prot · G40917 · 1980-12-31 00:00:00 — Det är, som säger, säkert riktigt att skådespelare somfacklig grupp har intresse av att resurserna inte splittras upp. Men härhandlar det alltså om en minoritetsgrupp. Samerna kan ju inte förväntas få teater, eftersom de ändå utgör en liten minoritet i vårt land. I varjefall arbetar samiska skådespelare mycket intensivt och aktivt för att få tillstånd en egen teater. Man vill ha den förlagd till , men arbetar föratt teatern skall få hela landet som verksamhetsområde. skall alltsåvara bas. Detta motsäger ju inte på något sätt skådespelarnas strävan somyrkesgrupp att satsa på basresurserna. 14§ Ett idrottscenter för handikappidrott betänkande 1980/81:7 om ett idrottscenter för handikappidrott. 20 (vpk): Vår motion om ett idrottscenter för handikappidrott har fått en positivbehandhng av kulturutskottet. Med hänsyn till bl. a. det arbete som pågårinom anser utskottet inte att förslaget om en särskildutredning om en riksanläggning för handikappidrott bör föranleda någon särskildåtgärd från sida. Jagkan dela den uppfattningen och har därför inget särskilt yrkande. Jag villemellertid utöver vad som redovisas i utskottsbetänkandet understryka någrasaker som vi motionärer förutsätter kommer att beaktas i det fortsatta arbetet. Viktiga erfarenheter harvunnits av framför allt den rekryteringsgrupp som bildades i slutet av 1976av en grupp handikappade idrottare och idrottsledare i , som på etttidigt stadium ville fånga upp nyskadade handikappade för intensiv träning iform av handikappidrott. Denna grupp har utfört ett mycket förtjänstfullt arbete,till stor del genom frivilliga insatser. Erfarenheter pekar entydigt på att detmåste skapas fastare former för verksamheten som sådan och att inriktningenmåste vara att få till stånd en centraliserad verksamhet avrikskaraktär. Självfalletmåste en verksamhet av denna art ges sådana ekonomiska resurser av samhälletatt den blir möjlig att genomföra, och verksamheten bör inte vara så beroendeav bidrag från allmänna arvsfonden och andra bidragsgivare. Det är viktigt inte kommer i en situation som innebär en inskränkning till något slagspermanentning av den lägerverksamhet som så framgångsrikt harbedrivits, utan att man verkligen får en permanent anläggning för kontinuerligverksamhet. Rekrytéringsgruppensverksamhet har varit och är av stor omfattning, och den har haft mycket storbetydelse för handikappade människor i olika åldrar. Informationsverksamheten,den uppsökande verksamheten pä sjukhusen, aktiviteterna tillsammans medHandikappidrottsförbundet, de olika idrottslägren och andra aktiviteter harvisat vilket stort intresse som rekryteringsgruppens verksamhet har rönt ochvilken oerhört stor betydelse den har. Hela frågan om de handikappades integrering i samhället förutsätter attde först får lära sig att leva med sitt handikapp. Man måste förbereda sig ochfå kunskap för att klara integreringen. Därför behövs en sådan permanentidrottsanläggning som vi föreslagit i motionen. Vi hoppas givetvis att denmycket blir verklighet. Inrättandei av en samisk teater 21 (): Jag sade inledningsvis att kulturutskottets betänkanden 1-9berör ett mycket stort intresseområde. Vi började med en idrottsfråga, och viavslutar tydligen också debatten om kulturutskottets betänkanden med en frågasom rör ämnet idrott, handikappidrott och handikappades möjligheter tillåteranpassning i vårt samhälle. Detär riktigt, som här konstaterade, att vi från kulturutskottetssida på grund av de händelser som inträffat inte har kunnat tillstyrkamotionen, utan vi har hamnat på ett yrkande om avslag på motionen. Omständigheternahar dock verkat i motionens riktning. Den begärda utredningen är på gång.Sl;atsrådet har själv tagit initiativ i de här frågorna så attdet nu finns