prot · G409100 · 1980-12-31 00:00:00 — a. av att Landstingens påframträdande plats berett utrymme åt ett f. d. landstingsråds uppmaning till"strejk mof staten", som Kommunförbundefs direktör lär hasagt sig överväga att sända ut anvisningar om hur kommunerna bäst skulle sättasig över gällande författningar. Jagfinner sådana tecken illavarslande. Jag tror att ett samhälle där den legitimastatsmaktens auktoritet försvagas till slut blir ett dåligt samhälle och enskådeplats för ohämmade gruppintressens kamp om makten. Det har förefallit migsom om företrädare för gruppintressen även inom -medvetet elleromedvetet - bidrar fill att undan för undan avväpna statsmakterna i derasförhållande till de "stater i staten" som representeras av denväxande av myndigheter, av de stora intresseorganisationerna och avmassmediamonopolen. Jag befarar att dessa strävanden redan har gått för långt,och def kommer aft fordras mycken klarsyn, mycket kurage och mycken ihärdighetför att återvinna en bättre balans till allmänhetens och "det allmännas"förmån. Degrundlagsparagrafer som åberopats i diskussionen är framför allt följande; Regeringsformens2 kap. 1 § som stadgar att varje medborgare är gentemot det allmännatillförsäkrad 7 protokoll 1980/81:99-100 öm möjligheterna att hävda medborgarnas grundlagsskyddanderättigheter 1. yttrandefrihet: frihet att i tal, skrift ellerbild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor; 2. informationsfrihet: frihet atf inhämta och mottagaupplysningar samt atf i övrigt taga del av andras yttranden etc. Vidare; Regeringsformens 2 kap. 17 §: Förening avarbetstagare samt arbetsgivare och förening av arbetsgivare äger rätt atfvidtaga fackliga stridsåtgärder, om ej annat följer av lag eller avtal. Itryckfrihetsförordningens 1 kap. 1 § stadgas: "Med tryckfrihet förstås varje svensk medborgaresrätt att, utan några av myndighet eller annat allmänt organ i förväg lagdahinder, utgiva skrifter Andrastycket i den paragrafen lyder: "I överensstämmelse med de i första stycket angivnagrunderna för en allmän tryckfrihet och till säkerställande av ett frittmeningsutbyte och en allsidig upplysning skall det stå varje svensk medborgarefritt att, med iakttagande av de bestämmelser som äro i denna förordningmeddelade fill skydd för enskild rätt och allmän säkerhet, i tryckt skriftyttra sina tankar och åsikter, offentliggöra allmänna handlingar samt meddelauppgifter och underrättelser i vad ämne som helst." Slutligentryckfrihetsförordningen 4 kap. 1 §: "Rätt atf själv eller med biträde av andra genomtryckpress framställa tryckalster skall tillkomma varje svensk medborgare ellersvensk juridisk person." Det har från flera håll gjorts gällande att de åtgärdersom vidtogs, eller som upplevdes som ett akut hot, från Journalistförbundefssida - liksom de åtgärder som vidtogs av televerksarbefarna i den fidigaremassmediastrejken - inte är förenliga med den yttrandefrihet och deninformationsfrihet, som regeringsformen 2 kap. 1 § slår vakt om och inte hellermed löftena i tryckfrihetsförordningen 1 kap. 1 § och 4 kap. 1 §, och atf deifrågavarande bestämmelserna i själva verket utgör den lag, som enligtregeringsformen 2:17 konstituerar ett undantag från rätten att vidtaga fackligastridsåtgärder. säger justitieministern alltså i sitt svar, liksom förehonom jusfitiekanslern, att regeringsformen - och efter vad jag försfår äventryckfrihetsförordningen - endast reglerar förhållandet mellan samhälletsorgan - "det allmänna" - och den enskilde, och att "ingenlagstiftning begränsar strejkrätten på massmediaområdet". Det skulleföljaktligen infe föreligga, säger jusfitieministern, någon c/Zref konfliktmellan grundlagsbestämmelser som skyddar olika medborgerliga rättigheter.Justitieminisferns analys av min första fråga utmynnar således i att någondirekt konflikt inte föreligger. Det skulle alltså närmast röra sig om ettskenproblem. medger justitieministern att "fjolårets ochårets konflikter på arbetsmarknaden har visat hur sårbar yttrandefriheten