prot · G40922 · 1980-12-31 00:00:00 — Det avgörande för utskottet har varit att de som prakfisklhandskas med de här frågorna menar alt det är en svår, näst intill omöjliguppgift att ompröva äldre fall efter ett nytt regelsystem, därför atl då falletursprungligen prövades fanns det icke anledning atl notera de omständighetersom då icke var på samma sätt avgörande som de är enligt den nya lagen. Att gåtillbaka och återfinna dessa omständigheter är förfärligt svårt. Det är baradet utskottet har sagt. 39 (vpk): Jag kan väl ge det erkännandet atl det kanfinnas problem, men problem är väl också till för atl lösas. Jag tror att denbyråkrati som finns på det här området kan göra det på ett eller annat sätt. Desom jag har haft kontakt med i dessa frågor tycker inte att del skulle varaomöjligt. Proppen måste finnas längre upp i byråkrafin. Del måste vara där mantycker att det här är hopplöst. Om man följer resonemang, så vore del väländå bättre att hjälpa dem som det går att hjälpa än atl inte hjälpa någonalls. Del skulle vara en generös inställning. J ag tycker attsocialförsäkringsutskottet borde ha haft den. Utskottets hemställan bifölls. Mom. 7 och 8 Utskottets hemställan bifölls med295 röster mot 18 för motion 1979/ 80:1185 av m. fl. betänkande 1980/81:13 om höjdaräntesatser vid uppbörd av arbetsgivaravgifter (prop. 1980/81:16). Utskottets hemställan bifölls. 10 § Hälsohem m. m. betänkande 1980/81:1 om hälsohem m. m. 40ANDERS (): I slutet av det här anförandet kommer jag atlyrka bifall fill de motioner som behandlas i socialutskottets belänkande nr 1.Jag vill också i anförandet framföra en ganska lång rad samlade synpunkter inlebara på hälsohem utan också på vad jag brukar kalla den fria vårdsektorn och påden konventionella sjukvården i vårt land. Denmoderna svenska sjukvården är av mycket hög klass och fyller ett oersättligtbehov i samhället - det skall erkännas. Läkare och vårdpersonal uträttar ettsynnerligen viktigt, värdefullt och skickligt arbete, och de syntetiskafarmaceutiska specialiteterna är av oskattbart värde i de fall där de verkligenbehövs. Men det finns naturligtvis även avvikande uppfattningarbland många människor. En namninsamling i början av 1970-lalet visade atlnärmare 100 000 personer önskade valfri möjlighet atl bli behandlade medalternativa läkemedel och -metoder, vilket innebär s. k. naturmedel ochnalurenliga läkemetoder. En gemensam benämning på naturläkekonstens olika medeloch metoder är "den biologiska medicinen", som alltså omfattar intebara läkemedel - det som vanligen brukar kallas medicin - utan hela detnaturenliga medicinska behandlingsområdet. Den nämnda namninsamlingen omfattade främst städer ochstörre tätorter. Det kan därför förutsättas att många människor i mindretätorter och på landsbygden inte nåddes av möjligheten att ge sin uppfattningtill känna. Mot bakgrund av detta är det nog ingen överdrift alt påstå atlnågra hundra tusen människor i vårt land önskar ha tillgång till de gamlafolkmedicinerna, de homeopaliska medlen och övriga naturmedel. Detsamma gällerbeträffande tillgången till seriösa och kunniga utövare av de ickekonventionella behandlingsmetoderna - kiropraktik, naprapali, folzonlera-pi,akupunktur, etc. Det torde också gälla möjligheten all till rimlig kostnadkunna få behandling vid kunnigt och seriöst arbetande hälsohem. Många människor har en viss fruktan för de modernalasarettens något industrimässiga och rationella karaktär. Andra är skrämda förde syntetiska läkemedlens biverkningar. Andra återigen har rent allmänt en sånalurenlig läggning alt de anser att "naturliga" metoder och ett egethandlande är rätta vägen atl återvinna hälsan. Även dessa människor är fullt berälfigadefill sin andel av lämpliga omsorger från samhällets sida. Därför bör kunnigaoch seriösa aktiviteter inom vad jag vill kalla den fria vårdsektorn ocksåfrämjas och stödjas av samhället som ett värdefullt komplement till denkonventionella sjukvården. Avsikten är i dessa sammanhang aldrig att