prot · G4097 · 1980-12-31 00:00:00 — Jag tycker att skulle lära sig mer om de ekonomiskateorierna och inte blanda ihop detta resonemang med politiskamålsättning när det gällde sysselsättningen. kunde t. ex. läsaföljande avsnitt ur samma uppsats; "Från liberalt håll har man med styrka framhålliticke endast att den höga och jämna sysselsättningen är önskvärd i och för sig.utan också att förekomsten av allvarliga ekonomiska depressioner skulle vara enfara för den ekonomiska friheten." Hårdare kunde man förmodligen inteunderstryka kravet på full sysselsättning, hårdare kunde man knappast understryka betydelsen av full sysselsättning för skapandet av ekonomiskt välstånd. Del var också den polifiken som fullföljde. Det var den politiken och dess idéer han fullföljde både som vetenskapsman och som politiker, och han gjorde det på ett sätt som vann internationellt erkännande. var en stor man. både på den politiska scenen och i sitt vetenskapliga arbete. är en skräpfigur på den politiska scenen som ingen kommer att sakna när han en '- Nr 7 gång lämnar den. r\ ,,!,, ,,,, ,1,,, Det är med talet om sysselsättningspolitiken ungefiir som medangreppen 15 oktoberI9S() "° " '''* '"' ''j'' '' ''' ' pensioner ochpensionärer. grundfalskt frän början till slut. Det saknar all täckning. I själva verket ärdet Allmän diti k ' ''" J"' P grundval av de idéersom utformade i sitt / ( , vetenskapliga arbete och i sinpolitiska verksamhet har den regering som jag har nöjetatt sitta i kunnat hålla sysselsättningen i på en högre nivå än den ipraktiskt taget alla andra med oss jämförbara länder. Det förhåller sigfaktiskt så-jag vill framhålla detta för , om han nu möjligen harlid att lyssna till en partiledare för ett så litet parti som mitt-att aldrigförr har sä många haft jobb i , aldrig förr har arbetslösheten igenomsnitt varit så pass låg som den är f. n. Det finns variationer, beklagligasådana, som tar sig uttryck i att man t. ex. i har en myckel högrearbetslöshet än genomsnittet för landet. Jag kan försäkra , medsamma intensitet som jag försäkrade att vi tänker slå vakt omfolkpensionärernas standard, att vi kommer att fullfölja denna av sysselsättningspolitik. Vi kommer inte att ge upp målet fullsysselsättning. Det är en fräck lögn att som gjorde hävdaatt skulle vara en vändpunkt i svensk politisk historia. Det skullevara då en svensk regering medvetet gick in för att använda arbetslösheten sominstrument för att nå ekonomisk stabilitet. Varifrån får underlagför sådana påståenden? Finns det någonting i den ekonomiska politik ocharbetsmarknadspolitik som den här regeringen har fört som kan ge den annat änett mycket högt betyg när det gäller sysselsättningen? Och finns det någontingbeträffande de riktlinjer för framtida ekonomisk politik som vi har lagt framsom kan ge underlag för dessa mycket grova och oförskämda beskyllningar?Självfallet inte. Det är möjligt att man med densocialdemokratiska kortsiktspolitiken rent teoretiskt skulle kunna hållaarbetslösheten några tiondels procent lägre under ett kortare övergångsskedeän vad regeringens politik tillåter. Men det som i praktiken skulle hända. omman som socialdemokraterna nu rekommenderar i stort sett skulle avstå från attföra en stabiliseringspolitik, är att vi skulle få en arbetslöshet som vi intealls skulle kunna klara med en aktiv arbetsmarknadspolitik. Sedanförstår jag inte riktigt varför , nu när vi bytt ut den socialdemokratiska regeringen, är så ovillig att acceptera att statsråd deltari riksdagsdebatterna. Det kan knappast vara till nackdel. Det förhåller sig ju på det viset, vilket kammarens ledamöter kanske inte har tänkt på, att varje gång som jag går upp och håller ett anförande har rätt till replik. Med andra ord: Varje gång jag begär ordet ökar jag hans möjligheter att föra fram det socialdemokratiska budskapet. Därför kan han inte komma och påstå att vi försämrar hans möjligheter att försvara sig. Jag tror att anledningen till att han avstår frånatt försvara sig är att han har för dåligt på