yttr · G405NU2 · 1980-12-31 00:00:00 — yttrande 1980/81:2 y över motioner omåtgärder mot den ekonomiska brottsligheten har hemställt om yttrande avnäringsutskottet över motionerna 1979/80: 1120 av m. fl. (s) och1979/80: 1864 av m.fl. (vpk) jämte remissyttranden, i de delar somärendet kan hänföras till näringsutskottets beredningsområde. Båda motionernasyftar till att skall hos regeringen begära initiativ tillytterligare åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten. Näringsutskottettar i det följande upp fyra av de frågor som aktualiseras genom motionerna,nämligen frågorna om samhällelig insyn i företag som får lån och bidrag frånstaten, om näringsförbud som sanktion utanför konkursomrädet, ometableringskontroll i branscher med stor ekonomisk brottslighet och omsamhällelig kontroll över kreditströmmarna. Samhälleliginsyn i företag som får lån och bidrag från staten I motion 1979/80: 1120 begärs organisatoriskainsatser och förslag till lagstiftning som innebär en bättre samhällelig insyni och kontroll av företag som får lån eller bidrag från staten. Motionärernaanför att näringslivet i allt högre grad har tagit ianspråk sådana lån och bidrag. Det är självfallet angeläget att dessa medelkommer till användning på bästa sätt och inte missbrukas, framhåller de. Föratt kunna kontrollera detta borde staten kunna uppställa som villkor för låneller bidrag att den får all erforderiig insyn i det understödda företagetsverksamhet, om statens insatser är av den storleksordningen att en sådankontroll är motiverad. 1 vissa fall borde staten utse styrelseledamot i och/eller revisor för företaget. I förordningen (1978:507) om industrigarantilånföreskrivs att lånegaranti som lämnas för att främja utvecklingen av främstsmå och medelstora företag - skall förenas med de villkor som behövs med hänsyntill ändamålet med garantin och i övrigt. Den som utövar verksamhet för vilkenindustrigarantilån har beviljats skall så länge garanti gäller iaktta följande.Redovisning för verksamheten skall utan anmaning lämnas till den regiona-1 1980/81. NU1980/81:2 y NU1980/81:2 y 2 la utvecklingsfonden för varje redovisningsår eller denkortare tid som fonden eller statens industriverk bestämmer. Den regionalautvecklingsfonden skall underrättas innan väsentlig ändring sker iäganderätten till rörelsen och innan beslut fattas om överiåtelse av någonbetydande del av tillgångarna eller om nedläggning av väsentlig del avverksamheten eller om annan åtgärd av motsvarande betydelse. ,, den regionala utvecklingsfonden eller den någon av dem utserskall beredas tillfälle att granska verksamheten och skall därvid fä deuppgifter om verksamheten som begärs. Den regionala utvecklingsfonden har attvid företag som har industrigarantilån följa verksamheten så länge garantingäller. En regel motsvarande den sistnämnda finns i debestämmelser som regeringen (i regleringsbrev ) har utfärdatbeträffande garantier för lån till skogsindustrin. Frågan om missbruk av olika formerav statliga eller kommunala subventioner till företagen är av stort intresse,säger brottsförebyggande rådet (BRÅ). BRÅ rapporterar om ett pågåendeforskningsprojekt på detta område. Resultatet väntas ge underlag för enförenkling av bidragssystemet, så att kontrollen underlättas och missbruk kanförebyggas. Möjligheter till insyn och kontroll kan det allmänna få genom avtali det särskilda fallet eller genom ändring i bidrags- och låneförfattningar,framhåller BRÅ. som emellertid finner det angeläget med en mera allmän översynpå området. Som exempel nämns att i finns en särskildsubventionslag och en bestämmelse i strafflagen om straff för subventionsbedrägeri. i (LO) tillstyrkermotionärernas förslag pä denna liksom övriga punkter. Förslagen betecknas av LOsom angelägna, konstruktiva och väl övervägda. anser att det angivna syftet kan nåsutan lagändring. Det finns, menar verket, möjligheter att kontrollera storaåtaganden i enskilda organisationer genom att staten i vissa fall kräverredovisning av användningen av lån eller bidrag. En sådan redovisningsfunktionborde kunna fullgöras av bolagets revisor. återger de regler församhälleligt inflytande som har fastställts i fråga om regionalpolitiskt stödoch konstaterar att motsvarande regler finns för andra stödformer. Slutsatsenblir att staten redan med nuvarande lagstiftning har goda möjligheter tillinsyn och granskning av det stöd som ges till företagen. 