ersättaden konventionella sjukvården - men den bör kompletteras med mera humanitära,människonära och naturnära metoder. Vi är på väg att komma snett med sjukvården i samhället.Del bekräftas av de från andra länder kommande holisliska synsätten, dvs.helhetssynsätten, när det gäller människan. Vi har en hel dei att lära av dessasynsätt, som är moderna, dagsfärska, men även urgamla inom den traditionellamedicinen i andra kulturländer. I vårt land är situationen på sjukvårdsfronten litetoroande. Atl läka och bota tycks alltmer upphöra all betraktas som en egenaktivitet hos sjuka människor och blir i allt högre grad läkarens ochlasarettens uppgift. Den sjuka människan kommer därmed all i ökande omfattningomhänderhas av tekniska ingenjörsprodukter och kemiska preparat. Läkare ochvårdpersonal tycks få allt mindre tid atl sysselsätta sig med de sjuka, ochdärmed kommer kanske sjukvårdsdalorernas bildskärmar allt närmare pafienlernassängar. Sjukvärden håller alltmer på alt förvandlas från en personlig tjänst Hälsohem m. m. Hälsohem m. m. frånsjukvårdspersonalen till en rationell teknisk produkt från en myndighet. På detta sätt förlorar människorna alltmer sin vilja ochförmåga att dra försorg om sig själva - sörja för sin egen hälsa - och tillslut upphör de kanske helt all tro att ett självständigt handlande över huvudlaget är önskvärt och möjligt. I stället för atl mobilisera patientens egnasjälvläkande krafter, förvandlar den moderna tekniska sjukvården inle sällanpafienlen till en krafflös och oförstående åskådare till vad som sker med honom.En sådan utveckling är mycket oroande - både för den enskilde medborgaren ochför samhället. Liksom i all verksamhet måste vi alla varalacksamma för och uppmuntra all positiv självverksamhet. Då kostnaderna föralla tjänster -inom alla samhällsområden - har nått en sådan höjd som , ärvärdet av frivilliga insatser också högre . De människor som, genomegna åtgärder, försöker bibehålla sin hälsa är sannerligen värda all aktningfrån samhällets sida. Den alltmer mekaniserade sjukvården tillgodoser troligeninte de känslomässiga behov som många - särskilt då sjuka - människor har. Deflesta människor känner numera till begreppet psykosomatiska sjukdomar. Dessauppkommer som bekant vanligen genom en psykisk belastning - bekymmer, vantrivsel,jäkt - som i sin tur leder till en somatisk, alltså kroppslig, sjukdom. Manbrukar tala om psykisk och därmed senare total ohälsa. Lasarettet och apoteketklarar vanligen bara den somatiska delen - mer eller mindre fullständigt.Patienten lämnar därefter lasarettet utan att den psykiska delen är helad ochåtervänder till sin vanliga miljö, sin vanliga föda, sitt vanliga leverne ochsina vanliga påfrestningar. Den känslomässiga sidan av patientens besvär hardet ofta inte funnits fid och plats för i den rutinmässiga kroppsreparationenpå lasarettet. Läkarna och vårdpersonalen förstår i allmänhet del storavärdet av samtal och känslomässigt deltagande i patientens problem - men det ärtiden som inte vill räcka till. Ordet - "det läkande ordet" - är någotav läkekonstens känsligaste instrument. Redan för över 2 sadeAsklepios från Thessalien i : Först ordet, sedan växten-alltsåörtmedicinen-och fill sist kniven. Det är inte osannolikt att mycket av detbotande som sker "inom den fria vårdsektorn" till viss del kan beropå det känslomässiga engagemang som naturläkaren och hälsohemmets personal oftakänner för sina patienter. Det råder naturligtvis inget tvivel om att den medicinskavetenskapen har åstadkommil enastående viktiga och värdefulla läkemedel påsyntetisk väg -de syntetiska farmaceutiska specialiteterna. De har naturligtvisräddat oerhört många människoliv och botat otaliga sjukdomsfall. Det är heltenkelt nödvändigt att de verkningsfulla av dessa medel finns och att de kommertill användning i de fall där de verkligen behövs. Men detta hindrar inte attde s. k. naturmedlen och den biologiska medicinen bör ha en självklar plats somett värdefullt komplement - och i vissa