prot · G409108 · 1980-12-31 00:00:00 — Svaret är - i starkt koncentrerat sammandrag - att regeringen inteär beredd att i budgetpropositionen ta ställning till SÖ:s förslag tillreformer i tolkutbildningen. Arbetet därmed pågår i kanslihuset. Detta är skälnog för utskottet att avstyrka motionen och för oss motionärer att avvakta. Men eftersom ganska få politiker har haft anledning attsätta sig in i problemkomplexet tolkutbildning, tolkanvändning och tolktaxor,vill jag gärna motivera varför nuvarande ordning omöjligen kan accepteras ilängden - egentligen inte heller på kortare sikt. Vi kan i sammanhanget helt bortse från de simultantolkarmed internationell utbildning som verkar i . De är ett tiotal och harvarken med budgetpropositionen eller med vår motion att skaffa. Övriga tolkar, som anlitas vid domstolar,polismyndigheter, i sjukvård och vid socialbyråer m. m., har enligtstatsmakternas intentioner att genomgå godkännandeprov, anordnade avkommerskollegium, som med ett noggrant skriftligt och muntligt test fastställerom tolkarna håller som det heter "god minimistandard". Godkänd tolkär en skyddad benämning, och det finns omkring 500 sådana tolkar ilandet. har via SÖ satsats i medeltal 7-8miljoner på utbildning av s. k. kontakttolkar - bara benämningen är enanomali - och s. k. arbetsplatstolkar. Det är tveksamt om de senare verkligenkan kallas tolkar, eftersom tolkning är ett neutralt överförande från ett språktill ett annat och det från fackligt håll hävdas att arbetsplatstolkar börfungera som invandrarens ombud, dvs. tillrättalägga, förklara och bevakainvandrarens intressen. Det är mycket möjligt att det på sina håll skullebehövas sådana tvåspråkiga arbetsplatsombud, men att kalla verksamhetentolkning med de stränga etiska krav som förenas med det begreppet är högstobefogat. Tack vare anslagen till tolkutbildning vid folkhögskoloroch studieförbund har ca 5 000 personer nu gått igenom en sådan utbildning.Ändå föreligger dels en brist på kvalificerade tolkar medkommerskollegiets godkännande, dels ett överskott på tolkar som inte genomgåttgodkännandeprovet och som har mycket svårt att få några uppdrag. Hur kommer det sig då att så många går kursen - ca 5 000under -och så få klarar proven - ca 500, dvs. Det torde förhålla sig så att tolkyrket, genom de vagabestämmelser som finns i förvaltningslagen om användning av tolk och genom deosäkra anställningsförhållanden som råder, inte är attraktivt för mångaspråkkunniga som skulle kunna bli utmärkta tolkar och fylla bristen. Inom deflesta språkområden finns det en rekryteringsbas. I och för sig är tvåspråkighet ingen garanti för att manblir en god tolk, men det är en grundförutsättning. En annan nödvändigkvalifikafion är god språkkänsla och förmåga att snabbt överföra yttranden frånett språk till ett annat- neutralt och med helst identiska språkliga nyanser. Denna egenskap kannaturligtvis tränas upp inom ramen för en tolkutbildning, men det viktigaste iutbildningen - den korta utbildning som kontakttolkarna nu får -ärorienteringen om det svenska samhället och kunskap om de efiska krav och dekrav på objektivitet, tystnadsplikt etc. som tolkningen ställer. Fördem som genomgår kommerskollegiets specialprov som rätts- resp. sjukvårdstolkarkrävs dessutom den speciella terminologin från resp. områden. Denakademiska tolkutbildningen, som redan nu är liten fill omfattningen, skärs nedytterligare, vilket enligt min uppfattning är helt berättigat. Omtolkkandidaterna har grundförutsättningarna, bör en kortare sluttrimning på20-40 poäng vara till fyllest. klarar av de akademiskt utbildadetolkarna kommerskollegiets prov, men det är troligt att de också med en kortarekurs hade varit lika väl skickade för sitt värv. Såtill orsakerna till tolkarnas osäkra försörjningsmöjligheter! Förvaltningslagenstadgar att myndighet vid behov bör anlita tolk men inte att den i första handskall anlita av kommerskollegium godkänd tolk - jag har mofionerat om en