enreferensgrupp med representanter för landstingen, länsläkarorganisationen ,länsstyrelserna och hade varit knuten till arbetet.Arbetsgruppen hade fillkommit på landstingsförbundets initiafiv för ettfortsatt arbete med de hälsopolitiska frågorna i syfte att ge ett underlag förplanering av praktiskt inriktad verksamhet hos sjukvårdshuvudmännen. Irapporten har arbetsgruppen valt begreppet samhällsmedicin som det mestlämpliga uttrycket för den föreslagna verksamheten. Det tidigare användabegreppet miljömedicin hade enligt arbetsgruppen i vissa sammanhang uppfattatsvara begränsat till att omfatta kunskaper om fysikaliska, kemiska ochbiologiska miljörisker, alltså tillhöra det strikt naturvetenskapliga området.För att undvika ett sådant missförstånd och för att mer klart ange KU1981/82:35 391 att det även handlar om samband med förhållanden isamhällets organisation och struktur har arbetsgruppen i stället valt begreppetsamhällsmedicin. I stället för en särskild enhet för verksamheten talararbetsgruppen i sin rapport huvudsakligen om en samhällsmedicinsk funktion.Detta val av begrepp innebär enligt arbetsgruppen att ett större antalorganisatoriska lösningar hålls öppna för det fortsatta arbetet ute ilandstingen. Enligt arbetsgruppen kommer flera landsting att tillförasläkare med erfarenhet från länsläkarverksamheten. Denna personalgrupprepresenterar en kompetens som i ringa utsträckning funnitstillgänglig hos landstingen. För de landsting som inte tillförslänsläkarpersonal måste enligt arbetsgruppen denna typ av kompetens säkrasgenom fortbildning av egen personal eller på annat sätt kompletteras. Vissa av de specialistgrupper som kommer att vara avcentral betydelse i det hälsopolitiska arbetet är enligt arbetsgruppen f. n.bara i begränsad omfattning representerade bland landstingens personal. Dettagäller exempelvis statistiker, epidemiologer och sociologer. Här blir detalltså fråga om att nyrekrytera personal. I det sammanhanget konstaterararbetsgruppen att utbudet av personal med erfarenhet av och inriktning motsamhällsmedi-cinskt arbete kommer att vara begränsat.Vidare tar det att göra förändringar i utbildningsorganisationen. Förexempelvis läkare kan det ta mycket innan resultat föreligger av nyautbildningsinsatser. I svar på fråga 1981/82:203 omlänsläkarorganisafionen upplyste statsrådet bl. a. att i enlighetmed en överenskommelse mellan statens förhandlingsnämnd ochlandstingsförbundet hade landstingsförbundet rekommenderat sjukvårdshuvudmännenatt erbjuda länsläkare och biträdande länsläkare anställning fr. o. m. 1 juli1981 hos sjukvårdshuvudmannen. Enligt landstingsförbundet hade samtligalänsläkare och biträdande länsläkare erbjudits anställning avsjukvårdshuvudmännen. I överenskommelsen om vissa ersättningar frånsjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen hade vidareförutsatts att sjukvårdshuvudmännen åläggs nya uppgifter i anslutning till attlänsläkarorganisationen avvecklas. Representanter för hade vid ettsammanträffande med företrädare för landstingsförbundet och framhållit angelägenheten av attanställningsfrågan löses för samtliga länsläkare. De i statlig tjänst kvarvarande länsläkarna harövergångsvis tilldelats arbetsuppgifter och ger medicinsk service åtlänsstyrelserna, bl. a. i körkortsfrågor, fungerar som smittskyddsläkare ochutför tillsynsuppgifter för . De är vidare engagerade iutredningsuppgifter som rör smittskyddet. Vissa länsläkare har uppgifter som äranknutna till HS 90-arbetet (Hälso- och sjukvård inför 90-talet), vilket utförsinom sjukvårdsdelegation. KU1981/82:35 392 I proposition 1981/82:97 omhälso-och sjukvårdslag m. m., beslutad , behandlas (s. 35 f)landstingskommunernas ansvar när det gäller miljöinriktade insatser. Om denmiljömedicinska verksamheten säger föredragande statsrådet bl. a. att det intefinns anledning att föreskriva hur landstingskommunerna skall gå till väga föratt lösa sina uppgifter inom miljömedicinen. I proposition 1979/80:6 omsocialstyrelsens uppgifter och