fall som ett effektivt alternativ -fill den kemiska läkemedelsindustrins produkter. Detär vissa skillnader i verkningssättet mellan många av de kemiskasynlelläkemedlen och naturmedlen. De kemiska medlen är ofta mer selektivtverksamma och vanligen inriktade på sjukdomens symtom, dvs. dess iakttagbaraeller kännbara verkningar. De kan lindra smärlkänslor, minska feber, dödabakterier, reglera blodtryck m. m. Men detta ger inte verklig läkning i denmeningen att man stimulerar ett sviktande organ fill bättre egenfunkfion. Detkemiska syntetmedlet fungerar i stället - i många fall -som en protes eller enberoendeskapare som kan ge livslångt behov av medlet i fråga. Detta ärnaturligtvis en nödvändig och därför acceptabel lösning- om inte annat kanhjälpa! Ettverkligt läkemedel - ett lerapeuticum i ordets rätta bemärkelse - har en merahelhetsverkande process och fungerar på . Det verkar vanligen som enimpulsator till en naturlig självverkande kropps- eller organfunktion utan altinkräkta negativt på den totala biologiska processen. Naturmedlet är på så sätten sfimulator fill organismens egna självläkande krafter och har inga skadligabiverkningar, om rätt ämne och rätt dosering har valts. Menett viktigt komplement till de naturgivna läkemedlen är att pafienlen i övrigtlever ett biologiskt riktigt liv med avseende på föda, dryck, sömn och motion.Detta tillsammans kan ge underbara resultat! Det är sådant man kan lära ochuppleva på bl. a. hälsohem. Atthelt kunna tillfriskna enbart av läkemedel - vare sig det är kemiskasyntelmedel eller naturmedel - är att hoppas för myckel av förmågan hosenskilda preparat. De livsföringsfel som har förorsakat sjukdomen måste ändraseller elimineras helt. Härvid kan man verkligen tala om att gå till roten meddet onda - men det är just vad som måste göras för att återvinna förloradhälsa, och del gör man på lasaretten. Insatsenav en biologiskt orienterad, humanistisk helhetsmedicin - och gärna i sambanddärmed en radikal koslomläggning- kan vara den första och avgörande impulsenfill ett nytt, friskare liv för många människor. I flera fall har dessamänniskor också i samband härmed väckts till ett allmänt rikare och merafullödigt liv i harmoni med den naturliga livsordningen. Denbiologiska medicinen bygger bl. a. på antagandet att livet styrs av krafter,lagar och en verklighet som ännu är långt ifrån känd, utforskad och klarlagd ialla sina livsnödvändiga detaljer. Ett harmoniskt liv i full hälsa låter siginte rutas in i ett snävt industriellt, miljöholat och exakt vetenskapligtmönster. Men liksom naturen i övrigt har starka krafter till självläkning dågiflbelastningen minskar -1, ex. självreningen av våra sjöar då giftutsläppenupphör - strävar den mänskliga organismen till hälsa och helhet då betingelsernahärför görs gynnsamma. Men det måste göras, och det kan göras bl. a. påhälsohemmen. Detär mot bakgrund av denna uppfattning om naturen och människan som denbiologiska medicinen har utvecklat sin metodik och sina läkemedel. De människorsom är utbildade i de konvenfionella medicinska tänkesätten och metoderna -särskilt då läkare och vårdpersonal - och som är helt vana vid alt tänka ochhandla efter de skolmedicinska reglerna, har naturligtvis 5Riksdagens protokoll 1980/81:20-24 mycket svårt alt accepterade biologiskt medicinska principerna. Då tycks del vara myckel lättare förlekmän att förstå logiken och konsekvensen i de biologiska behandlings- ochläkemetoderna. Detta bekräftas också genom det kraftigt ökande intresset hosallmänheten för biologisk medicin och alla de såväl gamla som nya behandlingsmetodernainom "den fria vårdsektorn". Skallman som politiker ta ställning till aktuella motioner tror jag inte atl manskall gå till en läkare och fråga: Hur skall jag ställa mig i denna fråga?Läkarna kommer ännu inte atl vilja acceptera de här nalurenligametoderna, i varje fall inte i sitt eget handhavande av sjuka människor. Härgäller det för politikerna att i stället fråga folket där hemma hur de