bet · G501SfU15 · 1981-12-31 00:00:00 — Ersättning till sjukvårdshuvudmännen frånförsäkringen för sjukhusvård av personer som fyllt eller dessförinnanerhållit förtids- eller ålderspension utgår under . m. fl. anser i motion 542 att om ersättning vidsjukhusvård ger ett otillräckligt skydd för den som börjat uppbära hel förtids-eller ålderspension. Motionärerna begär att bestämmelserna ändras så attförsäkringen, utöver nuvarande ersättning under 365 dagars sjukhusvistelseefter pensionsfallet, ersätter även korttidsvistelser på sjukhus därefter. Enligtett av antaget förslag till ändring i sjukvårdslagen (prop.1981/82:22, SoU 12, rskr 57) har sjukvårdshuvudmännen, efter det att rättentill ersättning från sjukförsäkringen upphört, möjlighet att ta ut en efterpatientens betalningsförmåga anpassad avgift för sjukhusvården. Vården skalldock vara avgiftsfri vid varje vårdtillfälle.Lagändringen tillgodoser enligt utskottets uppfattning i huvudsak syftet medmotion 542. Motionen bör därför inte föranleda någon åtgärd. Motionärernai motion 1285 av m. fi. vill att skall begära enutredning med inriktning att en större del av kostnaderna för vård på sjukhemoch sjukhus betalas via sjukförsäkringen i stället för med landstingsskatt isyfte att öka patienternas valfrihet. I motionen erinras om att i fråga omöppen vård gäller ett system där patienten har full valfrihet iekonomiskt avseende mellan vård hos offentlig eller privat vårdgivare. Enmotsvarande valfrihet borde, enligt motionärernas mening, åstadkommas även inomden slutna sjukvården. Man borde därför utreda möjligheterna att låta en störredel av de verkliga vårdkostnaderna också för den slutna sjukvården betalas viasjukförsäkringen i stället för som medelst landstingsskatt. "Vårdpengen" från sjukförsäkringen skulle, anför motionärerna, t. ex.kunna följa driftkostnaden hos enskilda sjukhem och betalas ut med sammabelopp vare sig patienten värdas på enskilt eller landstingsdrivet sjukhemeller sjukhus. SfU 1981/82:15 21 Sjukvårdshuvudmännens rätt till ersättning fränsjukförsäkringen för sjukvård bestäms genom återkommande förhandlingar ochöverenskommelser mellan dem och regeringen. Utskottet är inte berett förordanågon ändring i detta hänseende utan anser att det även fortsättningsvis börankomma på parterna att träffa överenskommelser om sjukvårdens finansiering.Utskottet avstyrker bifall till motion 1285. Tandvårdsförsäkringen ersätter den försäkradeskostnader för tandvård enligt den av regeringen utfärdade tandvårdstaxan . och över detta belopp. Ipropositionen erinrar departementschefen om att den snabba kostnadsutvecklingeninom tandvårdsförsäkringen bromsats upp genom att kostnaderna för ädla metalleroch annat tandtekniskt material fr. o. m. ersätts på samma sätt somövriga kostnader i stället för som tidigare fullt ut. Trots detta är det,framhåller hon, nödvändigt att företa ytterligare besparingsåtgärder inomtandvårdsförsäkringen. Hon förordar därför att ersättningsnivån fr. o. m. den 1juli 1982 sänks från till för kostnader . För attskydda personer med stort tandvårdsbehov bibehålls ersättningen för kostnaderöver detta belopp oförändrad. Förslaget beräknas medföra minskade utgifter förtandvårdsförsäkringen med ca 200 milj. kr. socialdemokratiska partimotionen 2209 anförs att tandvårdsförsäkringenpåtagligt urholkats . Motionärerna motsätter sig ytterligarenedskärningar i försäkringen och yrkar avslag på propositionens förslag. Sammayrkande återfinns i kommunisternas partimotion 2390. Utskottetkonstaterar att konsekvenserna av den föreslagna sänkningen av ersättningenfrån tandvårdstaxan innebär en mycket måttlig höjning av patienternaskostnader. Som högst rör det sig om . under en behandlingsperiod.Samtidigt ger förslaget en förhållandevis stor besparingseffekt. Utskottetbiträder därför förslaget och avstyrker bifall till motionerna 2209 och 2390 imotsvarande delar. Som inledningsvis nämnts har regeringen i åretsbudgetproposition (prop. 1981/82:100, bil. 8) aviserat