bet · G501SfU15 · 1981-12-31 00:00:00 — I den socialdemokratiska partimotionen konstaterasatt den ändrade karaktären av insjuknandedagen innebär att det är som införs i sjukpenningförsäkringen. Effekterna till följd av attden undantagits från högriskskyddet blir att detta skydd urholkastill att avse inte utan beroende på sjukdomsperiodenslängd. I tabeller i motionen visas försämringen av sjukpenningförmånerna iolika inkomstlägen. Som exempel kan nämnas att vid en årsinkomst på 80 000 kr.blir försämringen för den som har fem sjukdomstillfällen 2 955kr. Varar sjukdomsfallen endast per gång, vilket t. ex. kan varafallet vid allergier och menstruationsbesvär, blir försämringen 3 940 kr.innan högriskskyddet träder in. Äveni kommunisternas partimotion slås fast att förslaget i praktikeninnebär att införs och att högriskskyddet i realiteten inteträder in förrän man haft utan sjukpenning. I motionen påpekas attinförandet av karensdagar drabbar inte bara korttidssjuka utan ävenlångtidssjuka som har svårare än andra att täcka inkomstförlusten under dessadagar. Frånutgångspunkten att det, såsom departementschefen framhållit, är nödvändigt attgenomföra besparingar även inom sjukpenningförsäkringen om man skall uppnå detuppsatta sparmålet anser utskottet att förslaget fått en utformning som sålångt det är möjligt skyddar hälsosvaga personer. Såväl 20-dagarsregeln somhögriskskyddet syftar till att begränsa inkomstförlusterna för personer medofta återkommande sjukdomsfall. Slopande av fridagsregeln motverkar ocksåeffekterna av de nya karens- SfU 1981/82:15 12 dagarna.Utskottet anser sig därför kunna ställa sig bakom förslagets genomförande. Konsekvensernaför de egenföretagare ca två tredjedelar av kollektivet som har valtett karensalternativ av är däremot enligt utskottets uppfattningotillfredsställande. När möjligheten att välja det kortarekarensdagsalternativet upphör medför detta att grunden för avgiftsnedsättningbortfaller. Utskottet anser att regeringen bör lösa detta problem ochåterkomma med förslag till som kan tillämpas redan fr. o. m. den 1januari 1983 då propositionens förslag skall träda i kraft. Detta bör gesregeringen till känna. Detanförda innebär att utskottet tillstyrker propositionen i nu behandlad del ochavstyrker bifall till motionerna 2209 och 2390 i motsvarande delar. För att åstadkomma ytterligare kostnadsbesparingarinom sjukpenningförsäkringen utan att de personer som är långtidssjuka drabbasföreslås i propositionen att ersättningsnivån sänks från till framtill dess förfiutit efter insjuknandedagen vid varjesjukdomstillfälle. För inkomstdelar mellan 5,5 och 7,5 basbelopp (f. n.inkomster .) sänks kompensationsnivån utantidsbegränsning till . Denföreslagna sänkningen av kompensationsnivån till resp. för högreinkomstdelar föresläs gälla även föräldrapenning för tillfällig vård av barn,havandeskapspenning och ersättning till tillfälliga smittbärare.Kompensationsnivån för föräldrapenning vid barns födelse och särskildföräldrapenning skall liksom utgöra . Sänkningenav kompensationsnivån till beräknas medföra minskade utgifter försjukförsäkringen med 270 milj. kr./år och förslaget om en sänkning avkompensationsnivån till i högre inkomstskikt minskade utgifter med 100milj. kr./år. Kostnadsminskningen för föräldraförsäkringen till följd av desänkta kompensationsnivåerna beräknas till 10 milj. kr./år. Avslagsyrkandenai de båda partimotionerna från socialdemokraterna, 2209, och vänsterpartietkommunisterna, 2390, innefattar också avslag på förslagen om ändradekompensationsnivåer. Äveni den moderata partimotionen, 2388, yrkas avslag på propositionens förslag omändrad kompensationsnivå. I stället föreslås i motionen att kompensationsnivångenerellt sänks till . Syftet med motionsförslaget är att uppnåytterligare spareffekter. Den sänkta kompensationsnivån avses gälla ävenföräldrapenning vid tillfällig vård av barn, havandeskapspenning ochersättning till smittbärare. Motionärerna påpekar, att eftersom sjukpenningenär beskattad