imassmedierna faktiskt är för fackliga stridsåtgärder", och han anser dettaförhållande så allvarligt att det inte ter sig orimligt-dvs. på ren och klarsvenska: aft def ter sig rimligt - "att överväga en utvidgning av detlegala skyddet för den fria nyhetsförmedlingen ochopinionsbildningen, i grundlag eller i vanlig lag". Jagvet inte om jag har rätt, när jag nu försöker tolka innebörden ijustitieministerns resonemang så här: Regeringsformenoch tryckfrihetsförordningen reglerar förhållandet mellan det allmänna och medborgarna.Strejkrätten i regeringsformen 2:17 begränsas inom massmediaområdet inte avbestämmelser i regeringsformen eller tryckfrihetsförordningen. terminologi: "Den tar övertryckfrihetsförordningen," Detta innebär att någon direkt konflikt inteföreligger. Det allmänna - res publica - skall verka för att inom sin egen sfärsäkerställa ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning, men andra fårutan hinder blockera detta säkerställande och sätta "varje svensk medborgareseller svensk juridisk persons" rätt att "själv eller med biträde avandra genom tryckpress framställa tryckalster" ur spel, - Såvitt jagförstår är detta vad justitieministern vill ha sagt. Jag uppskattar att han idet läget infe anser det "orimHgt att överväga en utvidgning av det legalaskyddet för den fria nyhetsförmedlingen och opinionsbildningen, i grundlageller i vanlig lag". Men det är Htet svårt att få riktigt klart för justitieministern själv egentligen står. För som han ser allvarligtpå läget och även anger att "har möjlighet aft-som en sistautväg- ingripa med lagstiftning mot sådana konflikter på arbetsmarknaden somhotar vitala samhällsintressen" anser han dock att det vore lyckligast omman kunde komma fram på frivillighetens väg - en åsikt som ävenkonstitutionsutskottets ärade ordförande syntes mest benägen för vid en debattpå . Iavbidan på yttrandefrihetsufredningens arbete med uppgiften "att behandlafrågan om hur man skall se på yttrandefrihetsbegränsande åtgärder som vidtas avenskilda" och de förhandlingar som nu har upptagitmed de fackliga organisationerna om förstärkt skydd mot samhällsfarligakonflikter anser justitieministern inte att regeringen bör ta några initiativ isaken. (Vad har med tidningspressen att göra är dockinte så lätt att förstå.) Därmedhar justitieministern besvarat den fråga jag ställde om han ansåg att gällandelagstiftning ger regeringen fillräckliga maktmedel att hävda medborgarnasgrundlagsskyddade rättigheter gentemot organiserade gruppintressen. Om jagförstår honom rätt underkänner han själva formuleringen av frågan; medborgarnahar ingen "grundlagsskyddad" rätt till information, om "enskilda"vill förvägra dem denna. De får då tåla att bli utan , CarlJohan och Bo Strömstedf. Men om utlyser strejk vidalla landets tidningar, kan möjligen träda i funktion och lagstifta,särskilt om har misslyckats ochyttrandefrihetsutredningen inte har tänkt färdigt. Där står vi alltså f.n. Jagkan emellertid inte neka mig att återge två yttranden från kvällen påPublicistklubben. En talare med förankring i denna sal sade; "Det finnskrafter i samhället som är starkare än staten själv och som utanförlagstiftningens ram kastar våra mödor över ända." Ommöjligheterna att hävda medborgarnas grundlagsskyddande rättigheter Ommöjligheterna att hävda medborgarnas grundlagsskyddande rättigheter ordförande var påmedlemmarnas vägnar uppenbart missnöjd med att ordförandehade uppmanat förbundet att sluta eft fredsavtal. varnämligen, som han sade, "helt fillfreds-ställt med resultatet avkonflikten". Men han antydde också aft "nästa gång skall vi göra påett annat sätt". Vi kan f. n. endast vänta på denna "nästagång". Även om jusfifieministern är en måttfull och behärskad person voredet kanske skäl för honom att för det allmännas och för allmänhetens skullhålla garden högt infill dess arbetsgivarverket och ytfrandefrihetsutredning-enhar hunnit i fatt problematiken. En av mina frågor underlät justitieministern att besvara. I