det förslag till ändringari främst sjukförsäkringen som behandlats ovan. I avvaktan på riksdagsbeslut ifrågan har regeringen i budgetpropositionen föreslagit att tillanslaget B 8. Bidrag till sjukförsäkringen beräkna ett förslagsanslag av 3 850milj. eller samma belopp som för innevarande budgetår. Frånanslaget bestrids statens andel av kostnaderna för sjukförsäkringen, avde totala kostnaderna. SfU 1981/82:15 22 I den förevarande propositionen 144 beräknar departementschefenstatsbidragsbehovet för nästa budgetår till 3 800 milj. kr. Beloppet kanemellertid minskas med 475 milj. kr. som en följd av överföring av vissafondmedel från de allmänna försäkringskassorna (prop. 1981/82:100, bil. 8,punkt B 4, SfU 1981/82:12). I propositionen föreslås därför att anslagetberäknas till 3 . Enligtpartimotionerna 2209 från socialdemokraterna och 2390 från vänsterpartietkommunisterna bör anslaget beräknas till 3 . Utskottethar i betänkandet SfU 1981/82:12 tillstyrkt regeringens förslag om överförandeav fondmedel från de allmänna försäkringskassorna till statsbudgeten. Medhänvisning härtill och till utskottets ställningstagande till den förevarandepropositionen 144 tillstyrker utskottet förslaget om medelsanvisning i sammaproposition. Utskottet tillstyrker regeringens i proposition 100bil. 8 punkt B 9 framlagda förslag att till Vissa yrkesskadeersättningar m. m.skall anvisas ett förslagsanslag av . för nästkommande budgetår. Socialförsäkringsavgifter erläggs i form avarbetsgivaravgift för anställda och egenavgift av personer med inkomst avannat förvärvsarbete. Sjukförsäkringsavgiften utgör f. n. avavgiftsunderlaget och folkpensionsavgiften . Departementschefenanför att mot bakgrunden av de föreslagna besparingarna m. m. börarbetsgivaravgiften till sjukförsäkringen sänkas till fr. o. m. ingången av . Sänkningen innebär en minskning avavgiftsinkomsterna med 4 600 milj. kr förordar departementschefen attfolkpensionsavgiften höjs till fr. o. m. sammatidpunkt. Genom ändringarna kan, anför hon, effekterna av de föreslagnabesparingarna i sin helhet tillföras statsbudgeten och det blir möjligt attminska skattefinansieringen av folkpensionskostnaderna inom ramen för enoförändrad total avgift. Genomhöjningen av folkpensionsavgiften beräknas denna komma att täcka avkostnaderna 1983 i stället för som under innevarandeår av kostnaderna. Enligtdet i propositionen framlagda förslaget till lag om ändring i lagen (1981:691)om socialavgifter föreslås även egenavgifterna till sjukförsäkringen ochfolkpensioneringen ändrade enligt ovanstående. Imotionerna 2209 (s) och 2390 (vpk) yrkas avslag på förslaget om ändratavgiftsuttag. Den moderata partimotionen 2388 innehåller förslag om höjning avfolkpensionsavgiften fr. o. m. till och sänkning avsjukförsäkringsavgiften till fr. o. m. samma tid- SfU 1981/82:15 23 punkt.Motionärernas ställningstagande till frågan om ändrade avgifter är föranleddaav de yrkanden angående förslagen i proposition 144 i övrigt som framställts ideras resp. motioner. Utskottetavstyrker förslagen i såväl propositionen som motion 2388 om ändringar avsjukförsäkrings- och folkpensionsavgifterna och tillstyrker bifall tillmotionerna 2209 och 2390 i motsvarande delar. Två motioner från den allmänna motionstiden tar uppfrågan om en differentiering av sjukförsäkringsavgiften. m. fi.påpekar i motion 1287 att sjukfrånvaron är betydligt lägre i många mindreföretag än hos större arbetsgivare. För att ge företagare med låg frånvaro enpremiering härför bör enligt motionärerna frågan om en differentieradarbetsgivaravgift till sjukförsäkringen utredas. De hemställer att riksdagenhos regeringen begär en sådan utredning. Liknandesynpunkter framförs i motion 2084 av m. fl. Motionärernavill att skall begära förslag från regeringen om en anpassning avsjukförsäkringssystemet till antalet sjukdagar per anställd hos arbetsgivaremed olika anställda. Utskottethar ovan (s. 18) erinrat om de förändringar av avgiftssystemet som införts