en arbetsgrupp som består av intressenter från handikapprörelsen,. Denöverväger hur man på bästa sätt skall kunna föra frågorna vidare. Arbetsgruppenarbetar i informella former och utan särskilda direktiv. Jag tror inte att manskall se det som någonting negativt utan tvärtom som någonting mycket positivt. Med hänsyn till det arbetesom nu pågår har vi från utskottets sida kommit fram tillatt inte behöver vidta några särskilda åtgärder. Jag kan också upplysningsvis nämna att representanter förkulturutskottet just har besökt rekryteringsgruppen och tagit del av dessarbete. Det var väl enbart positiva yttranden som kom fram vid det besöket. Detbestyrker vikten av att man ger gruppen möjligheter att arbeta vidare inomdetta viktiga område. Jag yrkar bifall till kulturutskottets hemställan. 22 (vpk): Jag har inte mycket att tillägga i dennafråga. Det har ju också från utskottets sida nu understrukits att detegentligen är ett tillstyrkande av motionen som vi har fått. Men vad jag villunderstryka en gång till, i anslutning till vad sade, är attdet är oerhört viktigt att den verksamhet som bedrivs på detta område inteinskränks till de nuvarande aktiviteterna på området. Man måste hela tidenmålmedvetet arbeta på att få till stånd ett sådant centrum för verksamheten somvi har efterlyst. Jag tycker mig i utskottsbetänkandet liksom av detfrågesvar som lämnade kunna utläsa att det finnsall anledning att tro att vi tämligen snart skall få detta centrum, och dethälsar vi motionärer givetvis med tillfredsställelse. Utskottets hemställan bifölls. 1980/81:8om inrättande av ett svenskt skolmuseum i 1980/81:9om förvaringen av vissa boksamlingar Vad utskottet hemställt bifölls. Föredrogs jordbruksutskottets betänkande 1980/81:1 om försöksdjursverksamheten. 23MÅRTEN (): Detta ärende gäller de etiska nämnderna fördjurförsök som inrättades 1978. Dessa plågsamma djurförsök är en dyster sida avvetenskapen. Det var som lyckades få fram den som vityckte goda ordningen att lekmän skulle få insyn i denna verksamhet. I propositionenangavs tydligt att den tredjedel av nämnden som består av lekmän till hälftenskulle utgöras av representanter för djurskyddsorganisationerna. När sedanlantbruksstyrelsen kom med närmare bestämmelser i ärendet, försvann denpassusen, och det har föranlett min motion i ärendet. När man nuser redovisningen i jordbruksutskottets betänkande, blir man Tyvärr fick vi handlingarna så sentatt jag inte lyckats kolla upp siffrorna riktigt, men jag vet hur förhållandetär i . På s. 5 i utskottsbetänkandet anges att dedjurförsöksetiska nämnderna skulle bestå av elva forskare, elva personer somutgör djurförsökspersonal samt elva lekmän och att åtta av dessa skullerepresentera djurskyddsorganisationerna. I betänkandet är inte en enda siffra rätt,tyvärr. Jag tror att jag öser ur en ganska klar källa. , somär ordförande i och som själv sitter med här, vetförfärligt mycket om detta ämne. Hon menar att det är fem personer och inteåtta som representerar djurskyddet, två från och tre frånSveriges djurskyddsföreningars riksförbund. Sedan anges det att en representantpå något sätt skulle vara utsedd av . är en rättunderlig djurskyddsorganisation. Jag har med mycket blygsam framgång försöktpredika djurskydd i . Det kom ju en utredning från biskopsmötethärförleden. Utredningen skulle se på etiken i denna verksamhet. Utredningensbetänkande var en typisk produkt av slaget "å ena sidan och å andrasidan" - det var allt för alla. Pastor skulle med framgång kunnasignera den produkten. kan alltså inte räknas in blanddjurskyddsorganisationerna. Värre är att det bland dessa lekmän finns tvårepresentanter för läkemedelsindustrin- två läkemedelsföretag i har intressen i försöksdjursverksamheten. Det kan väl inte vararätt att de utser