vill hadet och arbeta för deras känsloinriklning. Man bör alltså i detta fall ha modalt rösta efter en djupare egen övertygelse och efter uppfattningen hos folketpå hemmaplan och inte nödvändigtvis följa vad i och för sig mycket lärda ochdukfiga läkare säger. Ettav de viktigaste momenten inom sjukvården är alt fastställa vilken sjukdomeller skada som patienten lider av. I detta avseende är- åtminstone då detgäller rent kroppsliga fel - lasaretten naturligtvis suveräna med all denutomordentliga analysutruslning som finns tillgänglig där. Utan rätt sjukdomsdiagnosär det ju inte möjligt att ge rätt behandling. Atlställa rätt diagnos är för utövarna inom "den fria vårdsektorn" ettstort problem. Många synes vara förhållandevis skickliga att finna sjukdomensgrundorsaker - trots enkla medel och metoder - medan andra måste anses varahelt oförmögna alt ställa en fillförlitlig diagnos. De senare har följaktligeninte heller en säker utgångspunkt för sin behandling. Detta är naturligtvis enallvarlig brist inom utövandet av terapi inom "den fria vårdsektorn",där terapimetoderna ofta kan vara mycket verkningsfulla då sjukdomen är känd.Men med sina enkla "naturliga" diagnosmetoder, med människokännedom,intuition och erfarenhet tycks många av dem ändå finna rätt sjukdomsorsak - ochrätt botemedel! Detunderlättar givetvis avsevärt om sjukdomsdiagnosen är klar genom enomsorgsfullt utförd medicinsk utredning på ett modernt lasarett med tillgångtill alla erforderliga tekniska hjälpmedel. Liksominom den konventionella sjukvården finns det inom "den friavårdsektorn" mer eller mindre skickliga utövare av sin specialkunskap.Många har gedigen erfarenhet och är även i övrigt väl skickade att hjälpa sjukamänniskor fill bättring och hälsa. Flera av dessa utövare är vanligen välinsatta i olika behandlingsmetoder och kan med god framgång välja rätt metod elleren kombination av medel och metoder. Detfinns också ett antal utövare som - av olika skäl - inte är så kunniga ochtillförlitliga. De kan ha stort intresse alt vilja hjälpa sina medmänniskor,men de saknar kanske rätt psykiskt anlag och förmåga eller rätt prakfisklhandlag. De som är nybörjare inom sitt fack kan rimligtvis inle ha någonpafienler-farenhet att bygga på. De som har en kortvarig utbildning kan integärna äga så goda kunskaper som en mera välutbildad person osv. Men attunderkänna vissa utövare för att de är unga och oerfarna eller på grund avkortvarig utbildning är interiktigt. Inom den här verksamheten måste man acceptera atl myckel grundar sigpå verklig fallenhet för uppgiften och därmed följande inluifion och - i mångafall - verklig människokärlek. Det senaste är inte det minst viktiga i en såkänslofylld verksamhet som sjukvård vanligen är. Mende som verkligen behöver hållas efter och avslängas från sin verksamhet inomvårdsektorn är naturligtvis de som är helt olämpliga för sådant arbete och desom främst är verksamma för att förtjäna så mycket pengar som möjligt på andramänniskors förhoppning om hjälp. Delär sannolikt att en ökad samverkan mellan olika samhällsorgan och den friavårdsektorn skulle avsevärt bidra till att de olämpliga utövarna avvårdverksamhet sanerades bort. Jag har tidigare förespråkat någonform av godkännande och legitimafionsnivåer för de fria utövarna samt krav påkvalifikationer inom resp. branschorganisationer. Detta skulle kanske vara tillhjälp när det gäller att sanera bort de olämpliga utövarna. Iflera mofioner och anföranden har jag bl. a. också framhållitvärdet av atl välrenommerade utövare av naturmeloder knyts fastare fill denkonvenfionella sjukvården. En idealbild som jag har försökt utmåla vore attlegitimerade läkare bl. a. vid lasarett och hälsocentraler gavs bättrekunskaper om och förståelse för den biologiska medicinen. Härvid skulle detankomma på resp. läkare att dela upp pafientslrömmen i två grupper: dels de sommåste förses med konventionella läkemedel och i övrigt behandlas påkonventionellt sätt, dels de som hellre bör remitteras fill