mindesperafion över aft alla alltid duckar för inflammerade problem i stället föratt dra svärdet eller ta fram skalpellen frågade jag också: "Vem har i dagauktoritet att tolka grundlagarna? Vem svarar för deras efterlevnad? Vembeivrar överträdelser av dem? Är det och dess konstitutionsutskotteller är det regeringen?" Justitieministernhar nu älskvärt nog tolkat grundlagarna åf . uttalade sigkonstitufionsutskottet i går i ett annat sammanhang för aft denna uppgiftrimligen fillkommer just detta utskott, eftersom övriga utskottalltid hänskjuter sådana tolkningsfrågor till konstitufionsutskottet. Jagskall inte vara förmäten nog att falla utskottet som sådant i ämbetet, men jaghar inte kunnat undgå att finna att tryckfrihetsförordningens 1 kap. 1 § andrastycket och tryckfrihetsförordningens 4 kap. 1 § borde kunna tolkas i en vidaremening än blott och bart såsom avseende författares och boktryckares relafionerfill jusfitiekanslern. När män och derasefterföljare har talat om "säkerställandet av ett fritt meningsutbyte och enallsidig upplysning i vad ämne som helst" och därvid ställt varje svenskmedborgare under en grundlags skydd mot överheten, var det på grund av enlångvarig och smärtsam erfarenhet av envåldsmaktens och dess beskäftigahantlangares tilltagsenhet. Men såvitt jag förstår upplevde de inteskråväsendet som någon egentlig risk. Motbakgrund av de senaste årens erfarenheter skulle de kanhända ha givittryckfrihetsförordningen en vidare syftning men kanske i gengäld varit litetförsiktigare med regeringsformen. vill det snarare förefalla som om "tidens spe ochgissel, förtryckets vrånghet, övermodets hån, senfärdig lag, närgångenämbetshögfärd och de sparkar odågan ger den tåliga förtjänsten" hämtarsina bidrag väl så mycket från olika stater i staten som från statsmakternasjälva. Det är bara det, att mot stater i staten erbjuder f. n. varken grundlageller annan lag medborgarna erforderligt skydd. Det är min förhoppning aftjustitieministern inte skall fastna i alltför mycket jurisferi där borta idepartementet, utan med de friska krafter han visade sig ha som riksdagsmanfortsätta att begrunda dessa problem - över hela linjen, inte bara vad detgäller det fria ordet - och därigenom kanhända göra sig förtjänt av ettmonument varaktigare än kopparn. 15BERTIL FISKESJÖ (c): , när vi hade en storkonflikt påarbetsmarknaden, hade jag en frägedebatt med justitieministern. Jag, liksomhan, uttryckte då oro för de direkta och indirekta effekterna av konflikten pådet fria informationsflödet. Särskilt allvarligt var det - framhöll jag då -att informationen ströps i en konfliktsifuafion. Det är som det finnsett särskilt behov av en omfattande debatt och omfattande informafion. Detförekom också under konflikten - vilket i har varit innepå - en del ganska uppseendeväckande hot om direkta akfioner riktade mofmediainslag som ansågs obekväma. Vi minns också att beslutsfattandet i fråga omdispenser för material och annat som gällde massmedia gick trögt. har vi fått uppleva att de som själva arbetar inommassmedia och som i olika avseenden måste anses ha ett särskilt ansvar för detfortlöpande informationsutbytet medvetet har stoppat detta. Konflikten inommassmedia gick dessbättre snabbt över, men def som hände innebär naturligtvisett memento. Yttrandefrihet och tryckfrihet åtnjuter sedan gammalt ettstarkt skydd i vårt land. Det har både justitieministern och inne på. Vi försöker också ständigt förfina detta skydd. Men den lagstiftningvi har gäller förhållandet mellan samhället och enskilda. Det finnsnaturligtvis en historisk förklaring till detta. När skyddet började växa framkom onekligen det främsta hotet mot yttrandefriheten från offentligainstitutioner, från staten och kyrkan. Man kan kanske säga attyttrandefriheten har brutit sig loss från statens och kyrkans tidigaretvångströja. Lagstiftningen har således vuxit fram undan för undan, med1766 års tryckfrihetsförordning som ett märkligt monument. Det synsätt som dennalagstiftning vilar på