sådanändring i lagen, men den frågan behandlas i annat sammanhang. Det är alltförlätt för tolkförmedlingarna att ta första bästa tolk som finns tillgänglig -beställningsrutiner är det inte så lätt att få att fungera. En organisation medtolkar stationerade vid läkarstafioner, socialvårdsbyråer o. d. vissa tiderför vissa frekventa språkgrupper fungerar bra - och tolkjourer bör ocksåövervägas. Tolkbristuppstår inom vissa samhällssektorer, därför att de tolktaxor som fillämpas ärså oenhetliga. arvoden är - jag reserverar mig för deeventuella höjningar som kan ha gjorts - . för godkändrättstolk, . för godkänd tolk och ca . för icke godkänd tolk.Kommunförbundets motsvarande rekommendationer, som i stort sett följs avkommunerna, ligger på . för godkänd och . för icke godkänd tolk. Detbehövs ingen större fantasi för att förstå vart de godkända tolkarna söker sig.Varför skall t. ex. sjukhus och socialbyråer- kommunala ansvarsområden - sättaspå undantag? Vadsom behövs är en enhetlig tolktaxa inom stat och kommun, fastställdaiiiträdesfordringar - test - till tolkutbildningen och slutligen enhetligkompetens som den som kommerskollegium utfärdar. Också fritidstolkar inommindre frekventa språkgrupper bör ha denna kompetens för att säkerställainvandrares rättstrygghet och effekfiviteten hos berörda myndigheter ochserviceorgan. Attvara tolk måste få bli ett yrke. Annars kommer den bedrövliga situation attbestå, som redovisas i en välgjord undersökning 1979 på uppdrag avinvandrarverket, UHÄ, SÖ och kommerskollegium, att t. ex. en tiondel av deverksamma tolkarna - och bland dem ingalunda bara godkända tolkar -svarade förtvå tredjedelar av alla tolkuppdrag. Endast en bråkdel av dem som samhälletbeviljat utbildning för ca 40 miljoner verkar som tolkar, och om av demvet vi säkert att de inte genomgått de prov som inrättats speciellt för dettaändamål. Åtskilliga av dem kan naturligtvis fungera hyggligt ändå, på samma sätt som obehöriga lärare räddarmånga skolor. Eftersom situationen är besvärlig för tolkförmedlingarna,har RIB -invandrarbyråernas fackliga organisafion - med invandrarverketsprojektstöd utarbetat ett eget test för att fastställa icke godkända tolkarslämplighet. På många håll används regelbundet icke godkända tolkar, medan avorganisatoriska eller andra skäl de fåtaliga godkända saknar regelbundnauppdrag. Regeringen har inte tagit ställning till SÖ:s slutsatserav den undersökning jag berörde, och det vore en olycka om man skullefölja SÖ:s förslag söm mot bakgrund av undersökningens resultat trotsar allalogikens lagar. Utvärderingen har bl. a. följande brister. Ingen utvärdering har gjorts av huruvida utbildningensinnehåll är avpassat efter de faktiska behoven eller kommerskollegiets krav på"god minimistandard" eller om undervisningsmaterialet är lämpligt förändamålet. Ingen diskussion förs om för- och nackdelar med nuvarande huvudmannaskapoch nuvarande undervisningsformer. Man kan t. ex. fråga sig om en såmålinriktad utbildning är förenlig med det fria och frivilliga folkbildningsarbetet. Det är en varm förhoppning från oss mofionärer att enbättre tingens ordning förbereds i kanslihuset. Enligt'SÖ:s förslag skullesituationen förbättras genom ökad utbildning av tolkar enligt nuvarande modell.Detta måste förhindras - i denna fråga har inte bara SAF framfört liknandetankegångar som vi gjort utan också UHÄ, invandrarverket, kommerskollegium,den fackliga tolkorganisationen och säkert flera tunga instanser. Att varatolk måste få bli ett yrke. Budgetproposifionen innehåller en uppräkning av bidragenför de 1 800 tolkkanditater som beräknas genomgå utbildning istudiecirkel eller vid folkhögskola. Den relativt låga nivån på destudiesociala villkoren har säkert tidigare avskräckt många kvalificeradepersoner från att delta. Felet är att vi satsar pengarna på kvantitet i ställetför kvalitet. Färre men bättre kvalificerade tolkar är vad som behövs. I dagslösas pengarna bort -större delen av dem som genomgått utbildningen bliraldrig verksamma som tolkar. Det är en eufemism att säga att vi motionärerkommer att följa denna fråga med stort intresse och återkomma med ettgökurs envishet och regelbundenhet. Mom. 1 (bidrag till de konsumentkooperativaorganisationernas centrala kursverksamhet) Utskottets hemställan bifölls med156 röster mot 155 för reservation 1 av m. fl. Mom. 2(anslag till viss central kursverksamhet) Utskottets hemställan bifölls med 156 röster mot 155 förreservation 2 av m. fl. Anslag till länsskolnämnderna, m. m. Utskottets hemställan bifölls. 