innebär deras förslag om sänkt kom- SfU 1981/82:15 13 pensationsnivåatt ersättningen efter skatt sänks med . I motionen kritiserasregeringens förslag om sänkt kompensationsntvå till för högre inkomstdelarSå länge inkomstbortfallsprincipen är vägledande för sjukpenningenskonstruktion bör, framhåller motionärerna, denna typ av systemangrepp anstå.Förändringen förutsätter också en motsvarande sänkning av arbetsgivaravgiften.Motionärerna påpekar också att den lägre kompensationsnivån för högreinkomstdelar efter avdrag för skattebortfall ger en i sammanhanget relativtobetydlig spareffekt. Deras slutsats är att principändringar i sjukförsäkringenbör anstå till dess ett mer genomarbetat förslag om ändringar i försäkringenlängre fram föreläggs . Motionärerna beräknar att deras förslag omsänkt kompensationsnivå innebär minskade utgifter för sjukförsäkringen med 900milj. kr./år utöver regeringens förslag. Utskottetansluter sig till de synpunkter som anförts i den socialdemokratiskapartimotionen, 2209, mot förändringar i rätten till sjukpenning och avstyrkerföljaktligen bifall till såväl förslagen i propositionen som i den moderatapartimotionen 2388 om ändrad kompensationsnivå. Härigenom tillgodoses ävenmotion 2390 i motsvarande del. 1.6Följdverkningar avseende rätten till sjukpenning från arbelsskadeförsäkringen Rätten till ersättning vid arbetsskada regleras ilagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF). Lagen bygger påskadeståndsrättsliga principer, och arbetsskadeförsäkringen ger följaktligenen högre kompensation vid sjukdom än sjukpenningförsäkringen. För att undvikaen prövning av om sjukdomsfallet är föranlett av arbetsskada eller av annanorsak vid kortare sjukdomsfall är om sjukpenning samordnademed bestämmelserna i av ett sjukdomsfall.Sjukpenning från LAF bestäms följaktligen med tillämpning avsjukpenningförsäkringens bestämmelser. Efter samordningstidens slut ger LAF iprincip full kompensation för inkomstbortfallet pä grund av arbetsskada. Någonändring i LAF föreslås inte i propositionen. Därmed påverkar de ändringar somföljer av nya bestämmelser om insjuknandedag, karensdagar och ändradkompensationsnivå även ersättningen från arbetsskadeförsäkringen under deförsta av ett sjukdomsfall. Departementschefenanför i denna fråga att om sjukpenningen i arbetsskadefallen inte skallpåverkas av karensreglerna måste försäkringskassorna göra en prövning avfrågan om skadan är en arbetsskada även för de kortvariga fallen och inte somnu bara för de fall där arbetsoförmågan kvarstår även efter samordningstidensutgång. En sådan prövning skulle medföra en stor administrativ belastning förförsäkringsadministrationen. Fördelarna med samordningen mellan sjuk- ocharbetsskadeförsäkringar- SfU 1981/82:15 14 naskulle gå förlorade. Departementschefen erinrar om att har hemställtom en översyn av arbetsskadeförsäkringen (SfU 1981/82:2, rskr 22) och hon avseratt senare ta upp frågan om direktiv för en sådan översyn. En naturlig uppgiftför översynen är, anför hon, att finna en smidig lösning på det här berördasamordningsproblemet. Underutskottsbehandlingen har uppmärksammats att de föreslagna ändradebestämmelserna för insjuknandedagen och införande av karensdagar såvitt gällersjukdom till följd av arbetsskada avviker från de internationella åtagandensom gjort genom att ansluta sig till () konvention nr 121 om förmåner vid yrkesskada(prop. 1969:15, 2LU 1969:21, rskr 1969:115). Utskottet har inhämtat yttranden ifrågan från konstitutions- och utrikesutskotten. Yttrandena finns fogade tillbetänkandet som bilaga 2 och 3. Vidare har utskottet hållit en hearing medstatssekreteraren och rättschefen i . yttrande framgår att vår författning till skillnadfrån vissa andra länders inte innehåller några regler om att internationellaöverenskommelser direkt införlivas i den interna rätten eller om förbud motlagstiftning som avviker mot en sådan överenskommelse. Ej heller föreliggernågon skyldighet att genom lagstiftning uppnå överensstämmelse med