lekmannarepresentanter. Jag kommer så väl ihågriksdagsdebatterna om detta: det var just lekmannarepresentafionen som skullebalansera diskussionen huruvida försök skulle få genomföras. Lekmännen skullebalansera forskarnas och försöksdjurspersonalens synpunkter. Jag tror att det vore klokt om jordbruksutskottet tittadelitet närmare på hur verksamheten bedrivs. Det är tråkigt med en lagstiftningsom ger vid handen att en betryggande insyn sker och att man skall värna devärnlösa djurens liv osv. men som, när man kommer till verkligheten, intefungerar så. Jag har talat med en representant för nämnden i Stockholm.Han hade hoppat av , eftersom han bara fått ett ärende - så kan manockså spela med uppgifterna -, medan andra fått mellan 40 och 50 ärenden. Densom är en energisk djurskyddsrepresentant kan tydligen hamna i den situationen. Det förekommer i betänkandet ytterligare en felaktighet,som jag vill peka på. Vid en asterisk på s. 5 sägs attdjurskyddsrepresentanterna har föreslagits "av någon ideelldjurskyddsorganisation, såsom Sveriges djurskyddsföreningars riksförbund.Nordiska samfundet mot plågsamma djurförsök eller ". Det ärju också fel. mot plågsamma djurförsök har inte fått denrätten. Det har ansetts att samfundet har bundit upp sig så starkt mot alladjurförsök att det inte är någon mening med att samfundet deltar i dennaverksamhet. Men då skall man inte skriva på det här viset. Jag tycker att detär märkligt att ett betänkande ser ut så här. Jag har inte något yrkande, men jaghemställer verkligen att jordbruksutskottet tar en titt på denna verksamhet,som utåt ser så bra ut men som inåt kanske inte fungerar som hadetänkt sig. Detär en allvarlig sak det gäller. Respekten för värnlöst liv måste varakulturlandets . Det är härvidlag allvarligt med övertramp. Detfinns ju alternativ som i betydande utsträckning kan ersätta djurförsöken.Vidare förekommer det djurförsök som är komplett överflödiga. Det var jumeningen att djiirförsöksetiska nämnderna skulle garantera en god ordning. 24 (): De plågsamma försöken i medicinsk eller annan avsikt på levande djurupprör många människor. Men det är troligt att nästan alla människor i vårtland skulle bli djupt upprörda om de verkligen gavs kännedom om hur mångagrymma - och ofta onödiga - djurexperiment som utförs. I sanningens namn skallframhållas att de flesta och de grymmaste försöken utförs utanför vårt landsgränser. Men våra känslor och moralbegrepp bör rimligtvis inte dämpas av attdet är något längre avstånd till de moraliska brottsplatser som mångadjurlaboratorier är. Sedanriksdagen flyttade till detta hus har det väckts ett stort antal motioner avett litet antal riksdagsledamöter i olika djurskyddsfrågor. Detta visar bl. a.att kännedomen om ersättningsmetoder för de plågsamma djurförsöken inte är såutbredd bland ledamöterna, och att tilltron till djurförsöken i nuvarandeomfattning tycks vara god. Menden som har engagerat sig i frågan får en helt annan syn påförsöksdjursituationen och de därtill hörande samhällsproblemen. Det är någotav detta jag vill redovisa här. Jagvill - fru talman - förespråka att djurförsöken inte är helt nödvändiga, attdjurförsöken inte är helt fillförlitliga och att det numera finns alternativametoder som kan vara säkrare, snabbare och billigare. Tillde verkligt önskvärda alternativen hör naturligtvis också att man äntligen sätterstopp för de dramatiskt ökande mängderna av nya farliga kemikalier som spridsut i vårt vardagsliv och att man förbjuder ett stort antal av dem som nuförekommer. Om man dessutom kan skapa förståelse för en sundare livsföring,dvs. mera motion, tillräckligt med sömn och en näringsriktig föda - så kommersannolikt behovet av mediciner att minska och därmed också förhoppningsvisantalet djurförsök. Somsituationen