är naturligtvis av stort värde. kan man, somGunnar här har gjort, säga att def minsann inte är tillfredsställandeatt de friheter som denna lagstiftning syftar till att skydda så lätt och påett så omfattande sätt kan sättas ur spel genom omständigheter som dennalagstiftning inte reglerar. Man kan tycka att det inte tjänar mycket till attfinsnickra med en lagstiftning som reglerar förhållandet mellan det allmännaoch det fria ordet, om omfattande eller sektorsinriktade konflikter på t. ex.arbetsmarknaden kan lägga hela landet i massmedialt mörker. Det som ligger närmast till hands att föreslå - och detsom , om jag förstår honom rätt, närmast vill förespråka, medanjustitieministern är litet försiktigare - är en lagstiftning som förbjuderåtgärder på arbetsmarknaden om dessa hotar informationsfriheten. Man skullealltså förbjuda öppna konflikter på massmediaområdet och t. ex. föreskrivaskiljedom om parterna inte kunde komma överens. Man skulle kunna bestämma attkonflikter på arbetsmarknaden i övrigt inte fick innebära åtgärder som drabbarmassmedia. Det här låter rakryggat och enkelt, det erkänner jaggärna. Men personligen tycker jag inte att man i första hand skall tillgripalagsfiftnings-åtgärder. Vad jag nu liksom tidigare vill rekommendera är istället att man Om möjligheterna att hävda medborgarnas grundlagsskyddanderättigheter Ommöjligheterna att hävda medborgarnas grundlagsskyddande rättigheter Def är tydligen också justitieministerns linje. Skälen tilldetta är flera för min del. Detär alltid olustigt atf lagstiftningsvägen gå in med restrikfiva bestämmelserpå massmediaområdet. Respektabla motiv kan föda mindre respektabla motiv förannan lagsfiftning. Det är vidare svårt att för den allmänna arbetsmarknadenåstadkomma en lagstiftning som klarar alla de vanskliga gränsdragningsproblemsom oundvikligen uppkommer där. Och det är alltid olustigt att genomlagstiftning frånta stora grupper i samhället strejkrätt. Strejkrättenbetraktas ju alltfort i sig som en medborgerHg fri- och rättighet. Den är ocksåomnämnd i grundlagens fri- och rättighetskapitel- låt vara med möjlighet tillinskränkningar. Detär också tveksamt om en påtvingad lagstiftning i alla lägen skulle respekterasav de berörda. Och jag ställer frågan vilka sanktioner samhället ' kan vidta omstora medborgargrupper anser sig drabbade av restriktioner som de tycker ärorättfärdiga. Jaghar alltså den uppfattningen att respekten för lagstiftning skulle kunnariskera att bli mindre än respekten för frivilliga överenskommelser. är detju så, som justitieministern har sagt, att i verkliga krissituationer kanriksdagen gå in och avbryta en konflikt som man av något skäl anser varasamhällsskadlig. Men jag delar naturligtvis uppfattningen att det alltid ärbäst att undvika konflikter på arbetsmarknaden och försöka se till att de intedrabbar massmediaområdef. Jagtycker alltså atf man nu på den allmänna arbetsmarknaden borde försöka få fillstånd något allmänt ramavtal, som man kommer överens om i lugn och ro under denhär tvååriga mandatperioden och där man så långt sig göra låter reglerarundantag och dispenser, som bör gälla om nu olyckan skulle hända igen aft vidrabbas av en större allmän konflikt på arbetsmarknaden. Defär självklart att parterna på det direkta massmediaområdet bör sätta sig ned iambitionen att ta fram ett nytt långsiktigt fredsavtal, även vad gällerjournalistgruppen. Det har man ju haft tidigare, och def har fungerat bra. Jaghar svårt att förstå att man inte skulle kunna åstadkomma ett nytt sådant fredsavtal. Den kärnfråga viegenfiigen diskuterar - om meningarna härom möjligen skulle brytas - gäller juskyddet för yttrandefriheten mot andra än samhällets organ. iVärmdö har gjort en elegant och vad jag förstår korrekt analys av det gällanderättsläget på detta område. Låtmig bara peka på atf den här frågan, om hur man skall skydda yttrandefrihetenmot andra än samhällets organ, infe gäller något problem som har kommit upp ianledning av den senaste konflikten eller