fr.o. m. innevarande år för att göra detta system administrativt enklare ochenhetiigare och underlätta en samordning mellan avgifter och skatter idebiterings- och uppbördshänseende. Utskottet kan mot den nämnda bakgrundeninte tillstyrka förändringar av avgiftssystemet av det slag som föreslagits imotionerna 1287 och 2084. Utskottet avstyrker följaktligen bifall tillmotionerna. Privat läkarvård och tandvård m. m. Utskottet tar avslutningsvis upp till behandlingmotionsyrkanden om ökade möjligheter för läkare och tandläkare att etableraprivatpraktik. I övergångsbestämmelser till 1973 årstandvårdsreform infördes bl. a. möjlighet för att, omverket fann anledning anta att folktandvårdens behov av tandläkare skulle bliotillräckligt tillgodosett, föreskriva att tandläkare som efter den I juli 1974avsåg att påbörja verksamhet i enskild tandvård ej skulle föras upp påförteckning hos allmän försäkringskassa. Regeln om möjlighet att begränsaprivatpraktiserande tandläkares etablering skulle gälla fram till utgången avår 1975 men har därefter förlängts och gäller nu fram till utgången av är 1982. Riksförsäkringsverkethar använt möjligheten till etableringsbegränsning för tandläkare sedan mittenav . har föreskrivit att tandläkarefår föras upp på förteckning endast om verksamheten avser att ersätta tidigare verksamheti enskild tandvård. SfU 1981/82:15 24 s.k. ersättningsetablering, eller eljest synnerliga skäl föreligger för att föraupp tandläkare på förteckningen. Imotion 2038 av m. fi. begär motionärerna ett tillkännagivandetill regeringen om att etableringsbegränsningarna för privattandläkare skallupphöra i och med utgången av . Det ursprungliga syftet medetableringsbegränsningarna, nämligen att råda bot på den regionala obalansen itandvårdsutbudet, har enligt motionärerna snarare motverkats eftersom obalansenhar konserverats och den utjämning som kunde ha skett om privat etableringmedgivits i underförsörjda områden helt har uteblivit. Frågorom en avveckling av etableringsbegränsningarna för tandläkare har vid ettfiertal tillfällen behandlats av . Senast skedde detta under hösten1981. I sitt av godkända betänkande SfU 1981/ 82:3 avstyrkteutskottet motioner på området med hänvisning till att tandvårdsutredningensställningstagande kunde väntas föreligga och borde avvaktas innanriksdagen vidtog någon åtgärd. har numera avgivit sitt betänkande (SOU 1982:4) Tandvården under 80-talet.Betänkandet är f. n. föremål för re- " missbehandling. Utskottet anser attdet finns anledning att avvakta beredningen av tandvårdsutredningens förslaginnan vidtar någon åtgärd med anledning av motion 2038. 7,2Privat läkarvård Arvodet till privatpraktiserande läkare som äranslutna till den allmänna sjukförsäkringen bestäms av reglerna iläkarvårdstaxan (1974:699). Taxan ger i vissa angivna fall möjligheter att taett i förhållande till taxans normalbelopp förhöjt arvode. GöstaBohman m. fl. begär i motion 2072 ett skyndsamt förslag till åtgärder för attunderlätta etablering av privafläkare företrädesvis i områden medotillfredsställande läkarvårdsresurser. Motionärerna anser att olika vägarmåste sökas för att avlasta den offentliga sjukvården, eftersom detsamhällsekonomiska läget kommer att medföra i stort sett oförändrade resursersamtidigt som sjukvårdsbehovet kommer att öka. Privat meddelad vård har, enligtmotionärerna, erfarenhetsmässigt visat sig vara av hög kvalitet och dessutomtill kostnader som mestadels väsentligt understiger kostnaderna för offentligvård. I motionen framhålls att det är nödvändigt att även områden utanförstorstäderna får tillgång till de komplement i sjukvården som privat meddeladvård utgör och som ett led i den solidariska vårdförsörjningen bör etableringi mindre städer och glesbygdsområden underlättas. Utskottethar tidigare under innevarande avstyrkt ett motionsyrkande somsyftade till åtgärder för att underlätta nyetablering av privata läkare. godkända betänkande SfU 1981/82:3 framhöll SfU 1981/82:15 25 utskottetatt