nu är ropar forskarna efter mycket fler djur för de kommande ochständigt stigande behoven. Kan detta vara en riktig utveckUng? Skall det krävasännu fler grymma djuroffer för vår inbillade välfärds skull? Och - som jag nyssnämnde - är djurförsöken verkligen tillförlitliga? Och är de helt nödvändiga? Detär frågor som verkligen är berättigade och som allt fler människor -bådevetenskapsmän och politiker - borde vänja sig vid att ställa. Under1978 fattade beslut om att inrätta en central försöksdjursnämnd somskulle verka för att antalet djurförsök skulle minskas och i möjligastemån ersättas med alternafiva metoder - dvs. utan användning av levande djur.Det var ett Utet steg i rätt riktning. Manbestämde också om tillsättandet av s. k. efiska nämnder. Nämnderna skall bedömaom djurförsök verkligen måste ske i olika sammanhang, och i dessa nämnder ingårdet också lekmän för att inte bara den vetenskapliga sidan skall få fattaavgörandena. Dethar nu visat sig att lekmännen har mycket svårt att hävda sig i dessa nämnder,där man vanligen talar och skriver på ett - för lekmän - mycket avancerattekniskt språk. Till största delen består de etiska nämnderna av personer somvanligen är förespråkare för djurförsöken. Djurskyddsfolket är i mindre gradrepresenterat i nämnderna. Så t. ex. har landets största organisation motplågsamma djurförsök - alltså mot plågsamma djurförsök -inte fått någon representant i någon av de etiska nämnderna. Detankommer inte på mig, i varje fall inte just , att tala så mycket om dessanämnder - men jag måste ändå få uppehålla mig litet vid förhållandena kring dencentrala försöksdjursnämnden. Den centrala försöksdjursnämnden skall bl. a.fördela anslag till forskning rörande alternativa metoder. delats ut fill det ändamålet. Det kan ju låta som mycket pengar -men hör då följande exempel: En svensk professor sysslar med undersökning avhjärnans styrning av frambensrörelser på katter. Människan har väl inte direktnågra framben, men det uppges att principerna för kattens funktioner sannoliktockså är av betydelse för att förstå människans kroppsrörelser och rubbningarav dessa vid olika sjukdomsfall. Det projektet kostar närmare 900 000 kr.enbart . En docent arbetar med att utveckla läkemedel motdiarrésjukdomar. Detta kan ha betydelse för människor i , sägs det. Mendessa diarrésjukdomar skulle säkert kunna minska betydligt, om innevånarna ficken bättre föda. Att arbeta för att undernärda människor skall få bättrelevnadsbetingelser och rätt föda måste i alla fall vara en värdefullare hjälpän att experimentera fram tabletter så att de kan fortsätta att hungra - fastutan diarré. Kostnaden för detta projekt är ca . Härfår nu två enskilda arbeten med förbrukning av försöksdjur - och de plågor somdenna medför - vardera lika mycket som centrala försöksdjursnämnden hittillshar delat ut fill forskning för de alternativa metoderna - där djur inteplågas. Detbegärs också från vissa myndigheter att man skall anordna statligt bedriven ochunderstödd uppfödning av försöksdjur. Det skulle kanske leda till en mersakkunnigt och vetenskapligt genomförd uppfödning- om än till mycket högakostnader. Men det skulle också fakfiskt legitimera användningen avförsöksdjur och göra det lättare för forskarna att få använda försöksdjur tillbåde viktiga och oviktiga experiment. Det skulle dessutom kanske försvåra förde medborgare som vill verka för bättre djurskydd att få insyn i verksamheten. Det har numera visat sigatt forskarna alltför ofta låter lura sig vid försöken på levande djur. Det samlas alltmer av bevis och statistikpå detta. Djuren har i många fall betraktats som helt naturhgalaboratorieobjekt -som själlösa forskningspreparat. Man har tydligen väntat sigatt de skall reagera som enhetliga och kontrollerbara