organisation, m. m., som antagits av ,har uttalats att landstingskommunernas medicinska ansvar bör förankras iprimärvårdsorganisationen, såväl när det gäller att ta fram miljömedicinskakunskaper som när det gäller att sprida dessa till olika intressenter. Detta ärenligt propositionen även innebörden i de nämnda ställningstagandena vidlandstingsförbundets två senaste kongresser. Den miljömedicinska verksamheten kräver vidare enligtpropositionen delvis specialiserad kompetens, bl. a. på det epidemiologiskaområdet, som-inte rimligen kan tillföras varje primärvårdsenhet, i vart fallinte i ett kortare perspektiv. För den kortsiktiga utvecklingen men även i detlängre perspektivet är det därför angeläget att landstingskommunerna inrättarsärskilda enheter för dessa uppgifter vilket också förutsatts i proposition1979/80:6 om bl. a. avveckling av länsläkarorganisafionen. Enligt proposition 1981/82:97 bör vidare denmiljömedicinska verksamheten kunna komma till stånd i huvudsak genomomdisponering av redan befintlig personal och genom landstingskommunernasövertagande av viss personal inom länsläkarväsendet enligt det avtal mellanstaten och landsfingsförbundet som anmälts för i proposition1980/81:187 om vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen, m. m. I sammanhanget erinras i propositionen om attmålsättningen för landstingskommunernas yrkesmedicinska verksamhet i huvudsakär av förebyggande karaktär och att arbetsmetodiken inom yrkesmedicinen tillstora delar är densamma som inom miljömedicinen i övrigt. Det ligger därförnära till hands med en samverkan mellan yrkesmedicin och övrig miljömedicin isyfte att nå vissa rationaliserings- och samordningsvinster. KU1981/82:35 393 PM angående regler om jäv för statsråd m. m. Lagbestämmelserom jäv för statsrådfinns främst i 6 kap. 9 § andrastycket regeringsformen (RF), vari stadgas attstatsråd inte får utöva allmän eller enskild tjänst. Statsråd får inte hellerinneha uppdrag eller utöva verksamhet som kan rubba förtroendet för honom. Allmänna jävbestämmelser för statsförvaltningen finns i4-5 §§ förvaltningslagen (FL). Den som har att handlägga ärende är jävig, 1. om saken angår honom själv ellerhans make, föräldrar, barn eller syskon eller annan honom närstående ellerärendets utgång kan väntas medföra synnerlig nytta eller skada för honom själveller någon honom närstående, 2. om han eller någon honom närståendeär ställföreträdare för den som saken angår eller för någon som kan väntasynnerlig nytta eller skada av ärendets utgång, 3. om ärendet blivit anhängigt hosmyndigheten efter överklagande eller underställning eller på grund av tillsynöver annan myndighet och han tidigare hos den underordnade myndigheten deltagiti den slutliga handläggningen av ärende som rör saken, 4. om han i saken fört talan som ombudeller mot ersättning biträtt någon eller 5. om eljest särskild omständighetföreligger som är ägnad att rubba förtroendet till hans opartiskhet i ärendet. Från jäv bortses när frågan om opartiskhet uppenbarligensaknar betydelse. Den som är jävig får ej handläggaärendet. Han får dock vidtaga åtgärd, som ej utan olägligt uppskov kanombesörjas av annan. Känner någon till omständighet som kan antagas utgöra jävmot honom, skall han självmant ge det fill känna. Har fråga om jäv mot någon uppkommit och har annan ejträtt i hans ställe, skall myndigheten besluta i jävsfrågan. Den somjävet gäller får deltaga i prövningen av jävsfrågan endast om myndigheten ej ärbeslutför utan honom och annan ej kan träda i hans ställe utan olägligtuppskov. Mot beslut i jävsfråga får talan föras endast i sambandmed talan mot beslut, varigenom myndigheten avgör ärendet. Förvaltningslagen gällervisserligen inte formellt för men tillämpas ändå i väsentligadelar i regeringsärenden. KU1981/82:35 394 har utarbetat särskilda anvisningar om förvaltningslagenstillämpning i . I den nu gällande andra upplagan avanvisningarna anförs i jävsfrågan bl. a. följande: Det bör i princip undvikas att ettstatsråd