1 ett exceptionelltfall, nämligen när det gäller , har staten tillsatt styrelseledamoti ett företag som har fått stöd enligt särskilt riksdagsbeslut. Med hänvisningtill sina tidigare principiella invändningar mot systemet med offentligastyrelseledamöter i företag avstyrker förbundet nu bestämt motionärernas NU1980/81:2 y 3 förslag om möjlighet för staten att utse offentligstyrelseledamot i vissa företag som mottagit lån eller bidrag från staten. varnar för "enövertro på att företag skulle skötas bättre i och med att de förses medstatligt utsedd styrelserepresentation". Ett av de krav som ställs i motion1979/80: 1120 gäller organisatoriska åtgärder och förslag till lagstiftning sominnebär en bättre samhällelig insyn i och kontroll av företag som får lån ochbidrag från staten. Motionärerna vill bl. a. att staten i vissa fall skall utsestyrelseledamot och/eller revisor i företaget. behandlar i sitt yttrande AU1980/81; 1 y den tillsyn som bedrivs i samband med ett antal stödformer inomregional- och arbetsmarknadspolitiken. Bestämmelser liknande dem som arbetsmarknadsutskottetredovisar finns också, vilket exemplifieras i näringsutskottets redogörelse idet föregående, för stöd som har övervägande industripolitisk motivering.Näringsutskottets kommentarer till den nu berörda punkten i motionen avser stödav detta slag. anser givetvis liksom motionärerna attdet är angeläget med en effektiv kontroll av hur företag använder ekonomisktstöd som de får av staten. Missbruk av sådant stöd innebär inte bara ekonomiskaförluster för samhället utan också allvarUga besvikelser för andra intressenter,inte minst det berörda företagets anställda. Det gäller för de kontrollerandeorganen - bl. a. statens industriverk och de regionala utvecklingsfonderna inte bara att förebygga missbruk utan också att med positiva insatser bidratill att syftet med stödet uppnås. Deras ansvar härvidlag kommer till uttryck ibestämmelserna för olika stödformer. 1 detta sammanhang kan noteras attindustristödsutredningen (1 1979: 18) kommer att redovisa enbedömning av den industripolitiska stödverksamhetens effekter, med tonvikt påde icke-permanenta stödåtgärder som har riktats till enskilda företag ellerbranscher. När det gäller behovet av särskilda åtgärder av den typsom motionärerna nämner hänvisar utskottet till vad industriverket anför isitt remissyttrande. Det angivna syftet kan nås utan lagändring, konstaterarindustriverket och pekar på de möjligheter som staten har att förknippa sittekonomiska stöd till företagen med olika villkor. Utskottet utgår från attregeringen och de olika organ som administrerar stödet fäster stort avseendevid att åstadkomma en verksam och alltmer förbättrad kontroll, generellt och idet enskilda fallet, och att vid behov får förslag till åtgärder föratt förstärka kontrollen. Någon framställning till regeringen med anledning avden nu aktuella punkten i motion 1979/80: 1120 finner utskottet inte erforderlig. NU1980/81:2 y 4 Näringsförbudsom sanktion utanför konkursområdet Bestämmelserom näringsförbud i samband med konkurs Genom en ändring i konkurslagen(1921:225) har näringsförbud - för högst , med viss möjlighet tillförlängning - införts som sanktion för näringsidkare sommissbrukar konkursinstitutet. Fråga om näringsförbud prövas i det enskildafallet av allmän domstol på talan av allmän åklagare. Näringsförbud kanmeddelas då konkursgäldenären har förfarit grovt otillbörligt mot sinaborgenärer eller på annat sätt har grovt åsidosatt vad som ålegat honom i hansnäringsverksamhet. Förbud kan också meddelas den som upprepade gånger