enkonvention. I tillämpas i stället den ordningen att först om särskildainternrättsliga föreskrifter meddelas blir bestämmelserna i en konventiontillämpliga. Det finns således inte något hinder i grundlag mot att anta den iproposition 144 föreslagna lagändringen såvitt avser ersättningssystemet vidarbetsskada. Beträffandeden folkrättsliga innebörden av att lagstiftar på ett sätt som avvikerfrän en konvention hänvisar till att utrikesutskottetfått ärendet för yttrande. Utrikesutskottetframhåller i sitt yttrande att i sitt utrikespolitiska handlandetraditionellt fäster stor vikt vid den internationella rättsordningen och dessefterlevnad. Till denna ordning hör även konventioner av det slag som ärvanliga inom . Omemellertid beslut fattas i enlighet med propositionens förslag vad gällerarbetsskadeförsäkringen blir följden en avvikelse mellan svensk lagstiftning idetta avseende och nr 121. Därmed skulle enligtutrikesutskottets uppfattning ett avsteg ske från våra åtaganden iILO-konventionen och föranleda en svensk förklaring. Utrikesutskottethänvisar till uttalandena i propositionen om att regeringen avser att göra enöversyn av arbetsskadeförsäkringen och anser att regeringen så snart sommöjligt bör söka lösa den motsättning som föreligger mellanyrkesskadekonventionen och den föreslagna förändringen avarbetsskadeförsäkringen. Socialförsäkringsutskottetinstämmer i propositionens bedömning att reglerna om samordning mellanarbetsskade- och sjukförsäkringarna gör SfU 1981/82:15 15 detav administrativa skäl uteslutet att ha andra karensregler för arbetsskada änför vanlig sjukdom. Utskottet instämmer emellertid också i regeringens ipropositionen angivna målsättning att i den översyn av arbetsskadeförsäkringen,som skall komma till stånd på grundval bl. a. av riksdagenshemställan, finna en smidig lösning på det här berörda samordningsproblemet.En sådan lösning bör samfidigt komma att tillgodose de krav somILO-konventionen nr 121 ställer. Med hänvisning till det anförda tillstyrkerutskottet propositionen i nu berört hänseende. 1.7Ändringarnas inverkan på avtal om sjuklön m. m. I propositionen erinrar departementschefen om attden allmänna sjukförsäkringen bygger på principen att en grundläggandeekonomisk trygghet vid sjukdom skall tillkomma alla. Det var också denprincipen som låg till grund när sjukförsäkringen förbättrades genom attkarensdagarna togs bort fr. o. m. . var tryggheten olikaför olika grupper på arbetsmarknaden vid korta sjukfall och under de förstadagarna av längre sjukperioder. Industriarbetarna och övriga LO-grupper ficktill följd av karensdagsregeln i sjukförsäkringen ingen ersättning under dessadagar. Tjänstemännen inom såväl den privata som den offenfliga sektorn hadedäremot avtal med sina arbetsgivare om sjuklön, och sjuklönen betalades frånförsta dagen av varje sjukperiod. Enviktig strävan vid genomförandet av de nödvändiga sparåtgärderna måste, anfördepartementschefen, vara att de påverkar alla lika. Hon erinrar om att fråganhur detta skall genomföras har diskuterats inom sjukpenningkommittén, somvisserligen funnit det vara rättsligt möjligt att genomföra en lagstiftning somogiltigförklarar avtal om kompensation för den ökade självrisken isjukpenningförsäkringen, men avrått från en sådan lösning. Kommitténs främstaskäl mot en lagstiftning av den antydda innebörden var att den skulle innebäraett ingrepp i den hävdvunna förhandlings- och avtalsfriheten påarbetsmarknaden. Departementschefenföreslår att principen om att självrisken inom sjukförsäkringen skall drabbaalla lika skall upprätthållas inför nästa avtalsrörelse genom ett uttalandefrån . Ipropositionen anförs i denna fråga: Regering och riksdag bör dock uttala som sin meningatt våra gemensamma strävanden att komma till rätta med landets ekonomiskaproblem får det bästa stödet om besparingarna inom sjukförsäkringen får bärasav alla grupper på arbetsmarknaden. Besparingarna har dessutom utformats medstörsta möjliga hänsyn till de grupper som är i starkt behov av skydd. Det