fötterna och inte kan försvara sig. har alltså möjlighet att begära en replik och jag skulle då 46 önska att han svarade på följandefrågor. Utgångspunkten är den här. Vi har ett alltför stort underskott i Nr 7 statsbudgeten och ett alltför stort underskotti våra utrikes affärer. Vidare den har vi under det senasteårtiondet konsumerat praktiskt taget hela tillväxten. Vi måsteinvestera oss ur de här problemen. Då säger regeringen att vi måste klaradetta genom en återhållsamhet när det gällerden privata konsumtionen Allmänpolitisk och deoffentliga utgifterna. Vad säger då ni och vad grundar ni ert dchatt misstroendevotummot regeringen pä? Jo, ni säger att ni inte vill vara med om någonåterhållsamhet när det gäller den privata konsumtionen. att detöver huvud taget skulle vara något problem. Ni förklarar krig mot sparplanenoch säger att ni inte vill vara med om någon prutning beträffande Likväl skall ni öka investeringarna. Då blir min fråga till OlofPalme, som har precis lika på sig alt svara som den jag nu haranvänt; Hur skall detta kunna ske utan att man ytterligare ökar den 15 () replik: Jag är glatt överraskad över att ha fått enreplik. Dock blev jag litet sorgsen när jag hörde . Han läser nogfel och missuppfattar; jag har ingenting emot som privat person.Trots att jag ett antal är har varit hans bänkkamrat har jag ju överlevat - medfullt bevarad sinnesfrid och utan att ha blivit knivstucken en enda gång. Dethär förhållandet att vi väcker misstroendevotum visar att vi är angelägna omatt bereda möjligheten att snabbt fä njuta sitt otium. som säkertär välbehövligt och välförtjänt på många sätt. En annan sak är att jag avskyrherr politiska åsikter på vissa punkter, exempelvis inställningen tillfrågan om . till jämställdhetsproblemen och till fördelningsfrågorna.Men det är viktigt att vi rensar bort vad vi anser om privatpersoner och vad vianser om politiska personer. Överlevnad i politiken är icke möjlig om man integör denna klara avgränsning. Därför var jag sorgsen när jag lyssnade till herrBohman. Jag hoppas jag klarar mig från kniven även i fortsättningen. När det sedan gäller själva sakfrågorna är det alltsåväsentligt att ha klarlagt att ni vill ta bort garantin för fullständigvärdigbeständighet hos pensionerna. Jag accepterar inte att man kan hapensionstillskott som kompensation för detta, Det är ett helt annat problem.Jag accepterar inte era försök att dela in de äldre människorna iATP-pensionärer och folkpensionärer. De är pensionärer allihop, och de skallbehandlas lika i vad avser värdebeständigheten. Sedan: frågar ni mig om budgetunderskottet och omunderskottet i utrikeshandeln. Det är så dags. Det var vad vi sade; Om deborgerliga får bedriva sin överbudspolitik. som de talade för i 1976 årsvalrörelse, kommer detta att försvaga vår ekonomi, det kommer att undergrävavåra statsfinanser - och då är det farligt för både sysselsättning och socialtrygghet. Läs slutdebatten valrörelse. Det var ochmitt budskap, detsamma i replik efter replik. Sedansatte ni i gäng och försvagade ekonomin, och framför allt förstörde '' Nr 7 ni statsfinanserna totalt. Genomatt ni inte höll i utgifterna och genom att ni ,, , I inte skaffade inkomster blev detett gap. När vi sade. att detta går illa förr ,- 1 . u i(io/i eller senare sade ni: Ni iir vidskepliga, ni skräms, dethiir är inte så farligt. Ni begriper er inte på modern konjunkturteori. ,,, .. ,. , , gammaldags gökar, som säger att man skall hålla ordning på finanserna.