beredningen av hälso- och sjukvårdsutredningens förslag pågick inomregeringskansliet samt att en arbetsgrupp tillsatts med uppgift att analyserafrågan om nyrekrytering av privatpraktiserande läkare. Utskottet ansåg attresultatet av såväl beredningsarbetet som arbetsgruppens utredning bordeavvaktas. Beredningenav hälso- och sjukvårdsutredningens betänkande är avslutad ochregeringen har framlagt en proposition i ämnet (prop. 1981/82:97).Arbetsgruppens utredningsarbete pågår dock fortfarande, men dess förslagberäknas kunna redovisas . Utskottet vidhåller sitt tidigareställningstagande och avstyrker bifall till motion 2072. Propositionerna1981/82:144 och 1981/82:100 1. beträffandekarensdagar i sjukpenningförsäkringen att med bifalltill proposition 1981/82:144 och med avslag på motionerna 1981/82:2209 yrkandeI i motsvarande del och 1981/82:2390 yrkande 1 i motsvarande del antar det ipropositionen framlagda förslaget till lag om ändring i lagen (1962:381) omallmän försäkring såvitt avser ny lydelse av 3 kap. 10 och II §§, 2. beträffandekarenstid för egenföretagare att som sin meningger regeringen till känna vad utskottet anfört, 3. beträffande kompensationsnivån inomsjukpenningförsäkringen att med bifall till motionerna 1981/82:2209yrkandena 1 i motsvarande del och 3 och 1981/82:2390 yrkandena 1 i motsvarandedel och 3 samt med avslag på motion 1981/ 82:2388 yrkande 1 avslår de iproposition 1981/82:144 framlagda förslagen till dels lag om ändring i lagenom allmän försäkring såvitt avser förslag till ny lydelse av 3 kap. 4 § förstastycket samt 9§ och 4 kap. 4, 5, 10 och I4§§, dels lag om ändring i lagen(1956:293) om ersättning till smittbärare, 4. beträffande uttalande om likvärdig effekt för allagrupper på arbetsmarknaden att medanledning av proposition 1981/82:144 och motion 1981/82:2388 yrkande 2 och medavslag på motionerna 1981/82:2209 yrkande 6 och 1981/82:2390 yrkande 6 som sinmening uttalar vad utskottet anfört om att de nya reglerna för självrisken inomsjukpenningförsäkringen får likvärdig effekt för olika grupper påarbetsmarknaden. SfU1981/82:15 26 5. beträffande sjukförmåner förriksdagsledamöter attriksdagen avslår motionerna 1981/82:2185 och 1981/ 82:2323, 6. beträffandesjukförmåner för sjömän attriksdagen med anledning av motion 1981/82:2389 som sin mening ger regeringentill känna vad utskottet anfört, 7. beträffandesjukpenningavdraget vid sjukhusvård attriksdagen med bifall till proposition 1981/82:144 och med avslag på motionerna1981/82:2209 yrkande 1 i motsvarande del och 1981/82:2390 yrkande 1 imotsvarande del antar propositionens förslag till lag om ändring i lagen omallmän försäkring såvitt avser förslaget till ny lydelse av 3 kap. 4 § andrastycket, 8. beträffande förslagettill lag om ändring i lagen om allmän försäkring i övriga delar attriksdagen antar ingress och övergångsbestämmelser i förslaget till lag omändring i lagen om allmän försäkring med de lydelser som föranleds avriksdagens beslut under momenten 1, 3 och 7 ovan, 9. beträffandeersättning för tandvård attriksdagen avslår motionerna 1981/82:2209 yrkande 4 och 1981/82:2390 yrkande 4, 10. beträffandemedelsanvisning till sjukförsäkringen attriksdagen med bifall till proposition 1981/82:144 och med anledning av proposition1981/82:100 oeh med avslag på motion 1981/82:2209 yrkande 5 och motion1981/82:2390 yrkande 5 till Bidrag till sjukförsäkringen för budgetåret1982/83 anvisar ett förslagsanslag av 3 , 11. beträffandemedelsanvisning till vissa yrkesskadeersättningar att till Vissayrkesskadeersättningar m. m. för /83 anvisar ett förslagsanslagav , 12. beträffandesjukförsäkringsavgiften och folkpensionsavgiften att med bifall tillmotionerna 1981/82:2209 yrkande 2 och 1981/82:2390 yrkande 2 samt med avslag påmotion 1981/82:2388 yrkande 3 avslår det i proposition 1981/82:144 framlagdaförslaget till lag om ändring i lagen (1981:691) om socialavgifter. 