som är jävig i ett ärende enligt någon av de jävsgrunder som anges i 4§ förvaltningslagen föredrar ärendet eller annars deltar i avgörandet av detvid regeringssammanträdet. Också i tveksamma fall bör statsrådet avstå från attdelta i avgörandet. I praxis har man bl. a. iakttagit regeln om s. k.tvåinstansjäv, dvs. jäv enligt 4 § första stycket 3 förvaltningslagen, närbesvärsärenden har föredragits och avgjorts vid regeringssammanträden. Om endepartementschef har beslutat it. ex. ett tjänstetillsättningsärende ochbeslutet därefter överklagas, har han sålunda inte deltagit i avgörandet avbesvärsärendet. Även när det gäller beredningen av regeringsärenden idepartementen bör det i princip undvikas att någon som är jävig deltar. Även idetta fall bör 4 § förvaltningslagenföljas.------- Som ett exempel på tvåinstansjäv kan nämnas det falletatt en departementschefs beslut i ett tjänstetillsättningsärende överklagas till regeringen. Dä blir såväl departementschefen som föredra ganden och andra, t. ex. expeditionschefen, som har deltagit i den slutliga handläggningen av beslutet jäviga vid beredningen av besvären. I sådana fall kan det bli nödvändigt att låta besvären beredas av en särskilt förordnad tjänsteman.-- Det bör undvikas att en tjänsteman som är jävig i ettärende kontrasignerar expedifionen i ärendet. Även 5 § förvaltningslagen bör tillämpas hos regeringen.Det torde dock sällan bli aktuellt att fatta särskilda beslut i frågor om jävvid handläggningen av regeringsärenden. Vidare är naturligtvis bestämmelsen ombesvär över beslut i jävsfrågor inte fillämplig på beslut som har fattats av regeringen. Statsrådet handläggning av vissa ärenden röranderätten att använda myndighets dataterminal har tidigaregranskat frågan om jäv för statsråd. Detta skedde i utskottetsgranskningsbetänkande KU 1978/79:30 (s. 36-37) och i en till betänkandet fogadbilaga (s. 313-317). En redogörelse för gällande bestämmelser om jäv förstatsråd finns också i nämnda betänkande. För utskottets granskning har anmälts en fråga om visststatsråd -statsrådet - gjort sig skyldig till s.k.tvåinstansjäv. I egenskap av kammarrättspresident handlade 1979 ettärende i kammarrätten i . En person begärde hos kammarrätten att fåtillgång till den databas som innehöll kammarrättens diarium. Personen i frågaville söka i databasen genom att själv manövrera den tekniska utrustningen.Kammarrätten () erbjöd sökanden att med hjälp av en tjänsteman få ta framuppgifter ur databasen men avslog begäran i övrigt. har senare, , i egenskap av statsråddeltagit i regeringens beslut i ett besvärsärende rörande ett liknande fall. Enannan person begärde hos att få ta del avvisst material i departementets databaser. Mannen ville själv manövrera den KU1981/82:35 395 (departementschefen, statsrådet ) lämnade den 5 oktober 1979framställningen utan bifall. Ärendet överklagades till regeringen. I beslut den10 biföll regeringen besvären på så sätt att vederbörande medgavsrätt att själv manövrera den särskilda terminal som efterjustitiedepartementets avgörande hade införskaffats till departementet och somkan användas för enbart sökning i departementets databaser. Föredragandestatsråd vid regeringens beslut var dåvarande departementschefen beslutet deltog bl. a. statsrådet . Statsrådet hade vid dentidpunkten lämnat regeringen. KU1981/82:35 396 Kontroll av utbildningen av Libyska medborgare vid Telub Jämlikt regeringsbeslut 1981-02-12uppdrogs åt KMI att följa den utbildning av Libyska medborgare som ägt rum vidTelubs teknikskola i . Beslut grundades på en begäran frän Telubsstyrelse. Inspektioner har genomförts , april,. Vid varje inspektion har följande avsnitt genomgåtts; Mellaninspektionerna har uppföljning av utbildningen skett genom rapportering avschema, tester och resultat från teknikskolan vid Telub. Iakttagelserna från KMI har redovisats i tre rapporter somtillställts följande befattningshavare: UtrikesministerOla , Kabinettsekreterare , Statsrådet . Åsling,Statssekreterare , Statsrådet , StatssekreterareMargareta , , KurtWiik, Statssekreterare . I varje rapport har sammanfattningsviskunnat konstateras att utbildningen icke haft militär karaktär. Utbildningsår 2 planerades avslutas med slutprov mellan1982-01-07 och . avbröts utbildningen på kundens begäranoch eleverna sändes hem med flyg . KU 1981/82:35 Efter förhandlingar mellanföreträdare för industridepartementet och har upprättats ett förslagtill avtal mellan staten och Telub. Regeringen har i beslut den 10 december1981 bemyndigat chefen för industridepartementet att underteckna avtalet.Statssekreterare har sedermera undertecknat avtalet. a. åtaganden från staten gentemot Telub i händelse av attutbildningen av 96 libyska ungdomar vid Telub i upphör . Avtaletgäller under förutsättning av godkännande. Eleverna har av den libyske kunden beordrats att resa hem,vilket skedde . Regeringen avser att i proposition 1981/82:125(tilläggsbudget III) underställa avtalet för godkännande och begäraett reservationsanslag av 57 milj. kr. Denlibyske kunden har ännu inte framställt några skadeståndsanspråk. KU 1981/82:35 Betänkandet(SOU 1981:48) Telubaffären har i betänkandet (SOU 1981:48)Telubaffären redovisat resultatet av sin granskning av den s. k. Telubaffären.I betänkandet har utredningen på anförda skäl uttalat att det kan finnasanledning att se över kommunikationssystemet inom . Medbeaktande av synpunkter från har direktiv omdelgivningsförfarandet i meddelats och enmera ingående genomgång av de problem som förfarandet aktualiserar är avseddatt göras . Statsrådsberedningenhar i en skrivelse fill chefstjänstemännen iregeringskansliet erinrat om utredningens uttalanden och uppmanat varjedepartement att göra en kontroll av rutinerna för utsändning och behandling avolika slags handlingar. Regeringen beslutar att Telubutredningensbetänkande skall läggas till handlingarna. KU1981/82:35 399 Delgivnings- och kommunikationssystemet iregeringskansliet uttalar sig i siUbetänkande (SOU 1981:48) krifiskt om delar av delgivnings- ochkommunikationssystemet i . När det gäller handläggningen av ett i TELUB-ärendetbetydelsefulllt brev uttalar utredningen (sid 55-56) att delgivnings- ochkommunikationssystemet där uppenbarligen inte har fungerat på det sätt som harvarit avsett. Meningen med kommunikationsförfarandet kan uppenbarligen inte havarit att de utsända exemplaren av brevet endast skulle läggas till handlingarna. Ianslutning härtill uttalar utredningen: Utredningen har vid sina samtal medde olika befattningshavarna inte kunnat undgå att uppmärksamma dendelgivningspraxis som tillämpas. Flera av de hörda har angett att de har varitbelamrade med ett stort antal mer eller mindre betydelsefulla handlingar somhar sänts för kännedom. En prioritering måste då ske vid genomgången avhandlingarna. Det förefaller utredningen som om man ofta för säkerhets skulltar till kretsen av personer, till vilka handlingarna utsändes, alltför vid; desprids till högre departementstjänstemän, enhetschefer och tjänstemän på olikaandra nivåer . Följden tycks bli att nyckelbefattningshavarna får såmånga handlingar att risk uppstår för att de missar viktig information.Samtidigt tycks ett visst divisionsansvar ha utvecklats. Man litar iblandalltför mycket på att någon annan befattningshavare skall vidta erforderligamått och steg. Enligt utredningens uppfattning kan det finnas skäl för att seöver kommunikationssystemet inom i syfte att söka minskaolägenheter av nu antytt slag. Statsrådsberedningen (SB) har intefunnit anledning att ta initiativ till några för hela regeringskanslietgällande anvisningar om delgivnings- och kommunikationssystemet. Däremot vill SB på detta sätt fästadepartementsledningarnas uppmärksamhet på utredarens uttalanden. Det ärangeläget att man inom varje departement får sig gör en kontroll av rutinernaför utsändning och behandling av olika slags handlingar, brev, arbetsmaterial,telex och telegram, trycksaker, pressklipp m. m. Ett effektivt och säkert delgivningssystem