närbeläget hälsohemeller, varför inte, till lasarettets egen hälsoklinik för avgiftning ochbehandling enligt den biologiska medicinens grunder. Underförsommaren var jag på en studieresa i och , och jagbesökte därvid åtta olika hälsohem som arbetade helt efter metoder baserade påvegetarisk kost och med biologiska medel och mediciner. Detta gav mig enbekräftelse på rikfigheten av vad de som intresserat sig för de här frågornainom värt land har framfört men inte lyckats få gehör för med någonstörre framgång. Det var också en fantastisk upplevelse för mig att se hur manbotade människor där, hur man botade dem varaktigt. Och sjukkassorna betaladevilligt avgifterna. Orsaken till del var att patienterna verkligen blevvaraktigt friska. Jagsade tidigare att ett lasarett bör kunna skicka vissa pafienter till exempelvisen hälsoklinik inom lasarettsområdet, där "dukfiga syster " tarhand om dem och med fasta och annan avgiftning får dem att komma i ettnormaliserat och bra utgångsläge och därefter hjälper dem in på en ny väg tillhälsa. För att anknyta till detta vill jag nämna att man vid ett mycket stortlasarett i hade just en sådan specialklinik inom området. Man kalladeden för "salladssjukhuset". Dit skickades fler och fler av de fidigarekonventionellt behandlade patienterna. I den takt som man gjorde människorfriska på det här salladssjukhuset skickade man snabbt dit nya pafienter. Mångaav läkarna och vårdpersonalen inom de övriga delarna av lasarettet önskade attde skulle få lära om och att de därefter skulle få tjänstgöra på del här"salladssjukhuset". Varför skulle vi inte kunna få någonting sådant också iSverige? Föratt få ökade kunskaper om vilka naturmedel och naturmetoder som ärverkningsfulla bör en centralt uppföljd provning av de olika medlen ochmetoderna äga rum. Delta har jag framfört i en av mina motioner. Frågan omnaturmedel, naturmediciner och icke-konvenfionella behandlingsmetoder är ju påsätt och vis av stor folkpsykologisk betydelse. Del är så många människor somtror på metoderna och som hoppas mycket av dem, så det vore verkligenvärdefullt att få utrett i vad mån de är verkningsfulla. Del behöver man inteovillkorligen göra i den form som jag har förespråkat i min mofion nr1979/80:1651, där jag talar om ett center för en mer kliniskt inriktadförsöksverksamhet än den som förekommer vid något av de vanliga hälsohemmen. Ensådan försöksverksamhet avseende kost, naturmedel och naturmetoder skulle kunnabli en förhållandevis pålitlig källa till kunskaper i dessa angelägna frågor.Där skulle man kunna få bekräftelse på vad som är verkningsfullt eller intebland alla de metoder som används fritt inom landet. Det skulle också kunnaleda till att vissa medel och metoder kunde rekommenderas fill ökad användningmen även till att verkningslösa medel och metoder skulle uppmärksammas - detsista är inle minst viktigt. Men det är, som sagt, inte nödvändigt alt upprättanågot dyrbart och koncentrerat center för detta. Del finns redan flera mindreförsöksplalser ute i landet som skulle kunna uppmärksammas och studeras ipositiv mening. "Vi har t. ex. de välrenommerade hälsohemmen Tallmogården,och Föllinge-gården med läkarna och . Där kan manbättre än man gjort följa upp kostfrågorna och den allmänna biologiskamedicinen. Man kan nämna akupunktören i som är både teleingenjöroch akupunktör och har en, det vågar jag säga, mycket förtroendeingivandeerfarenhet och anläggning för akupunkturbehandling och akupunkturexperiment.Vidare har vi den som jag vill kalla för svensk mästare i vitlökslerapi, AlmaNissen, på Brandals Hälsohem i . Hon är specialist på behandling medvitlök och på behandling enligt andra mycket enkla och billiga metoder. Ettotal pafienter har vittnat om hennes framgångar. Hon är mycket uppmärksammad iDanmark just nu och får framträda i radio och TV med sina idéer, men i Sverigehar hon inte uppmärksammats. Vi har anlroposofernas förhoppningsvis blivandeanläggning Vidarkliniken i , där man kan arbeta med den