fjolårets konflikt, utan det är eftproblem som har diskuterats . Redan i samband medtryckfrihetsförordningens tillkomst diskuterades frågan. Den kommittésom lade fram förslaget till ny tryckfrihetsförordning föreslog att man skulleinföra en bestämmelse om att det inte var tillåtet för enskilda att på grund av en skriftsinnehåll hindra tryckningen, utgivningen eller spridningen av skriften. Det varemellertid inte fråga om något allmänt skydd mot en arbetsnedläggelse. Båderegering och riksdag ansåg då att det skulle uppkomma stora svårigheter atf ilag närmare ange i vilken omfattning tvångsåtgärder av enskilda för attundertrycka misshagliga skrifter skulle anses som rättsstridiga. Man sade attåtgärder av ideella föreningar och andra enskilda sammanslutningar motskandaltidningar, pornografiska skrifter o. d. ibland kunde anses mycketberättigade, även om de inte inskränkte sig till ogillande omdömen ochuttalanden. Sedangick tiden, och 1970 fick massmediautredningen i uppgift att ta ställning fillfrågan om behovet av särskilda regler som garanterar att yttrandefriheten itryck inte begränsas genom åtgärder av enskilda. lämnadesitt betänkande 1975, och också den utredningen konstaterade atf en regleringskulle medföra svåra gränsdragningsproblem. Utredningen fann att förbudet mothindrande åtgärder borde ha samma omfattning som det ditfills hade haft, dvs.att enbart avse myndigheter och andra allmänna organ. Den uppfattningen godtogsav det stora flertalet remissinstanser. Mankan alltså säga att vi har erfarenhet av att det är en svår uppgift attåstadkomma en genereU reglering, som skall kunna skydda yttrandefriheten motåtgärder från enskilda. ligger uppgiften på yttrandefrihetsutredningen, ochvi får se vad denna utredning kan komma fram fill. Dettavisar möjligen också att det inte alltid är lagstiftningsvägen som är denlämpligaste. När det gäller frågor som yttrandefrihet och tryckfrihet får manbeakta att det måste vara en idé, en tanke eller en anda i varje medborgaressinne som skall vara grunden för att dessa friheter skall kunna ta sig uttryck. Detjag nu sagt har rört det eventuellt kommande rättsläget, men låt mig gå övertill det som är gällande. Jag vill då säga att det framgår av det svar jaglämnat fill att jag menar att det i första hand bör ankomma påarbetsmarknadens parter att ta sitt ansvar för att sådana vitalasamhäUsin-tressen som nyhetsförmedlingen och opinionsbildningen inte skadas avfackliga stridsåtgärder. Jag utgår från att man särskilt inom de fackligaorganisationerna på massmediaområdet är väl medveten om de faror som kan uppkomma,om yttrandefriheten och informafionsfriheten inte kan utövas på det sätt somvåra grundlagar viU värna om - låt vara att grundlagarna i och för sig riktarsig mot det allmänna. Ett sätt att slå vakt om dessa friheter är att slutafredsavtal på området. Det har tillämpats tidigare, och jag hoppas att parternakommer att diskutera ett nytt fredsavtal. Sisthar vi då möjlighet att, om vitala samhäUsintressen hotas, lagstiftai det konkreta fallet. Detta har tillämpats . Det är kanske intenågon särskilt lyckad lösning, men den finns där. Den är dock ganskakomplicerad, och även i denna del bör man a-wakta det utredningsarbete sompågår. Låt mig, herr talman,också besvara den fråga som menar Ommöjligheterna att hävda medborgarnas grundlagsskyddande rättigheter Ommöjligheterna att hävda medborgarnas grundlagsskyddande rättigheter att jag inte har besvarat,nämligen frågan om vem som tolkar grundlagarna. Det gör en mängd organ i vårtsamhälle. Inom ramen för lagprövningsrätten har alla myndigheter och domstolaratt efter sina förutsättningar bevaka att grundlagen följs. Sedan har vi vissaspeciella organ. Jusfifieombudsmännen skall se till att myndigheterna i sinverksamhet iakttar att medborgarnas grundläggande fri- och rättigheter inteträds för när i den offentliga verksamheten. Vi har också jusfitiekanslern, somär regeringens ombudsman och som i den egenskapen skall vaka övermyndigheterna men