ärfrån samhällets synpunkt angeläget att arbetsmarknadens parter i kommandeavtalsrörelse medverkar till att de nya reglerna för självrisken isjukpenningförsäkringen får likvärdig effekt för olika grupper på arbetsmarknaden. SfU 1981/82:15 16 I den moderata partimotionen 2388 ansluter sigmotionärerna till departementschefens förslag om att bör uttalaangelägenheten av att arbetsmarknadens parter i kommande avtalsrörelsemedverkar till att de nya reglerna för självrisken i sjukpenningförsäkringenfår likvärdig effekt för olika grupper på arbetsmarknaden. Om arbetsmarknadensparter inte lyckas sluta sådana avtal att berörda grupper verkligen drabbaslika av besparingsåtgärderna kan lagstiftning senare behöva övervägas. Motionärernaanför att de emellertid i princip är motståndare till lagstiftning som innebärintrång i avtalsfriheten. De begär (yrkande 2) att uttalar vad imotionen anförts om angelägenheten av att arbetsmarknadens parter i kommandeavtalsrörelse medverkar till att de nya reglerna för självrisken får likvärdigeffekt för olika grupper på arbetsmarknaden. Socialdemokraternamotsätter sig i motion 2209 ett uttalande av den innebörd som föreslagits ipropositionen. De anför att förslaget innebär ett steg av utomordentligtallvarlig natur. Den fria förhandlingsrätt som finns enligt en snart 50-årigpraxis mellan arbetsmarknadens parter är, framhåller motionärerna, en viktigdel av förhållandet dem emellan, och inom ramen för den fria förhandlingsrättenmåste det ankomma på parterna att utforma löne- och anställningsvillkor.Innebörden av det föreslagna uttalandet måste, enligt motionärerna, avse attarbetsgivarna i de kommande avtalsförhandlingarna genom påtryckningskall lyckas försämra de offentliganställdas och tjänstemännensavtalsreglerade sjukförmåner. Detta understryker, fastställer motionärerna,hur orimligt förslaget i sin helhet är. Av principiella skäl tar de avståndfrån att regeringen söker utöva påtryckningar på arbetsmarknadsparternas handläggningav sjuklöneavtal. Motionärerna begär ett tillkännagivande härom tillregeringen. Vänsterpartietkommunisterna anser i motion 2390 att bör dels uttala att vadregeringen anfört i propositionen.om den kommande avtalsrörelsen är en otillbörligoch principiellt oacceptabel inblandning, dels avslå regeringens begäran om ettinstämmande i dess förslag till uttalande. Utskottetfinner det nödvändigt att klart markera att besparingsåtgärderna inomsjukpenningförsäkringen inte får leda till att de löntagargrupper som inte haravtalad sjuklön drabbas på ett annorlunda sätt än de som har ett sådant avtal.Den 1 januari 1983 utlöper i regel gällande avtalsperiod. Genom att rättentill ersättning från försäkringen inskränks lika för alla, oavsett om denförsäkrade själv eller arbetsgivaren uppbär ersättningen, blir utgångslägetinför nästa års avtalsrörelse i princip lika för alla arbetstagargrupper. Hurparterna därefter disponerar tillgängligt löneutrymme är en fråga som fåröverlämnas till dem själva. Utskottet kan med hänsyn härtill inte finna att ettuttalande av det slag som föreslagits i propositionen skulle kränka den friaavtalsrätten. Utskottet föreslår därför att med anledning avpropositionen och motion 2388 uttalar att det från samhällets synpunkt ärangeläget att arbetsmarknadens parter i SfU 1981/82:15 17 kommandeavtalsrörelse medverkar till att de nya reglerna för självrisken isjukpenningförsäkringen får likvärdig effekt för olika grupper på arbetsmarknaden. Motionerna 2209 och 2390 imotsvarande delar avstyrks följaktligen. Två grupper som har sina sjukförmåner reglerade iandra författningar än AFL och sålunda inte berörs av propositionens förslaghar uppmärksammats motionsledes. Motion 2185 av m. fi. och motion2323 av tar upp frågan om riksdagsledamöternas förmåner undersjukdom medan motion 2389 av och tar upp frågan omsjukförmåner för sjömän. Ersättningsstadgan(1971:1197) för ledamöter reglerar de ekonomiska förmåner som ärknutna till ledamotskap av . Förmånerna utgår inte för tid då