harförekommit i konkurs, om han i näringsverksamhet som har föregått konkursernahar åsidosatt vad som ålegat honom som näringsidkare och näringsförbud ärpåkallat av särskilda skäl. Den som meddelats näringsförbud får i princip inte drivanäringsverksamhet som medför bokföringsplikt. Näringsförbudet hindrar honomockså frän att vara styrelseledamot i eller eljest ställföreträdare för bl. a.aktiebolag och frän att utan formellt ställföreträdarskap faktiskt handhaledningen eller förvaltningen av ett företag. Maximistraffet för brott mot ettmeddelat näringsförbud är fängelse . Motion 1979/80:1120 1 motion 1979/80:1120 föresläs enutredning om näringsförbud som sanktion mot ekonomisk brottslighet även i andrafall än vid konkursmissbruk. Motionärerna hänvisar till att isin publicerade rapport vid bilreparationer harföreslagit ett kontrollsystem för bilverkstäder vilket bl. a. omfattarmöjlighet till näringsförbud för verkstadsägare m.fl. vid uppenbaramissförhållanden i deras näringsutövning. En majoritet av remissinstansernaställer sig avvisande eller i vart fall avvaktande när det gäller utredning avfrågan om vidgad användning av näringsförbud som sanktion vid brottslighet ochannat missbruk i näringsutövningen. Särskilt utförligt behandlas frågan avkonsumentombiulsmamien (KO), som refererar ett antal tidigare förslag omnäringsförhud som sanktionsform. har tagit upp saken irapporterna Konsumentskydd vid bilreparationer (se NU 1980/81:2 s. 7) ochAuktorisation och konsumentskydd (se NU 1980/81:2 s. 5).Konsumenttjänstutredningen har i betänkandet (SOU 1979:36) Konsumenttjänstlagföreslagit en generell NU1980/81:2 y 5 utredning om näringsförbud som sanktion mot"uppenbart oseriösa näringsidkare". KO rekommenderar nu en sådanutredning. Som exempel på förfaranden som skulle kunna föranleda näringsförbudnämns bl. a. åsidosättande av förbud som utfärdats enligt marknadsföringslageneller avtalsvillkorslagen, vägran att följa rekommendationer av allmännareklamationsnämnden, saluföring av farliga eller oanvändbara produkter,bristfälligt utförande av arbeten samt åsidosättande av regler i denarbetsrättsliga lagstiftningen och arbetsmiljölagstiftningen, allt när detskett vid upprepade tillfällen. /KO har, heter det i yttrandet,många exempel på hur mindre grupper av oseriösa näringsidkare medvetet i storutsträckning sätter sig över civilrättsliga och näringsrättsliga regler. Även näringsfrilietsomhudsmannen (NO) tillstyrker enutredning om näringsförbud. Samhällets åtgärder bör, säger , riktas direktmot de företag och företagare som inte iakttar ett samhällssolidariskt beteendeutan missbrukar den fria etableringsrätten. Som redovisats tidigare tillstyrker LO motionärernasförslag. LO ifrågasätter om inte näringsförbud bör övervägas när ennäringsidkare blir fälld för grova skattebrott. Andra remissinstanser som är positiva till en utredning omnäringsförbud är (), brottsförebyggande rådet (BRÅ)och kronofogdemyndigheten i . Den sistnämnda myndigheten påtalaremellertid att den praktiska tillämpningen bjuder åtskilliga stora svårigheteri kontrollhänseende. har ingenting emot utredning menställer sig tveksamt till att framtida förslag skulle utformas enligt deriktlinjer som har föreslagits i motion 1979/80: 1120. 1 första hand, anserindustriverket, bör det utrönas om frågan kan tas upp inom ramen för detuppdrag som BRÅ har fått av regeringen. Överåklagaren i yppar en sådantveksamhet att svaret närmast blir avstyrkande. Motiveringen är att det vidnäringsförbud finns risk för en helt dold verksamhet som blir svår attuppdaga. Flera remissinstanser anser att man tills vidare böravvakta erfarenheterna av näringsförbud som sanktion vid konkursmissbruk. Den utförligaste argumentationen för denna ståndpunkt försav hovrätten över och . Genom att införa näringsförbud som en nysanktionsform vidgar man området för tilläggsstraff, framhåller hovrätten ochbetecknar det som tveksamt om det går att legitimera en sådan sanktion. Ettnäringsförbud kan få icke