antroposofiskamedicinen. Påså vis kan man alltså sprida ut en mera kontrollerad och uppföljdförsöksverksamhet över landet. Arbetet kan ledas av kända och intresseradevetenskapsmän som professorerna m. fl. En viss posifivuppföljning av sådana förstående läkare, efter medverkan och klartecken frånsocialstyrelsen, är vad som främst är av nöden. Det skulle inte behöva kostaså mycket pengar. Denholisliska synen - helhetssynen - på den sjuka människan är vad somovillkorligen måste tillkomma i den svenska sjukvården. Detta kan man snabbastoch enklast åstadkomma genom atl vara generös mot de människor som arbetarseriöst inom den fria vårdsektorn, bl. a. på hälsohemmen. sätt somföreslås i mofionen söka ul de bästa medlen, metoderna och kostsammansättningen,såsom den tillämpas inom den fria vårdsektorn, och föra dessa erfarenheter uttill människorna kan leda en god bit mot målet "varje hem etthälsohem". Jag finner, herr talman, att utskottet visserligen haruttryckt sig förhållandevis välvilligt och positivt i dessa frågor, meninnehållet i utskottets sammanfattning är ändå mest en uppräkning av sådanametoder som försöksvis redan fillämpas och studeras i landet, dock inle isärskilt betydande omfattning. Det är alltså mest fråga om en uppräkning av enskildaaktiviteter som i många fall har startats och genomförts av enskilda personer.Myndighets- och riksdagsinitiativen är inte så imponerande. Till slut är det angelägel atl prövariksdagskollegernas inställning till bl. a. hälsohemmen. Jag ber därför att fåyrka bifall till motionerna 1979/80:490, 1979/80:1651, 1979/80:1658. Hälsohem m. m. Under detta anförande övertog andrevice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. Ianförandet instämde (). 41GABRIEL (): De här frågorna har diskuterats många gångerfidigare i . a. och jag har samtalat om dem. Jagskall därför försöka all fatta mig kort. Utskottet anser alt det är bra atl ta till vara verksammametoder inom vad man kan kalla för den traditionella medicinen, folkmedicineneller den biologiska medicinen. I utskottet har vi inga förutfattade meningarom atl det här skulle vara sådant som man över huvud taget inte skall ägna sigåt. I den mån det finns någonting i de här metoderna som är bra skall det tastill vara. Det är mycket möjligt all det finns, eftersom del ibland är fråga omläkemedel eller metoder som man har använt . Men vi gårnaturligtvis inte så långt som , som i en tidigare motion sadesig vara anhängare av i stort sett allt del som var skepfiskmot. Det räcker inte för oss, utan vi menar all skall man satsa på en metod såbör det finnas bevis för att metoden är bra - och med bevis menar vi då att detpå något sätt skall kunna styrkas genom vetenskaplig undersökning. Vi har intenågon anledning alt ställa lägre krav när hälsohemmen och förespråkarna förnaturmedicinen framträder med anspråk på atl ha förmåga atl bota sjukdomar änvi har på sjukvården i övrigt. Jag vill reagera när säger: Skall man taställning till vilka metoder som är bra, då skall man inte gå fillvetenskapsmännen eller läkarvetenskapen och fråga utan då skall man gå ochfråga folk på hemmaplan vad de tycker om olika sjukvårdsmetoder. I säger han att vi måste accepteramänniskor som ägnar sig åt sjukvård, även om de inte har någon störreutbildning eller erfarenhet, om de har en verklig fallenhet eller intuition.Däremot skall man avvisa dem som bara är ute för atl tjänapengar. Ja, men hur skall man då göra åtskillnad? Vem skall stå förbedömningen? Om någon är skicklig på att tjäna pengar är det antagligen enperson som lyckats få stöd av rätt mycket folk. Och vi vet att medicinenshistoria är full av människor som har lyckats att under ganska lång fid luragodtrogna sjuka atl de har en undergörande medicin. Den svenskasjukvårdspolitiken bygger på all den som framträder och åtar sig att botasjukdomar skall - i synnerhet om det sker med finansiering av allmänna medel -ha en godkänd utbildning och behandla människor på grundval av vetenskapensnuvarande ståndpunkt.