13. beträffandeindividuell sjukpenningförsäkring att avslår motion 1981/82:2197, 14. beträffandesjukpenning vid rehabilitering attriksdagen med anledning av motionerna 1981/82:188 och SfU 1981/82:15 27 1981/82:543som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört, 15. beträffande nedre åldersgräns för sjukpenning attriksdagen avslår motion 1981/82:403, 16. beträffande ersättning för pensionärers sjukhusvårdatt avslår motion 1981/82:542, 17. beträffande utredning om ändrad finansiering avsjukvårdskostnader att avslårmotion 1981/82:1285, 18. beträffandeen differentierad sjukförsäkringsavgift att avslårmotionerna 1981/82:1287 och 1981/ 82:2084, 19. beträffandeprivat tandvård att avslårmotion 1981/82:2038 yrkande 1, 20. beträffandeprivat läkarvård att avslårmotion 1981/82:2072. Närvarande:Sven Aspling (s), (), (), (),(), (), (), (),(), (), (), (),(), () och (). 1.Karensdagar i sjukpenningförsäkringen (mom. 1) , , , , , och (alla s)anser dels att den del av utskottets yttrande som på s.11 börjar med "Från utgångspunkten" och på s. 12 slutar med"motsvarande delar" och på s. 15 slutar med "berörthänseende" bort ha följande lydelse: Iavsikt att få till stånd kostnadsbesparingar aviserades i årets budgetpropositiontvå uppseendeväckande förslag om försämringar inom sjukförsäkringen. Det enavar införandet av en självrisk inom sjukpenningförsäkringen, det andra enavveckling av sjukförsäkringens ersättningar till arbetsgivare för vissautgifter för företagshälsovård. Förslagen föranledde kraftiga och berättigadeprotester från de fackliga organisationerna. SfU 1981/82:15 28 kritikenmot förslaget om slopande av ersättning till företagshälsovården instämdearbetsgivarna. Detta förslag kom aldrig på bord. Förslaget omsjälvrisk i form av karensdagar inom sjukpenningförsäkringen däremot återfinnsi den förevarande propositionen och har tillstyrkts av utskottets borgerligamajoritet. Trots massiva protester från landets löntagare har förslaget endasti ett hänseende utlöst någon reaktion, nämligen när det gäller följderna föregenföretagare. Utskottethar tidigare haft anledning rikta kritik mot regeringens s. k.sparpropositioner och då särskilt underlåtenheten att redovisa något underlagsom visar innebörd och effekter av förslagen. Det mest uppseendeväckandeexemplet var förslaget om ändrade regler för värdesäkringen avpensioner m. m. Också den nu förevarande propositionen har anmärkningsvärdabrister som vittnar om att den tillkommit under stor brådska och som enkompromissprodukt. Utskottet noterar också att propositionen väl döljer vissagenerande effekter, arrdet är fråga om att införa och inte två,att högriskskyddet inte träder in efter inkomstbortfall utanefter , att förslaget om karensdagar strider mot internationellaåtaganden från svensk sida om skydd för inkomstbortfall vid arbetsskada, a»förslaget kan få långtgående negativa ekonomiska effekter för kommuner ochlandsting och att beräkningarna av besparingarna vilar på förutsättningar somuppenbarligen radikalt kommer att förändras efter förslagets genomförande.Propositionens framställning av följderna av förslaget är anser utskottet vilseledande. Äveni ett annat hänseende avviker propositionen från vad som är brukligt.Sjukpenningkommittén, som ursprungligen tillsattes för att lösa vissaorättvisor inom sjukpenningförsäkringen, fick tilläggsdirektiv omatt komma in med underlag till olika altenativ för attuppnå kostnadsbesparingar inom försäkringen, t. ex. i form av lägrekompensationsnivå i en sjukperiod eller införande avett system med karens. Kommittén redogjorde för detta uppdrag , ochförslaget remissbehandlades på sedvanligt sätt. Propositionen har emellertidendast med några korta rader berört utredningsarbetet och remissutfallet.Någon redovisning av kommittébetänkandet i de delar detta behandlar en ökadsjälvrisk eller någon sammanställning av remissinstansernas synpunkter finnssåsom eljest är brukligt inte i propositionen. Anledningen är uppenbarligen den bitvis mycket fräna kritik mot ett system med självrisk som framförts underremissbehandlingen. Endast