önskvärda sidoeffekter, bl. a. frånrehabiliteringssynpunkt. Hovrätten förmodar att frivårdskommittén (Ju 1979:05)kommer att intressera sig för frågan om användande av näringsförbud somsanktionsform. Genom att anknyta näringsförbudet till personer ochföretag som direkt eller indirekt har försatts i konkurs har man fått en förkontroll och uppföljning nödvändig avgränsning, säger kronofogdemyndigheten i NU1980/81: 2 y 6 och hävdar att det är mindre välbetänkt attredan nu utsträcka denna sanktionsform utanför konkursområdet. förkronofogdemyndigheten emellertid fram tanken pä längre gående åtgärder. Om mannu anser tiden vara mogen för näringsförbud och etableringskontroll måste det,sägs det i yttrandet, övervägas om det inte skulle vara en radikalare lösningatt låta rätten att driva näring bli beroende av att skyldigheten att betalaskatter och avgifter till det allmänna fullgörs. Tendenser till en sådanutveckling finns redan, framhålls det. i har iutskänkningsärenden börjat tillmäta restaurangidkarnas sätt att betala skatteroch avgifter allt större betydelse. anlitar inte entreprenörer ochleverantörer som är registrerade som skattegäldenärer hoskronofogdemyndigheten, såvida det inte gäller rena bagatellbelopp. Dennakontroll borde, menar kronofogdemyndigheten, kunna utvecklas genomföreskrifter för stat. kommun och landsting att inte anlita personer ochföretag som är restförda hos kronofogdemyndigheterna eller att i vart falluppställa reglering av skulderna till det allmänna som villkor för uppdrag. Andra remissinstanser som förordar att erfarenheterna avkonkurslagens bestämmelser om näringsförbud avvaktas är kommerskollegium, riksåklagaren,överåklagaren i , länsåklagarmyn-dighetcn i Malmöhuslän som finner det vara av stort intresse att ertara hur dessa bestämmelserverkar i bulvanhänseende - och . () erinrar om attföreningen har godtagit förslaget om näringsförbud för att stävjakonkursmissbruk men då som sin principiella ståndpunkt framhållit att detendast är i undantagsfall och med hänsyn till mycket starkt vägande skäl somnäringsfriheten kan tillåtas bli inskränkt. Sådana skäl finns inte , menarloreningen; i vart fall bör erfarenheterna av lagstiftningen om näringsförbudvid konkursmissbruk avvaktas. ställer sig avvisande till envidgad användning av näringsförbud. Principen om näringsfrihet är en avgrundvalarna i ett marknadsekonomiskt system och av fundamental betydelse förnäringslivets effektivitet och utvecklingsförmåga, säger förbundet.Näringsförbud bryter igenom grundläggande principer och innebär ensynnerligen långtgående och drastisk åtgärd för den drabbade. Innan man tarnågra initiativ till utvidgning av förbudssystemet bör systemet med näringsförbudvid konkursmissbruk utvärderas, menar förbundet. uttalar sig likaledes förnäringsfrihet och finner att motionärerna inte har framfört godtagbara skälför generella näringsförbud. Näringsförbud är en alltför ingripande åtgärd och kan fäsvåröverskådliga konsekvenser för såväl anställda som borgenärer, uttalarMotorbranschens riksförbund. Det kan också vara svårt att hindra attnäringsförbud kringgås genom bulvantransaktioner. NU1980/81:2 y 7 Även några myndigheter yttrar sig iavstyrkande riktning. i åklagardistrikt varnar förrisken "att förlama det fria näringslivet med ett rigoröststatskontrollsystem" och menaratt näringsförbud måste antas leda till ettstarkt utvecklat system med bulvanförhål-landen - en utveckling som skulle görakampen mot den ekonomiska brottsligheten ytterligare komplicerad.Länsåklagarmyndigheten i finner att det för brottsbekämpandetinte är nödvändigt med en lagstiftning om näringsförbud. i år de fall av illojala förtaranden som intehar samband med konkurs så sällsynta att det inte för dessa fall behövssärskilda regler om näringsförbud. 