fordrar attalla medverkar till att få det att fungera bra. Det är därför angeläget attinte bara chefer utan också andra befattningshavare i departementen görsuppmärksamma pä saken. KU 1981/82:35 400 Delgivningsförfarandeti UD (1 bil.) I den s. k. Telub-utredningenupptas bl. a. frågan om delgivnings- och kommunikationssystemet iregeringskansliet. Det konstateras i detta sammanhang att det kan finnas skälatt se över systemet. Kopia av relevant textavsnitt (sid. 56) bifogas. I anslutning fill har ocksådelgivningsförfarandet berörts. Inom administrativa avdelningen avser vi därföratt göra en mera ingående genomgång av de problem somdelgivningsförfarandet akutalise-rar. I avvaktan härpå är det emellerfidmotiverat att redan nu lämna vissa direktiv om fastare regler vid delgivning. Vid delgivningskall allmän restriktivitet iakttas. Självfallet måste delgivning ske inödvändig utsträckning inom departementet och till intressenter utanför, mendet kan finnas skäl att inom enheterna överväga de principer som f. n. styr antaletadressater. Vid delgivningmed formulär (s. k. matsedel) skall formuläret endast avse delgivning förkännedom. I de fall handlingen dessutom översänds till någon adressat föråtgärd eller för samråd skall detta särskilt anges på originalhandlingen innandenna reproduceras. Ovan avsesdelgivning genom kopior av originalhandlihg. Vid cirkulafion avoriginalhandling bör på samma sätt anges vad som skall ske med denna i slutetav delgivningskedjan. T. ex. "för kännedom till zz yy xx därefter ad acta"eller "därefter åter till NN". Huvudsyftet med dessa direktiv äratt säkerställa att inga handlingar som kräver åtgärd eller samråd drunknar iflödet av delgivningar. räknar vi också med att uppnå en allmänbegränsning av volymen, vilket kan lämna bidrag till besparingssträvandena inomförvaltningen. KU1981/82:35 401 PM angående regeringens tillämpning i vissa hänseenden avlagstiftningen om hälso- och miljöfarliga varor m. m. Granskningsuppgiften avser tvåskilda frågor, nämligen dels skyldigheten enligt förordningen (1975:346) ommiljöfarligt avfall att lämna vissa uppgifter om avfallshantering, dels fråganom inrättande av ett produktregister. Enligt nämnda förordning är den som yrkesmässigtutövar verksamhet där miljöfarligt avfall uppkommer skyldig att lämnauppgift om avfallets art, sammansättning, mängd och hantering. Från denna regelhar regeringen meddelat vissa undantag. En redovisning härför lämnas i det följande. Bakgrunden till ifrågavarande bestämmelse var ett förslagfrån regeringen till riksdag (prop. Föredragande statsrådetanförde därvid följande i frågan: Jag biträder arbetsgruppensuppfattning att företagen skall vara skyldiga att fill myndighet lämnauppgifter om det miljöfarliga avfall som uppkommer i verksamheten. Enligt minmening bör dock, som bl. a. har föreslagit, införas enobligatorisk deklarationsplikt för företagen i detta hänseende. Uppgifter omföretagens miljöfarliga avfall är betydelsefulla inte bara som underlag förbeslut om insamlingsorganisation utan också för tillsynsverksamheten enligtbåde miljöskyddslagen och lagen om hälso- öch miljöfarliga varor. Då såvälmängd som sammansättning av miljöfarligt avfall hos ett och samma företagsnabbt kan förändras, behövs enligt min mening en fortlöpande rapportering frånföretagen. I likhet med anser jag därför attdeklarationsplikten bör fullgöras med jämna mellanrum, lämpligen en gång omåret. Rapporteringsskyldigheten bör i första hand avse avfallets art,sammansättning, mängd och hantering. Som förordats av statskontoret bör deninformation som företagens deklarationer innehåller tas om hand och behandlasinom ramen för miljövårdens informationssystem (Ml). Pågående projekt inomdetta system berör bl. a. informafion från tillsynsverksamhet enligtmiljöskyddslagen samt information om hälso- och miljöfarliga varor ochläkemedel. Ml bör enUgt min mening kunna användas för attsammanställa uppgifter om avfallshantering på ett sätt som hälsovårdsnämnderna,länsstyrelserna, och