ledamotär statsråd och inte heller då ledamot av annat skäl än offentligt uppdrageller sjukdom och annat laga förfall beviljats ledighet under minst en månad iföljd. Det arvode för uppdraget som tillkommer ledamot får sålunda behållasoavkortat under sjukdom. Genom arbetsgivarinträde har riksdagensförvaltningskontor rätt att uppbära den sjukpenning ledamoten är berättigadtill enligt AFL. Imotion 2185 begärs att förvaltningsstyrelse får i uppdrag att seöver ersättningsstadgan så att reglerna om självrisk vid sjukdom även kommeratt gälla riksdagsledamöter. I motion 2323 begärs att beslutar om enändring i ersättningsstadgan som får till följd att riksdagsledamöter genomavdrag på arvodet skall omfattas av besparingsförslaget vid sjukdom i samma månsom övriga löntagare. Utskottetsom inte har att pröva frågan om ändringar i ersättningsstadgan förutsätteratt om bifaller propositionens förslag förvaltningsstyrelsenprövar frågan om en ändrad ersättning för riksdagsledamöter fr. o. m. den Ijanuari 1983 vid sjukdom och föräldraledighet så att syftet med motionerna 2185och 2323 blir tillgodosett. Frågan om rätt till sjukersättning reglerasi sjömanslagen (1973:282). Enigt 34 § nämnda lag utgår lön till ombordäven om denne är arbetsoförmögen på grund av sjukdom eller skada. Rätt tillsjuklön föreligger också dels efter det att sjömannenlämnat sin befattning ombord, dels under väntetid. Redaren, å sin sida, harrätt att uppbära sjömannen tillkommande sjukpenning. Imotion 2389 erinras om att propositionen utgår från att alla arbetstagare skallfå lika inskränkningar i sin rätt till sjukförsäkring men att sjömännensrättigheter i detta avseende inte berörts i förslaget. Motionärerna anser inteatt det finns skäl särbehandla sjöfartens arbetstagare och påpekar attkorttidssjukdom förekommer vanligen i närtrafiken och framför allt ifärjetrafiken. De föreslår att sjömanslagen ändras så att parallel-litet uppnåsmellan sjömän och andra anställda. Däremot bör avgiftssystemet inte ändras omen självrisk vid sjukdom införs för sjömän. 2 1981/82. SfU 1981/82:15 18 bakgrundenav att sjömännens sjuklön är lagreglerad erinrar motionärerna också om att,för det fall sjömanslagen inte ändras på det sätt de föreslagit, sjöarbetsmarknadensavtalsparter ställs inför en annorlunda situation än parterna påarbetsmarknaden i övrigt. Trafikutskottethar yttrat sig över motionen. Yttrandet återfinns i bilaga 4 till betänkandet.Trafikutskottet har framhållit att den i motionen väckta frågan och därmedsammanhängande frågor är av komplicerad natur. Om ändringar av sjömanslagenskulle bedömas erforderliga, förutsätter trafikutskottet att regeringen tarinitiativ i frågan. föreslår därför att motionen lämnas utanåtgärd. Socialförsäkringsutskottetdelar trafikutskottets uppfattning att det får ankomma på regeringen attöverväga den i motion 2389 aktualiserade frågan. Detta bör ges regeringen tillkänna. 1.8Övriga motionsyrkanden angående sjukpenningförsäkringen i återkommer i motion 2197till ett av honom vid föregående väckt förslag om att ett system medstörre inslag av individuell sjukpenningförsäkring skall införas.Utgångspunkten för förslaget är att varje löntagare själv skall erläggasjukförsäkringsavgiften över skattsedeln. Härigenom skulle två fördelar uppnås,nämligen dels att sjukpenningen skulle kunna anpassas efter arbetsinkomstenutan de begränsningar som finns, dels att det skulle finnas möjlighetför den försäkrade att själv välja karensdagsalternativ och däremot svarandeavgiftsalternativ. Vidföregående fattades beslut om nya regler för uttag av socialavgifterfr. o. m. (prop. 1981/81:178, SfU 28, rskr 406). Ändringarnainnebar enhetligare och enklare regler för beräkning av arbetsgivaravgifter ochegenavgifter. Genom ändringarna blir det möjligt att införa ett effektivaredebiterings- och uppbördssystem och arbetet härmed pågår inomsocialavgiftsutredningen (S 1981:04). Beträffandesjukpenningförsäkringens konstruktion innebär redan förslaget i denföreliggande propositionen en i