- Allmänpolitisk & c & e k , , ,, Vad är del för prat. Och nusitter ni där med bekymret. Tycker inte ni också att del är besvärligtmed underskottet i budgeten och i statsfinanserna? Det äroerhört svårt för , och det måste vi komma åt - och det kan vi göragenom att föra en återhållsam politik och gradvis försökastiilla till rätta allt det som ni har ställt fill med. Men det vi säger är följande: öm man plötsligt drastisktbyter fot och drar i gång en hård åtstramningspolifik i en nedgåendekonjunktur, då blir resultatet minskad efterfrågan, ökad arbetslöshet, ökadutslagning av produktionsresurser. Och hamnar man i den ena villan värre iinden andra. Skall vi komma till rätta med detta måste vi göra del med enoffensiv politik, som håller människor och produktionsresurser i arbete. Detbetyder icke att vi ställer ut några bjärta löften. Jag sade nyssatt del inte blir tal om några vidare reallöneökningar pä ett tag. alt det inteblir tal om några stora reformer - eller om några reformer alls. Det blir kärvtoch besvärligt. Vi får ta åtskilliga år på oss för att rätta till det som nihar ställt till med. Det kommer att prägla det förslag som vi lägger fram imitten av november. Men det ni gör nu är alt ni. när plötsligt sanningens minutkommer till er. drar åt ekonomin så hårt att del blir arbetslöshet, kanskesjunkande produktion, mycket av stillastående i . Det är en dålig metod,en defensiv metod - även om jag förstår att ni är skrämda och har godaambitioner att ställa allt till rätta. Det är det som sker. Därför kan det inte kallas fräcka lögner att säga alt omman stramar åt ekonomin i en nedåtgående konjunktur, blir det arbetslöshet. Detär allmänt accepterad konjunkturteori, som vi bl. a. lärde oss av det enorma hyllningstal som höll fill , är detsynd att han skulle sluta med att beskriva Ohlins vetenskapliga gärning som en fräcklögn. Det var nämligen vad i realiteten gjorde. 16 (vpk) replik: fråga till mig. om jag kändetill de internationella oljeprishöjningarna, är ungefär lika intelligent som omjag skulle fråga ; Hur mycket utrymme finns det för lönehöjningar?Hur mycket skall löntagarna sänka sina anspråk för att oljebolagen skallfortsätta att förtjäna pengar? känner måhända till all deinternationella oljebolagen är de mest vinstrika företagen i världen just nu.Det vore intressantare om kunde berätta för den svenska riksdagenhur mycket de internationella oljebolagen betalade i skatt här i . president har reagerat mot att oljebolagen betalat för litet skatt. Får jagockså fråga: Vad har ni från regeringens sida gjort för att spara olja?Såvitt jag vet ingenting. Sedannågra ord till som jag fått talmannens tillstånd att den replikera.Ola som representant för del andra stora masspartiet höjer i c nudebattnivån här i kammaren genom att tala om skräpfigurer. Inte behöver ni väl bli så oroade bara för att vi liggeren halv procent efter Allmänpolitisk er. Ni är ju fortfarande ett störreparti än vad vi är. Det är ju inte vårt parti dphntt och andra partier. som kastar in nya människor som partiledare ungefär som man byterdockor i en kasperteater. De andra partierna sliter litet längre pä sinapartiledare. är uppenbarligen mycket irriterad överpåståendet om Ohlins testamente. säger att det bara är ett vetenskapligt arbete när talade om det goda i en 5-procentig arbetslöshet. Får jag börja med att läsa högt ur den uppsats av som det gäller. känner uppenbarligen inte till när den skrevs. "Man har därför anledning anta att 'full' sysselsättning, t. ex. i genomsnitt sysselsatta frånsett säsongarbetslösheten, kan leda till en högre produktions volym och bättre levnadsstandard för hela folket än en "överfull'sysselsätt ning av det slag som förekommit i . Det här besväras nu av. Han säger att det varinget förslag. Det var bara ett inslag i ett vetenskapligt arbete. Det är klart att det drar litet kallt om fötterna när vipåminner om det här -vi har gjort det tidigare, - men i erpraktiska politik tycks ni vilja omsätta Ohlins teorier. Arbetslösheten är inteuppe . men den är och närmar sig . Sedan vill jag fråga: Vad är det för vetenskap och vad ärdet för ekonomiska teorier som säger att arbetslöshet löser några problem?Jag kunde tillägga: Vad är det för ekonomiska teorier som säger att 3 %arbetslöshet löser några problem? Vår utgångspunkt är att man inte kan lösanågot problem genom att öka arbetslösheten. Arbetslöshet är tvärtom engrundläggande orsak till ekonomiska problem och balansbrister. Men det verkarsom om regeringen och inte känner till det. eftersom ni medvetetvidtar