13 § Anslag till länsskolnämnderna, m. m. Föredrogs utbildningsutskottetsbetänkande /81:19 om anslag länsskolnämnderna, m. m. 1980/81:100). I fråga om detta betänkande hållesgemensam överläggning för samtliga punkter. Under den gemensamma överläggningenfår yrkanden framställas beträffande samtliga punkter i betänkandet. 82RAUL BLUCHER (vpk): Argumenten för att samhället skall ta överproduktionen av läromedel ökar i styrka i takt med att denna marknadmonopoliseras. Läromedelsproduktionen har expanderat kraftigt, och det innebäratt privata intressen bestämmer över undervisningsmaterialets form ochinnehåll. bestämmer över utbildningens inriktning, men sedanöverlåter vi åt privata intressen att genom sin utgivning av läromedel tolkaoch styra en mycket stor del av undervisningen. Läromedlen och då i synnerhetde centrala läromedlen har en utomordentligt styrande roll inom undervisningen.Det kan inte vara tillfredsställande att besluten om läromedlens form ochinnehåll inte skall vara demokratiska beslut, fattade av personer som äransvariga inför politiska organ, att inte läromedelsproduk-fionen kankontrolleras av de samhälleliga organ som skall se till att skolan fungerar somvi gemensamt vill. Monopoliseringen av denna privata läromedelsproduktionförvärrar ytterligare detta hot mot demokratin och mot de skolpolitiska mål somär förankrade hos folkmajoriteten genom beslut i demokrafiska organ. Redan i en proposifion konstatera(;ie dendåvarande regeringen att utvecklingen på läromedelsområdet gick mot allt störreenheter. har monopoliseringen tagit ytterligare kliv.Läromedelsutredningen konstaterade attläromedelsproduktionen redan då var "så starkt koncentrerad till vissaföretag att man kan tala om monopolistiska tendenser". Kapitalkoncentrationen inom läromedelsproduktionen är påtaglig, och den innebär ett fåtalsinflytande över läromedlen. EsselteStudium -största läromedelsföretag - har av marknaden iSverige. Det är Studium som till stor del bestämmer vad landets eleveri grundskola och gymnasium skall lära sig, vad som är viktigast att lära ochvilka attityder och intressen som skall framhållas eller döljas. Att ett privat företag som sätter vinstmaximeringenföre omsorgen om kvalitet och hänsyn till målsättningar i läroplaner ochriksdagsbeslut är ett konstaterande som kan göras helt utan moralisering. företag ien kapitalistisk ekonomi, och hänsynen till andra intressen brukar inte ökautan tvärtom minska ju starkare grepp över marknaden som ett ledande företagfår. Vinstmaximering kräver också rationalisering och strävantill minsta möjliga antal anställda. Lönsamheten kräver detta. Överblicken överproduktionen och noggrannhet och omsorg om kvalitet måste där komma i andrahand. När uppmärksamheten för sedan riktades mot det stora utbudet tillminderåriga av videofilmer med förråande våldsinslag, så kom också landetsledande läromedelsföretag i fokus. Reaktionen hos företaget var en ny variant på det kändatemat: "Det hade vi ingen aning om." Om vi nu låter oss nöja med denförklaringen, så är den illavarslande. Större delen av läromedelsproduktionentill våra elever får inte löpa risken att bli utformad utan ansvar och insyn. Betänkandet från utredningen om läromedelsmarknaden beredsnu inom , meddelar utskottet. Men vad skall det bli? Berederregeringen frågan i riktning mot att samhället skall överta läromedelsproduktionen,öka