viss mån ökad belastning på administrationen avförsäkringen. Utskottetär, bl. a. mot bakgrunden av att man så långt möjligt bör underlättaadministrationen av såväl avgifter som förmåner, inte berett att förorda ettsystem som på ett så genomgripande sätt som skulle bli följden avmotionsförslagets genomförande förändrar sjukpenningförsäkringens förmåner ochfinansiering. Utskottet avstyrker på grund härav bifall till motion 2197. Tvåmotioner från den allmänna motionstiden tar upp frågor om sjukpenning ianslutning till rehabilitering. I motion 188 av och anförs att det inte sällan inträffar att personer som är sjukskrivna skullekunna och må bra av att arbeta t. ex. av sin SfU 1981/82:15 19 Också vid en återgång i arbetet efter lång sjukskrivning skulle det varabra om återgången kunde ske successivt, t. ex. först till hälften och däreftertill tre fjärdedelar. Motionärerna anser att såväl av ekonomiska som humanitäraskäl är en ändring av AFL motiverad så att en fjärdedels sjukpenning kan utgå.De anser att bör begära förslag härom hos regeringen. m. fl. pekar i motion 543 på de problem som föreligger för en personsom varit långvarigt sjukskriven och under återanpassningen till ett normaltarbetsliv är halvt sjukskriven och förvärvsarbetar . borde anför motionärerna halv sjukpenning kunna utgå. Motionärernabegär en översyn av AFL i detta syfte. Utskottetvill erinra om att frågor av det slag som tagits upp i motionerna tillhörsjukpenningkommitténs ämnesområde. Utskottet föreslår därför att motionernaöverlämnas till kommittén. Ytterligareen motion, 403 av m. fi., berör sjukpenningförsäkringen.Motionärerna återkommer till ett under en följd av år framställt yrkande om attåldersgränsen för rätt att tillhöra sjukpenningförsäkringen skallslopas. Utskottet har tidigare besvarat motionsyrkanden härom med attsocialpolitiska samordningsutredningen i betänkandet (SOU 1979:94) En allmänsocialförsäkring lagt fram förslag som tillgodoser motionärernas önskemål.Förslaget har beretts inom och en proposition på grundval avutredningsförslaget är aviserad till innevarande . Utskottet anserdärför att motion 403 inte f. n. bör föranleda något uttalande från riksdagenssida. Sjukförsäkringen lämnar ersättning för sådan vårdpå sjukhus som varit erforderlig på grund av sjukdom eller förlossning.Ersättningen utgår enligt grunder som fastställs av regeringen. För innevarandeår utgår ersättning med . Som sjukhus räknas dels sjukvårdsinrättningsom drivs av staten, landstingskommun eller kommun som inte tillhörlandstingskommun, dels sjukvårdsinrättningar som enligt en avriksförsäkringsverket fastställd förteckning är att anse som sjukhus. På nämndaförteckning upptas ett 40-tal sjukvårdsinrättningar. Förförsäkrad som åtnjuter sjukhusvård skall utgående sjukpenning minskas med 35kr. per dag, dock med högst en tredjedel av sjukpenningens belopp och mediakttagande av att sjukpenning skall utgå med lägst . Ipropositionen erinras om att ersättningen från sjukförsäkringen ochsjukpenningavdraget när försäkrad vårdas på sjukhus tidigare under en följd avår motsvarat varandra. Med hänsyn till den allmänna kostnadsutvecklingen ochnödvändigheten av att åstadkomma besparingar inom sjukförsäkringen anserdepartementschefen det motiverat med höjning av sjukpenningavdraget vidsjukhusvård till . SfU 1981/82:15 20 maximeringarnaav avdraget föreslås kvarstå, varför höjningen av sjukpenningavdraget slårigenom fullt ut först vid en sjukpenning om . Förslaget somföreslås träda i kraft beräknas innebära en kostnadsbesparingför sjukförsäkringen med 17 milj. kr. socialdemokratiska motionen 2209 yrkas avslag på propositionen även i dennadel. Motionärerna framhåller att även om höjningen kan synas vara begränsadmåste den ses tillsammans med införandet av karensdagar och sänkningen aversättningsnivån. Även i motion 2390 av LarsWerner m. fi. yrkas avslag på förslaget. Utskottettillstyrker av skäl som framhållits i propositionen förslaget om en höjning avsjukpenningavdraget vid sjukhusvård.