åtgärder som ni öppet säger kommer att leda till ökad arbetslöshet.Konjunkturinstitutet har beräknat att arbetslösheten kommer att uppgå till - det innebär ytterligare 70 000 arbetslösa människor. Men enligt merrealistiska bedömningar - och. i allra värsta fall. om lågkonjunkturen blirriktigt svår - blir arbetslösheten ännu högre. Har då verkställtBertil Ohlins förslag eller teorier? Hur förhåller sig då till dennya versionen av Ohlins åsikter? Om han inte föreslog arbetslöshet, varfördriver ni då en politik som närmar sig de siffror som företrädde 1947? Så får vi väl återgå till ordningen. Men jagskall i mitt anförande, i varje fall delvis, bemöta en del ting som förde fram i sina senaste repliker. Närkammarens ledamöter för sammankallades till 4 protokoll 1980/81:7-8 någontingi historia så siillsynl som en urtima riksdag, var motivetnödvändigheten att vidta stabiliseringspolitiska åtgärder för att hindra enunder hijsten ökande belastning på bytesbalans. Utvecklingen undersommarmånaderna hade ju bekräftat just de fiuhägorsom framfördes ,nämligen att efterfrägetrycket skulle bli betydligt starkare i den svenskaekonomin än ute i omvärlden, Momshöjningen och de tidigarelagda förhöjdapunktskatteökningarna var alltså helt enkelt nödvändiga för att inte denlångsiktiga planeringsstrategi som regeringen och hade beslutat sigför skulle försvåras. Strategin syftar till att konnna till rätta med degrundläggande orsakerna till vårt lands strukturella balansproblem - del storaluiderskottel i bytesbalansen och budgetbristen. Och båda beror-jag upprepardet efter de inlägg som har förekommit - ytterst på att vi i konsumerarmer än vi producerar. Varken vi politiker eller enskilda medborgare haranpassat konsumtionen lågaökningslakt i vårsamlade produktion-vår bruttonationalprodukt, alltså. Problemen har sedan starkt förvärrats av desprångvisa oljeprishöjningarna. Gapet mellan inkomster och utgifter i hela densvenska samhällsekonomin har blivit oroväckande stort och visar klaratendenser att öka. Ett lands underskott i bytesbalansen utgör, om inteunderskottet är rent tillfälligt, ett klart tecken på att ekonomin inte iirsund. Och när underskottet fått den storlek som fallet nu är för Sverigesvidkommande, - av vår samlade produktion avvaror och tjänster - och när det dessutoin tenderar att öka. då begränsaslandets handlingsfrihet i ett flertal viktiga avseenden. Det blir svårare att bedriva en aktiv växelkurspolitik ochatt hindra utländska prishöjningar att slå igenom hemma i . Det blir svårare att genom en inhemsk stimulanspolitikmöta en internationell konjunkturnedgångs svaga efterfrågan. Landets inkomsterförslår ju inte ens i högkonjunkturen till alt täcka utgifterna. Risken förarbetslöshet ökar. Och det är där vi är . Det blir svårare att med kreditpolitikens hjälp stimuleraen utbyggnad av produktionsapparaten. I stället framtvingas ett högt ränteläge,som i sin tur försvårar investeringar samt produktions- ochproduklivitetsfrämjande åtgärder. : Ju längre bytesbalansbristen består, desto merkommer utländska lån att pressa upp räntebördan pä folkhushållet, på allasvenska medborgare. Det kan leda till att enbart räntorna framtvingar nyautlandslån. Och ju går. desto svårare blir det att ta sig ur denhär onda cirkeln. Det allt överskuggande långsiktiga målet för Sverigesekonomiska politik måste därför vara att återfå balans i förhållande tillomvärlden. Och ett sådant mål är faktiskt ingenting nytt. Att under enlång följd av år strävat efter och också haft jämvikt i sin bytesbalans utgör isjälva verket en förklaring till att vi tidigare haft handlingsfrihet, enhandlingsfrihet som möjliggjort vår framgångsrika ekonomiska utveckling underflera tiotal år. Bakom detta centrala mål har alltsåinte bara stått den borgerliga trepartiregeringen utan också tidigaresocialdemokratiska regeringars finansministrar - de må hetat Per . Motiveringarna har varit desamma som . Det som varsanning i det förflutna är än mera sanning , då bytesbalansproblematikenblivit