sitt inflytande över den, eller gör den det inte? Det finns ingen anledning att inte stå kvarvid yrkande 5 i vpk-motionen 1317, och jag yrkar alltså bifall till det. Så till frågan om RPH-centralerna, rikscentralerna förpedagogisk verksamhet bland handikappade. Jag hade för drygt sedannöjet att delta i en konferens i anordnad av , . Jag vill här upprepa vad jag sade där: Låt oss slutatala om samhällets åtaganden på handikappområdet som "behjärtansvärdainsatser", det handlar om medborgerliga rättigheter. Vpk har i motion 1090 tagit upp kravet på ytterligare femkonsulenter till rikscentralerna och ytterligare tio tjänster. Vividarebefordrar på det sättet HCK:s eget krav, och jag kan också låta HCK ståför motivet genom att citera ur HCK:s 12-punktsprogram inför det kommandebudgetåret: "En avgörande förutsättning för om integreringen avhandikappade elever skall kunna fortgå och fungera är, att skolorna runt om ilandet har kunskap om och erfarenhet av handikappfrågorna. Länsskolnämndernakan i det här avseendet fylla en viktig funktion. Länsskolnämndernas kunskaperpå handikappområdet måste öka och nämnderna över huvud taget ges en aktivareroll när det gäller att ge råd och stödja enskilda elever och skolor. HCKkräver därför att konsulent- och reselärarorganisationen byggs utkraftigt." Jag yrkar bifall till vpk-motionen 1090, yrkande 3. Anslag till länsskolnämnderna, m. m. 83HANS NYHAGE (m): Det finns anledning att omgående konstateraatt utbildningsutskottet enhälligt står bakom detta betänkande. Ett enigtutskott yrkar alltså avslag på vpk:s hemställan om socialisering avläromedelsmarknaden. Vi har bl. a. motiverat avståndstagandet med attläromedelsfrågan f. n. är under beredning, vilket klart framgår av betänkandet. Jag vill isammanhanget påpeka att fullkomligt bortser från Anslag till länsskolnämnderna, m. m. den granskning av läromedel som f. n. äger rum. RaulBlucher antyder att den nuvarande läromedelsproduktionen andas monopolisering,är icke-demokrafisk osv. Jag upprepar att läromedlen i betydande omfattning ärföremål för granskning av en demokratiskt sammansatt granskningsnämnd. underkänner också helt kompetensen hos deansvariga ute i kommunerna. När man lyssnar till får manuppfattningen att man i kommunerna sanslöst sväljer allt vad som eventuellt kanstå i läromedlen utan någon som helst egen prövning. Naturligtvis prövasläromedlen av kommunerna innan de antas som läromedel. Skulle det i läromedlenförekomma så betydande avvikningar från demokrafiska uppfattningar som RaulBlucher gör gällande, är jag övertygad om att man i kommunerna har kompetensatt upptäcka detta och då ej befattar sig med den typen av läromedel. Jag tror iirligt talat inte att producenternas åstundanuteslutande är att finna största möjliga vinstmaximering. Så mycket känner jagändå till producenterna att jag vet att de arbetar seriöst för att framställaläromedel som står i överensstämmelse med de mål och riktlinjer som vi harfastställt här i . När det gäller den andra frågan som tog upp,är det alldeles uppenbart att vi kan tycka att det skall göras närmast ändlösainsatser för att hjälpa människor som lever med särskilda bekymmer, vilketonekligen de handikappade gör. Av fick man emellertid denuppfattningen att det inte görs speciellt stora insatser på området. I dettasammanhang är det därför mycket viktigt att erinra om vad som står iutskottsbetänkandet. Utskottet konstaterar först att det föredragandestatsrådet framhåller att den ökade integreringen av handikappade elever ivanlig undervisning ställer stora krav pä rikscentralerna för pedagogiska hjälpmedelför handikappade. Statsrådet föreslår därför en anslagsökning med ca 1,5 milj.kr. Denna anslagsökning har utskottet ställt sig bakom. Sedan lämnas iutskottsbetänkandet en fyllig redovisning av de tjänster som finns på dettaområde. Det är av sådan vikt att få detta inläst till protokollet att jag nuciterar vad som där har skrivits: "Vid RPH finns