SAF och SHIO-Familjeföretagen tillstyrkte att ettsådant system infördes. närmare går in på förslagets verkningar i olika avseenden har utskottetfunnit anledning bemöta departementschefens påståenden om att kostnaderna försjukförsäkringen nästan fördubblats . SfU 1981/82:15 29 Sjukförsäkringskostnaderna har alltsedan försäkringeninfördes avsevärt ökat. Detta beror på främst tre faktorer, successivaförbättringar av försäkringens kompensationsnivå, den allmänna löne- ochkostnadsutvecklingen och ett ökat antal försäkrade. Införandet av en beskattadsjukpenning fr. o. m. föranledde också en kraftig ökning av kostnadernaför sjukförsäkringen, men innebar att en avsevärd del av kostnadernaåterfördes till statsbudgeten i form av skatteintäkter. Föratt få en korrekt bild av kostnadsutvecklingen i relation till de ovan nämndafaktorerna måste man se till det s. k. sjuktalet, dvs. det tal som visarantalet sjukdagar per försäkrad . Detta tal har såsom framgår avpropositionen stigit under förra hälften av 1970-taIet men därefter successivtsjunkit. Sjuktalet ligger nu års nivå. Såväl korttids- somlångtidssjukskrivningarna har minskat. har sålunda i realitetenmedfört avsevärda kostnadsbesparingar inom försäkringen. Denslutsats regeringen rimligen borde dragit av denna gynnsamma förändring är attutvecklingen går i rätt riktning och att åtgärder som ytterligare kan främja ensänkning av sjuktalet t. ex. ökade rehabiliteringsinsatser bordeprioriteras. I stället drar regeringen slutsatsen att den genom att införa ettfördelningspolitiskt orättfärdigt sjukpenningsystem, vars konstruktiondessutom ställer medborgarnas solidaritet mot varandra och mot försäkringen påhårda prov, skall kunna åstadkomma ytterligare besparingar. Desamhällsekonomiska konsekvenserna i stort av förslaget lämnar regeringenobeaktade. Utskottetgör nedan en närmare analys av förslagets verkningar för de försäkrade och församhället. Till sina verkningar är förslaget om återinförandeav karensdagar det som betyder mest. Beloppsmässigt beräknas besparingen påsjukpenningförsäkringen till 1 840 milj. kr., varav 340 milj. kr. genom attinsjuknandedagen görs om till en karensdag och 1 500 milj. kr. till följd avde två därpå följande karensdagarna. Föratt belysa förslagets verkliga innebörd vill utskottet inledningsvis erinra omförhållandena vid reformeringen av sjukpenningförsäkringen dåkarensdagssystemet togs bort. Den omedelbara anledningen härtill var attkarensregeln i praktiken saknade betydelse för anställda i stat och kommun ochför privatanställda tjänstemän eftersom dessa avtalsvägen försäkrat sig omsjuklön under karensdagarna. För LO-kollektivet hade detta däremot intelyckats. Orättvisan löstes därför lagstiftningsvägen. Ett annat vägande skälvar att, sedan en samordning av yrkesskadeförsäkringen och sjukförsäkringengenomförts , hade yrkesskadeförsäkringen försämrats. hadeyrkesskadeförsäkringen täckt inkomstbortfall fr. o. m. dagen efterolycksfallet, om sjukdomen varade mer SfU 1981/82:15 30 Om karensdagarna slopades kunde yrkesskadeförsäkringen återgå tilltidigare förhållanden. Karensdagarnaföre reform var tre, insjuknandedagen inräknad. Som insjuknandedag räknadesliksom f. n. den dag då anmälan om sjukdom gjordes till . Ävenom insjuknandet inträffade efter arbetsdagens slut räknades alltså dagen sominsjuknandedag och första karensdag. Vidutformningen av reformen förutsågs vissa svårigheter. Togs karens-dagarna bortutan att ersättas med några spärregler skulle detta kunna leda till omotiveradeinkomstförstärkningar om sjukdomen inträffade under lediga dagar. I dendepartementspromemoria som låg till grund för de ändrade bestämmelserna föreslogsdels att den första karensdagen insjuknandedagen skulle bibehållasoförändrad för att hindra den försäkrade att uppbära både inkomst ochsjukpenning för . Vidare föreslogs att den försäkrade inte skulle fåersättning för den första eller efter insjuknandedagen om intesjukdomen hindrat honom frän att förvärvsarbeta.