betydligt besvärligare på grund av oljeprishöjningarnas konsekvenser förvärldsekonomins funktionsförmåga och inflationsutvecklingen. För alt komma till rätta med vår obalans gentemotomvärlden måste vi också komma till rätta med obalansen här hemma, den inreobalansen - det stora underskottet i vår statliga budget. Även för detta krävssamma slags botemedel-en strategi som följer tvä huvudlinjer; att å ena sidandra ned den snabba konsumtionsökningen - både den offentliga och den privata -så att klyftan mellan vad vi konsumerar och vad vi producerar kan slutas ochatt å andra sidan skapa utrymme för ökad industriproduktion och tillväxt överhuvud taget. Men vi kommer inte. som många tror. att kunna lösa vårabalansproblem enbart genom en exportledd tillväxt. Det är orealistiskt att troatt vi skulle kunna till den grad förstärka vår exportindustriskonkurrensförmåga och dess försäljning på de internationella marknaderna, atthela bristen i bytesbalansen skulle kunna täckas. Därför måste också denimportkonkur-rerande hemmamarknadsindustrins kapacitet och konkurrensförmågaförstärkas, så att importsidan i handelsbalansen kan pressas tillbaka. Och härhar inte minst små och medelstora företag en mycket stor uppgift.Protektionistiska handelshinder måste vi bestämt och kategoriskt avvisa. Deskulle inte leda till avsett resultat. De skulle i stället få förödandekonsekvenser för det här lilla exportberoende landet. Det är beklagligt attsocialdemokraterna har föreslagit åtgärder av det här slaget, åtgärder som detidigare alltid har avvisat. Men detta kräver att den konkurrensutsatta sektornskostnadsläge och konkurrenskraft avsevärt förbättras. Nationella tillgångar somi dag tas i anspråk av offentlig och privat konsumtion måste alltså i ökadutsträckning reserveras för sparande och investeringar. "överkonsumtion" utgör inte bara som sådan en belastning genom attkonsumtionen ökar importen. Den begränsar också våra möjligheter att föra överresurser till den produktion med vilken vår import skall betalas ellerbegränsas. Bakom den interna obalansen ligger den snabba tillväxtenav de samlade offentliga utgifterna . För bara 15år sedan -dvs. 1965 - tog dessa offentliga utgifter i anspråk i stort sett entredjedel av vår bruttonationalprodukt. Bara fem är senare - alltså 1970 - hadede stigit till nära hälften av bruttonationalprodukten, och motsvarar deoffentliga utgifterna två tredjedelar av allt det vi producerar här hemma. Denoffentliga utgiftsökningen har inte främst gått ut över den privata konsumtionen,såsom många tror. En stor del har tvärtom gått tillbaka till hushållen i formav i och för sig angelägna transfereringar - bidrag av olika slag. Däremot harutrymmet för standardhöjning för den enskilde löntagaren i denna hans egenskapstarkt begränsats. Den del löntagaren själv får förfoga Nr 7 över efter skatt har undan förundan beskurits genom den hiir utveckling- 15 ikt'ih' I0*<(> Vad den offentligautgiftsstegringen dessutom framför allt drabbat i vårt samhälle har varit kapitalbildningen och den konkurrensutsatta sektorns A,, .. />-,A. Under1960-talet uppgick kapitalbildningen, spa- . . randel, till avbruttonationalproduktens ökning, till bara enliten bråkdel av detta. Den hade alltså under detta årtionde drastiskt gått ned.Därmed har ökningen av de offentliga utgifterna utgjort den pådrivandefaktorn i den balansförsämring - både internt och externt - som har ägtrum under 197()-talet. Denna utveckling har alltså inte pågått bara sedan denborgerliga regeringen triitt till ulan imder . I detta sammanhang har den kommunala utgiftsexpansionenspelat en stor roll. Den har ()-talet legat långt över vad vi harhaft råd med i . Det genomsnittliga talet för kommunernaskonsumtionstillviixl var . medan motsvarande siffra förbruttonationalproduktens ökning var - alltså inte ens hälften av vadkonnnunerna tog hand om. Även i sysselsiittningshänseende får vi en motsvarandebekräftelse på balansrubbningen. Industrin har gått förlustignära 100 000 arbetande