tjänster för t. ex.läromedelsproducenter, redigerare, tryckeripersonal, assistentpersonal m. fl.Genom den i propositionen föreslagna förstärkningen av RPH kommer ytterligareett antal tjänster av denna typ att kunna inrättas nästa budgetår. Vidlänsskolnämnderna finns innevarande budgetår sju regionala konsulenter förrörelsehindrade elever och fem regionala konsulenter för verksamhet blanddövblinda. Under anslaget fill länsskolnämnderna har utskottet tillstyrkten förstärkning av denna organisation med två nya tjänster för regionalakonsulenter för rörelsehindrade elever. Under anslaget Specialskolan m. m.:Utbildningskostnader bekostas innevarande budgetår 21 tjänster förspeciallärare (reselärare) för synskadade och 17 tjänster förförskolekonsulenter för synskadade. I budgetpropositionen föreslås underanslaget till specialskolan att medel skallanvisas för ytterligare fem tjänster för reselärare och sex tjänster förförskolekonsulenter för synskadade." Det finns anledning att framhålla detta. Mot dennabakgrund har utskottet velat ställa sig bakom det i budgetpropositionenframförda yrkandet. Jag yrkarbifall till utskottets hemställan på samtliga punkter. 84 (vpk) replik: Nej, Hans Nyhage, jag bortser inte från dengranskning som pågår eller skulle ha pågått - jag vet inte hur jag skall tolkabetänkandet och Hans Nyhages anförande. Det kan hända att en sorts granskningav läromedelsmarknaden fortsätter. Det är i och för sig bra att så sker. Vi fårväl se materialet när det kommer. Jag har ännu inte fått något klart besked omi vilken riktning den här granskningen tenderar, om den tenderar att på någotsätt belägga att min bild av den pågående monopoliseringen skulle vara heltfelaktig. Jag underkänner inte heller, Hans Nyhage, kommunernaskompetens att pröva. Det frågan gäller är ju urvalet, som man skall kunna prövali kommunerna och som begränsas av monopoliseringen - när det mer och mer blirett enda företag eller några samverkande storföretag som har monopol över helamarknaden. Sedan säger att man givetvis skulle avstå frånläromedel i vilka det görs avsteg från demokratin. Det är också enmissuppfattning av vad den här debatten handlar om. Avsteg från den formellademokratin, som vi är överens om, förekommer sannolikt inte särskilt ofta. Dethär gäller ju urvalet av attityder och värderingar i läromedlen som vi icke äröverens om i detta land. Demokratin skulle alltså fungera bättre om man hade enfullt demokratisk insyn när det gäller hur läromedlen skall se ut, så'att man iläromedlen får med så många värderingar som möjligt och får utrymme försynpunkter som icke gillas i de stora privata monopolbolagen. När det gäller handikappfrågorna läste Hans Nyhage upp'vadsom står i betänkandet. Jag har sett vad som står där, och jag har utgått fråndet när jag bedömt vad jag skall säga i mitt anförande här. Jag tror inte attHCK är helt nöjd med detta nej fill de begärda anslagen. Anslag till länsskolnämnderna, m. m. 85HANS NYHAGE (m) replik: För att undvika varje missförstånd vill jagpåpeka att det råder en fullt demokratisk insyn när det gällerläromedelsprodukfionen. De läromedel som berör de samhällsorienterande ämnenaär alltså föremål för en granskning av statens läromedelsnämnd, och som jagtidigare påpekat är den demokrafiskt sammansatt. Det finns alltså möjligheterför olika intressen att redovisa sina synpunkter i det sammanhanget. Detförekommer att vi gör påpekanden i läromedelsnämnden med anledning avinnehållet i läromedlen. Det är den första granskningen. Läromedel som intefyller de krav som samhället har att ställa på läromedel förs inte heller uppsåsom s. k. centrala läromedel. I och med att de inte förs upp som centralaläromedel har kommunerna fått en anvisning om att de läromedlen inte ärlämpliga att Anslag till länsskolnämnderna, m. m. Men detta är alltså den första granskningen. Den stora ochbetydande granskningen, där man måste förlita sig på människors objektivasynsätt, äger rum ute i kommunerna, där samtliga läromedel är föremål förgranskning innan de antas. Påståendet att utbudet skulle bli större om vi hadeen statlig läromedelsproduktion kan jag inte ställa mig bakom. Då skulle detverkligen bli fråga om en monopolisering. finns det alltså en fri konkurrenspå den här marknaden som gör att utbudet vidgas och som ställer konsumenternainför en valsituation, där de själva avgör vilken typ av läromedel de villanvända sig av. Jag tillbakavisar alltså med bestämdhet att det inte råderdemokrati på det här området. 