1 konkurslagen (1921:225) finnssedan länge en föreskrift (199 a S) att gäldenären inte under konkursen fårdriva rörelse som medför bokföringsskyldighet. Ett mera varaktigtnäringsförbud har. som framgår av det föregående, införts som sanktion förnäringsidkare som missbrukar konkursinstitutet. För att domstolen skall ta uppfrågan om sådant förbud krävs talan av allmän åklagare. Rekvisiten förnäringsförbud är emellertid angivna så, att näringsförbud kan komma attmeddelas även en gäldenär sorn inte lagfors för brott. Näringsförbud borde enligt motion 1979/80: 1120 kunnaanvändas som sanktion mot ekonomisk brottslighet även i fall då denna inte harsamband med konkurs. Motionärerna föreslår att denna möjlighet skall utredas. Remissyttrandena över detta förslag visar att meningarnaär delade om det lämpliga i att nu utreda vidgad tillämpning av näringsförbud.En del remissinstanser, av vilka särskilt kan nämnas näringsfrihetsombudsmannenoch konsumentombudsmannen, är positiva. En majoritet av remissinstansernaställer sig emellertid mer eller mindre avvisande till förslaget om en sådanutredning. En vanlig slutsats i yttrandena är att man bör avvaktaerfarenheterna av näringsförbud som sanktion mot konkursmissbruk, innan envidgad användning av denna sanktionsform övervägs. delar uppfattningen att det nu är förtidigt att ta upp frågan om näringsförbud som en mera allmänt förekommandereaktion från samhällets sida gentemot ekonomisk brottslighet. De nya bestämmelsernai konkurslagen täcker en utbredd och viktig form av missbruk, som det ärangeläget att motverka. När ett antal ingripanden med näringsförbud enligtkonkurslagen har gjorts och förbuden har varit i kraft kommer det attfinnas underlag för en bedömning av den nya sanktionsforniens för-ochnackdelar. Risken för bulvantransaktioner och andra åtgärder för att kringgåkontrollsystemet måste särskilt uppmärk.sammas. avstyrkeralltså förslaget om en omedelbar utredning beträffande näringsförbud som meragenerell sanktionsform och menar att statsmakterna NU1980/81:2 y 8 tills vidare bör inrikta sig pä andra metoder att kommatill rätta med den ekonomiska brottsligheten. Etableringskontroll i branscher med stor ekonomiskbrottslighet Motionerna 1979/80:1120 och 1979/80:1864 Frågan om etableringskontroll somförebyggande medel mot ekonomisk brottslighet tas upp i båda motionerna. 1motion 1979/80: 1120 begärs en undersökning av förutsättningarna för att införasådan kontroll i näringsgrenar och branscher där skattebrottslighet och annanekonomisk brottslighet har särskilt stor utbredning. Om andra åtgärder bedömsotillräckliga bör man, menar motionärerna, ställa upp krav pä tillstånd för attnäringsverksamhet skall fä bedrivas. Inom en rad branscher bör etableringskontrollinföras, hävdas i motion 1979/80: 1864. och näringsverksamhet utan tillståndbör sanktioneras med straffregler. När det gäller förslaget omutredning rörande etableringskontroll finns bland remissinstanserna positiva,tveksamma och negativa röster. Hovrutten över och tillstyrker en utredning- i första hand genom BRÅ:s försorg - av hur stort behovet avetableringskontroll är och vad som kan vinnas genom en sådan. Pä grundval bl.a.av de erfarenheter som har vunnits under utredningen om utländskföretagseta-blering bör, menar hovrätten, undersökas vilka förutsättningar somgäller för etableringskontroll inom vissa branscher som ligger i riskzonen förekonomisk kriminalitet. Intresset av fri näringsverksamhet och intresset avetableringskontroll måste vägas mot varandra, och därvid väger kravet påinsatser mot den ekonomiska brottsligheten tungt i kontrollens vågskål. i och överåklagaren iGöteborgs åklagardistrikt tillstyrker också utredning om etableringskontroll.Den förra myndigheten påpekar- dock risken för bulvantransaktioner vid en sådankontroll. Den senare anser att etableringskontroll är bättre än näringsförbudsom vapen mot ekonomisk brottslighet. LO erinrar om att organisationen har gett sitt stöd åttanken på ett centralt företagsregister, som skulle kunna samköras med andraregister. Man bör enligt LO pröva frågan om etableringskontroll i sådanabranscher där den fria etableringsrätten har missbrukats. ståndpunkt är densamma som i fråga