också över att tryckfriheten kan utövas enligt bestämmelsernai tryckfrihetsförordningen. Man kan också säga att regeringsformens fri- ochrättighetsregler återspeglas i våra allmänna lagar, och det ankommer därmed påolika myndigheter inom rättsväsendets område att övervaka att dessa lagreglerefterlevs. Tillsist viU jag, herr talman, eftersom frågade vad arbetsgivarverkethade med detta att göra, för tydlighetens skull nämna att jag avsåg en relationbeträffande anställda. De kunde vidta vissa åtgärder som hadekunnat hota dessa friheter, och det är en relation som arbetsgivarverket haratt gå in på. Anf.17 i (m): Jag ber att få tacka för den komplettering till sitt svar somjustitieministern här har givit. Jaghar inte mycket att tillägga. Det verkar som om uppfattningarna om vad som ärgällande rätt inte skiljer sig särskilt mycket mellan justitieministern,ordförande och mig. Frågan är om man vill försöka uppnåen förändring av gällande rätt eller om man vill ta sig fram på andra vägar. Jaghör väl till dem som har tyckt och tycker att om man vill bevara andan itryckfrihetsförordningen i ett annorlunda samhälle än det för vilketförordningen skrevs, så måste den innehålla ett skydd inte bara mof företeelsersom tillhör historien utan också mot de företeelser som har aktualitet i dag.Men jag är medveten om att detta kan vålla svårigheter, och jag är självfalletberedd att avvakta vad yttrandefrihefsutredningen kan komma med. Jag villminnas att justitieministern i sitt svar sade "atfyttrandefrihetsutredningen skulle se på de här problemen". Jag hoppas attutredningen gör något mera än att bara se på dem. Utredningen får väl försökaatt hantera dem. I övrigt är det kanske värt aft notera att bådejustifeministern och ordförande, även om de inte hardragit sina svärd, dock har skramlat en smula med dem. Det är möjligt att dettakan ha en pedagogisk effekt på ordförande. Låt mig barabeträffande det arbete som pågår inom yttrandefrihetsutredningen när det gällerden här frågan citera vad min företrädare skrev i direktiven till utredningen: "Det är naturligt atf kommitténi detta sammanhang också behandlar frågan om hur man skall se påyttrandefrihetsbegränsande åtgärder som vidtas av enskilda." Detta visarju att man när dessa direktiv skrevs, som jag helt instämmer i, ansåg att kanman finna möjligheter till en lagstiftning skall vi också göra någonting. 5§ Föredrogs och hänvisades 1980/81:143 tilljustitieutskottet 1980/81:153 tilljordbruksutskottet 6 §Föredrogs och hänvisades Motionerna 1980/81:2025-2028 tillnäringsutskottet /81:2029 till skatteutskottet /81:2030 tillutbildningsutskottet /81:2031 till civilutskotfet /81:2032 tilltrafikutskottet 7 §Föredrogs och bifölls Interpellationsframställningarna 1980/81:115-118 8§ Anmälan av interpellation Anmäldes och bordlades följande interpellation somingivits till kammarkansliet 1980/81:119 av BertUHansson (fp) till statsrådet om rätten till asyl i förvissa turkiska flyktingar; Särbehandlingen av kristna asylsökande från Turkiettillkom genom beslut av den första trepartiregeringen. Det skedde isamförstånd mellan ansvariga myndigheter och företrädare för ,frikyrkorna. Röda korset samt de assyriska och syrianska föreningarna. Man ansågsäkert att åtgärden var den enda möjliga för att man skulle kunna komma tillrätta med en kaotisk situation. Steg för steg har emellertid sådanaförhållanden skapats som icke kan accepteras. Assyrierna/syrianerna frånTurkiet har vägrats den rätt till individuell prövning som alla asylsökande harenligt svensk lag. Detta är ohållbart. Dekristna assyrierna utgör en liten folkspillra i . De lever under mycketsvåra förhållanden på grund av religiös förföljelse. Många av dem har valt atflämna sitt hemland. En stor grupp har sökt sig till . Men alltsedan 1976har assyrier avvisats från , ibland under upprörande former. Fp-regeringen beslutade om en delpositiva förändringar. Beslutet innebar bl. a. att nära anhöriga till personersom redan hade tillstånd skulle få stanna här.