86 (vpk) replik: Jag kan i och för sig mycket väl tänka migett genombyrå-kratiserat statligt läromedelsföretag, som icke har demokratiskafunktioner och som icke har denna insyn när det gäller utgivningen. Men vad somskulle kunna ske om man hade en statlig produktion är ju att man kunde få deninsyn, som talar om, redan från början, på produktionsstadiet.Någon sådan insyn får vi inte så länge ett stort monopolföretag svarar förutgivningen. Det är monopoliseringen som är hotet mot demokratin. Statens organför att granska läromedel, lärarna och skolstyrelserna ute i kommunernaproducerar ju icke själva och har icke något ord med i läget när det gäller attproducera läromedel. 87 HANS NYHAGE (m) replik: Läromedelsproducenterna är fullt medvetna omvilka villkor som gäller i det här sammanhanget. De är helt på det klara medvilka riktlinjer och mål för undervisningen som har beslutats av statsmakterna,och de är också på det klara med vad som står i läroplanerna. Detta är vad dehar att rätta sig efter och utgå ifrån när de producerar sina läromedel. Detvore mig främmande att tro att de helt skulle negligera dessa riktlinjer ochproducera läromedel som inte stämmer överens med dem. De skulle i så fall göradet i full vetskap om att läromedlen med all sannolikhet skulle fällas vid dengranskning som äger rum. Jag skulle vilja se den producent som utsätter sig förden risken. Jag påstår alltså med bestämdhetatt den ordning som vi har när det gäller att granska läromedel har visat sigvara god. Den är bra, och den motsvarar de krav vi har att ställa.Samtidigtpåpekar jagänengångatt jagförmindel är helt på det klara med att demänniskor i kommunerna som handlägger läromedelsfrågorna och inte minst lärarnaär fullt kompetenta att bedöma huruvida läromedlen uppfyller de krav vi skallställa på dem eller inte. 88ELVER (): I utbildningsutskottets sju sidor tjockabetänkande nr 19 behandlas många skiftande frågor, alltifrån pedagogiskahjälpmedel för handikappade till frågan om vi skall socialiseraläromedelsutgivningen. vill kortfattat beröra enav frågorna, som tas upp i det avsnitt som behandlar ett par motionerbeträffande länsskolnämndernas ANT-verksamhet. Vihar när det gäller ANT-verksamheten föreslagit att personalfrågorna får enlångsiktig lösning genom en fast organisation vid länsskolnämnderna och attANT-frågorna varaktigt ges en förstärkt plats i skolans undervisning. I och medden intensifierade debatten och den därmed ökade medvetenheten omalkoholproblemen och alkoholskadornas omfattning har insatserna ökat för om möjligt skall uppfylla den av antagna målsättningen att minskaden totala, alltför höga alkoholkonsumtionen, en målsättning som i andradebatter har upprepats . Enligt min mening harman inom skolan dokumenterat att man på ett förtjänstfullt sättföljt upp intentionerna. Också myndigheter och organisationer på flera orterhar gått i bräschen för ökade lokala insatser. Jag tror att detta kan sägasvara en av orsakerna till att vi kan konstatera att alkoholkonsumtionen minskaräven bland vissa ungdomsgrupper och att vi förhoppningsvis har börjatgrundlägga en mer avvisande attityd till alkoholkonsumtionen. Jag tror ocksåatt detta kommer att få en utomordentligt stor betydelse för såväl individ somsamhälle. Vihar i mofionen pekat på att om den gynnsamma utveckling vi kan spåra skallkunna fortgå och ytteriigare förstärkas, så måste skolan få ett ökat stöd förframfiden.