människor, medan den kommunala sysselsättningenundersamma tid har ökat med 400 000 personer. En ytterligare orsak till denna brist pä jämvikt mellankonsumtion - privat och offentlig - å ena sidan och sparande och produktion åden andra är. alt konsumtionsökningen genom transfereringarna inte har knutitstill tillväxten och produktivitetsutvecklingen i vår ekonomi utan till stor delgrundats på inflationen. Även härvidlag befinner vi oss alltså i en ond cirkel.1 ett skede då det internationella inflationstrycket, bl. a. pä grund avoljepriserna, blivit abnormt högt har förskjutningen från produktion tillkonsiuntion förstärkts på ett dramatiskt sätt i värt land. Låt mig med skärpa stryka under, att varken vår ellernågot annat lands ekonomi kan fungera, om hela bruttonationalprodukten efterskall skulle fördelas av det offentliga. Icke desto mindre pekar allatillgängliga siffror på att en sådan utveckling är på väg. Skulle de offentligautgifterna fortsätta att stiga i samma takt som , skulle innan dettaårtionde har gått till slut det offentliga ta i anspråk hela vårbruttonationalprodukt. Det kommersjälvfallet inte att hända. Det kan och fårinte hända. a. därför att det skulle innebära att det fria marknadssystem -den biandekonomi - som vi anser utgör ett villkor för vår öppna och friademokrati dä inte längre skulle kunna fungera. Vårt samhällssystem skulle i ensådan situation bara marginellt skilja sig från en socialistisk planekonomi,med allt vad det betyder i fråga om bristande inte bara ekonomisk effektivitetutan också medborgerlig frihet. Mot denna bakgrund borde det inte föreligga några somhelst delade meningar om att det är genom besparingar, utgiftsbegränsningar och strukturförändringar inom den offentliga sektorn som överkonsum tion måste angripas. Detta måste vara den grundläggande utgångspunkten '2 för handlandet inför 1980-talet.oberoende av vilket slags regering vi har. Jag är djärv nog att utgå från attsocialdemokraterna, om de skulle komma till makten, skulle föra samma politik,alldeles oberoende av vad de sagt i kammaren och av deras vägran att talaom hur den politiska strategin skall utformas. Jag menar att vi , på tröskeln , stårinför en nästan gigantisk utmaning när det gäller att komma till rätta med vårabalansproblem. Vår ekonomiska politik måste präglas av åtstramning, samtidigtsom åtgärder måste vidtas för att förbättra och öka effektiviteten i hela vårekonomi. Det kan alltså inte bli fråga om någon generell åtstramning över helafältet. För att förbättra produktiviteten och produktionen måste vi möjliggöraen rimlig utveckling av reallönerna. Och därmed befinner vi oss än en gång iden fördelningskonflikt som jag så talat om här i kammaren, mellanå ena sidan de anspråk som den offentliga sektorn reser och å den andranödvändigheten att fä våra medborgares medverkan till och stöd förproduktivitetshöjande åtgärder i vidsträckt mening. Belysande för fördelningskonfliktenmellan den offentliga sektorn och löneutvecklingen är att enbart statens stödtill varvsindustrin motsvarar mellan 0,5 och av densamlade lönesumman efter skatt. Så mycket har alltså varvssubventionernahittills kostat oss. Om vi inte på ett tillfredsställande sätt kan klara av denavvägning som det här är fråga om, kommer vi aldrig att kunna bryta oss ur denonda cirkel som vi har råkat in i. Då fortsätter ekorrhjulet att snurra. Dåkommer den offentliga konsumtionen att fortsätta att öka, den direkt produktivasektorn kominer att alltmer begränsas. Följden blir sjunkande produktivitet ihela ekonomin, minskad i stället för ökad relativ produktionskapacitet, ytterligareförvärrade balansproblem och en betydande risk för hög arbetslöshet. Den nyktra beskrivning av värt läge som jag här har lämnatmåste bli avgörande för de kommande årens ekonomiska politik. Och det ärfaktiskt bråttom. Uppskov med åtgärderna gör bara situationen värre. Det ärbråttom också därför att vi måste skapa möjligheter för att hänga med inästa högkonjunktur, när den kommer eller i mittenav 1982.