omnäringsförbud (se s. 5). i Mabnö rekommenderar i första handatt ställ-företrädaransvaret för juridiska personers ekonomiska förehavandenbyggs ut. Även etableringskontroll bör kunna tillgripas, när det finns fog NU 1980/81:2 y 9 fördet, säger myndigheten. Härvid måste emellertid beaktas att många seriösa företagareoförskyllt drabbas av svårigheter och kontroller som de inte har anledning attfinna sig i. Majoriteten av företagarna är skötsamma, heter det vidare.Kontroll- och insynsapparaten i samhället får inte utvecklas in absurdum. KOvill inte, frän konsumentpolitisk synpunkt, förorda regler om etableringskontrolli andra fall än då särskilt betydande ekonomiska risker för konsumenterna ellerfara för liv och hälsa är för handen. BRAmenar att frågan om etableringskontroll bör prövas från fall till fall. Vissrestriktivitet bör iakttas, säger . Inte endast brottsförebyggandesynpunkter utan också konsumentintressena och de näringsfrihetsrättsligasynpunkterna måste beaktas. Kommerskollegiumställer sig tveksamt till en särskild utredning om etableringskontroll. Detrimliga är, anser kollegiet, att först noggrant kartlägga de missförhållandenman vill ingripa mot och därefter välja de medel som framstår som effektiva ochlämpliga. Etableringskontroll bör inte på förhand pekas ut som en särskiltlämplig form av ingrepp. CentralorganisationenSACO/SR förordar i första hand strängare åtgärder mot företag som underlåteratt betala mervärdeskatt och sociala avgifter. Organisationen är tveksam ifråga om etableringskontroll men anser att det utredningsmaterial i detta ämnesom redan har tagits fram borde ställas samman och remissbehandlas. () förordar för bilverkstädernas del i första hand ett systemmed branschregister [jfr NU 1980/81:2 s. 7 f.j. Om ett registreringssystem avavsett slag inte skulle visa sig verksamt när det gäller att komma till rättamed problemen i branschen bör frågan om etableringskontroll utredas närmare,anser MRF. rekommenderar branschregister och är tveksamt beträffandeetableringskontroll. Sådan bör tillämpas för branschavsnitt av speciellkaraktär, t. ex. banker och försäkringsbolag, säger förbundet. KFanmäler likaså att det är tveksamt till övervägandena om en etableringskontroll. Deställningstaganden av åklagarmyndigheten i åklagardistrikt,lonsåklagarmyndigheten i och som har redovisats iavsnittet om näringsförbud gäller också beträffande etableringskontroll. Kronofogdemyndigheteni nämner att det finns ett slags etableringskontroll - med hänsyntill skatte- och avgiftsbetalning - när det gäller taxirörelse ochlastbilstrafik. 1 stort ställer sig myndigheten avvisande tilletableringskontroll, som "knappast är en framkomlig väg". Liksomi fråga om näringsförbud intar riksåklagaren () en avvaktande hållning. Ävennär det gäller förutsättningarna för att genom etableringskontroll motverkaekonomisk brottslighet skulle, menar RÅ, värde- NU1980/81:2 y 10 fulla erfarenheter kunna vinnas genom tillämpning avreglerna om konkurskarantän. NO tar avstånd från förslaget om utredning rörandeetableringskontroll. NO hänvisar till intentionerna bakom lagen (1953:603) ommotverkande i vissa fall av konkurrensbegränsning inom näringslivet. Flera ytterligareskäl åberopas. Endast ett begränsat antal företagare inom resp. branscher görsig skyldiga till ekonomisk brottslighet. En förhandsprövning av en personsförutsättningar garanterar inte laglydnad . Den administrativakontrollen kan befaras bli kostsam och tungrodd. Skulle man också ta hänsyntill behovet av etableringen, skulle man vara tillbaka i den situation - medlägre effektivitet til! följd av prissarnverkan etc. - som rådde förekonkurrensbegränsningslagens tillkomst. Ofta är det just de nyetableradeföretagen som introducerar marknadsföringsmetoder avvikande från detraditionella och sålunda medverkar till konkurrensförhållanden som ärgynnsamma för konsumenterna. En etableringskontroll i hela branscher eller näringsgrenarskulle vara ett stort steg tillbaka i utvecklingen, säger .