arbetarskyddsmyndigheterna har nytta av isin verksamhet. Det är därför naturligt att uppgifterna från företagens årligaavfallsdeklarationer ingår i ML Under den fortsatta utvecklingen av Ml börsärskilt utredas hur dessa uppgifter bör sammanställas för att tillgodoseintressenternas behov. Jag föreslår att regeringen eller myndighet somregeringen bestämmer genom ett tillägg i 9 § lagen om hälso- och miljöfarligavaror ges bemyndigande att föreskriva att den som yrkesmässigt hanterar ellerimporterar hälso- och miljöfarlig vara skall lämna uppgift om varansart, sammansättning, mängd och hantering. I de fall uppkommande miljöfarligtavfall sänds iväg till annan plats bör självfallet sådan uppgift 26 1981/82. 4 saml Nr 35 KU1981/82:35 , 402 inbegripa upplysning om plats och sätt föromhändertagandet. Upplysningsvis vill jag meddela att jag ämnar föreslå attdeklarationer om miljöfarligt avfall skall avges på formulär, som fastställsunder medverkan av bl. a: miljödatanämnden. Jag hyser samma uppfattning som LOom betydelsen av kommunala register över arbetsplatser med rniljöfarligtavfall. LO:s förslag om upprättande av sådana register bör enligt min meningtas upp i samband med att ställning tas till utnyttjandet av den informationsom erhålls genom företagens deklarationer av miljöfarligt avfall. I sitt i denna del enhälligabetänkande tillstyrkte jordbruksutskottet att en deklarationspUkt infördes (JoU1975:10 s. 28). Utskottet fann dessutom att deklarationsplikten borde omfattasav straffbestämmelsen i lagen (1973:329) om hälso- och miljöfarliga varor, ivilket också blev beslut. Enligt nyssnämnda lag är det såledesförenat med straffansvar (böter) om någon bryter mot av regeringen utfärdadföreskrift att lämna uppgift om en hälso- och miljöfarlig varas art,sammansättning, mängd och hantering. Regeringen har genom särskilda beslut i förordningmeddelat undantag från den åriiga deklarationsplikten för åren 1977,1979, 1981och 1982. (Regeringsbesluten bifogas denna PM som underbilaga 1-3). Deklarationsplikten berördes i en interpellation till jordbruksministernav () vid 1980/. Jordbruksministern uppgavdärvid att deklarationer inhämtats för avfall som uppkommit åren 1976,1978 och1980 men att föreslagit att uppgiftsskyldigheten inte skullegälla . Verket anser att resultatet ocherfarenheterna av deklarationen , som är mycket omfattande, bör tas tillvara innan en ny deklarationsomgång genomförs. Jag vill för egen del säga attdet är angeläget att en ordentlig kontroll av det miljöfarliga avfallet finns.Deklarationerna spelar här en betydelsefull roll. Jag menar dock, liksomnaturvårdsverket, att för att deklarationerna skall fylla den avseddafunktionen och motivera det stora arbete som läggs ner hos myndigheter ochkommuner och på de enskilda arbetsställena måste noggrann utvärdering ske av1980 års deklarafionsom-gång innan en ny deklarationsomgång genomförs. Interpellanten kritiseradejordbruksministern på denna punkt och anförde i sitt inledningsanförandeföljande i frågan: Jordbruksministern har i sitt svartvingats medge att någon deklarationsgenomgång inte genomförts vare sig 1977eller 1979. Vidare har han bekräftat uppgiften att man inte avser att genomföranågon deklaration . Svaret som jordbruksministern har givit är graverande itvå avseenden: dels ur miljösynpunkt, naturligtvis, dels utifrånkonstitutionella utgångspunkter. Jordbruksministern säger rent ut att hanstruntar i beslut. Det är inte desto mindre anmärkningsvärt att hangör det medvetet. Som ledamot i konsfitutionsutskott måste jag sägaatt en sådan nonchalans mot är häpnadsväckande. Jordbruksministern säger också att deklarationerna spelaren betydande roll för en ordentlig kontroll av var det miljöfarliga avfalletfinns. Öch det håller jag med honom om. Men då blir det också svårare attförstå varför han KU1981/82:35 403 underlåter att följa beslut. Jag väntar, herrtalman, faktiskt med stort intresse på att få höra vad jordbruksministern haratt anföra på denna punkt.