försöksapparater som gerrättvisande värden, därför att alla är uppfödda på likartat sätt. Men djuren är inga robotar eller medicinska apparater. Hursterilt och industrimässigt uppfödda de än är, så har de definitivt olika slagskänslor och sådant som vi kallar sociala behov. Naturligtvis känner dessa apor,hundar, katter, marsvin och möss vänlighetens goda utstrålning och lugnandepåverkan då det förekommer. Men de känner givetvis också skräcken och plågansskrämmande och upphetsande effekter. De reagerar - det vet man nu - för olikalokala förhållanden, för olika typer av djurskötare och olika typer avlaboratoriepersonal, och detta anses numera påverka provresultaten. Man har inte tänkt på - eller ens känt fill -vilken betydande inverkan dessa olika förhållanden har på resultaten viddjurförsök. Sådan påverkan på provningsresultaten får man givetvis inte vid dealternativa försöksmetoderna på cell- eller bakteriekulturer från människaeller djur. Det är dessutom fastslaget att vissa cancersorteröver huvud taget inte kan studeras hos t. ex. råttor - även om man under långtid har sysslat med sådana prov i tron att det skulle fungera. Det gällerbröstcancer, bindvävscancer och bencancer. Men det fungerar vid prov på cell-eller bakteriekulturer i provglas. Jag vill också anföra ett annat argument mot tilltron tillprov med levande försöksdjur. Vi människor av bär ofta inom oss ganskamånga gifter och organiskt eller biologiskt främmande ämnen som gör att våraorgan - bl. a. lever och njurar - kan bli ganska hårt belastade. Det kan varaonödiga och olämpliga ämnen i födan, i vattnet eller i luften - det kan vara injutningsmedel eller i mediciner. Det innebär en allmänt kraftnedsättandegrundbelastning på de flesta av oss människor i det kemikaliska samhälle som vilever i. Den grundbelastningen har inte de kliniskt rena försöksdjuren i sig dåde utsätts för ett ämnes verkningar. Det är alltså en avsevärd olikhet iförhållande till en sjuk och kanske hårt giftbelastad människa. En på detta sätt giftbelastad människa har tyvärr enganska klen marginal mellan sitt vardagliga, ömtåliga hälsotillstånd och ettplötsligt inträdande sjukdomstillstånd. Dagens människa är därför i allmänhetganska känslig för tillkomsten av nya ämnen - även i mycket små mängder.Tillskottet av ett nytt ämne blir kanske för många människor just den droppesom kommer deras "sjukdomsbägare" att rinna över. Resultatet blirkanske en cancer, en allergisk reaktion eller någon annan helt kraftnedsättandeoch plågsam reaktion. Frekvensen av dessa sjukdomar ökar som bekantfruktansvärt, år . Det finns också något som heter interaktion mellan olikaämnen. Det betyder som bekant att summaeffekten, då man sammanför några ämnen,kan bli mångdubbelt starkare än för varje ämne för sig. Den effekten böruppmärksammas i allra högsta grad. Det finns ju så många tusen farliga ämnen i vår närmiljö i dagens situation att vi inte såsällan råkar ut för den här interakfionseffekten, som alltså kan vara mycketdramatisk i vissa fall. Men den situafionen uppstår normalt inte viddjurförsöken, så där kan man peka på ytterligare en olikhet mellan de renadjurförsöken och människans vardagssituation. Neurosedynet var testat på en mängd olika djur ochgodkändes. Vi vet att det ändå ledde till att 10 000-15 000 barn blevmissbildade. Enterovioform och liknande preparat är också testade på djur ochhar godkänts. Men efteråt vet vi hur många människor och djur som har fåttfruktansvärda skador och lidanden av detta uppreklamerade medel. Låt mig också nämna asbestskadorna, som vållat såstora utredningar. Asbest i försöksdjur ger inte cancer. Men asbest i människa- i samband med rökning - ger lungcancer. Allt fler bevis för djurtesternas ofullkomlighet kommerfram genom statistik, genom fortsatta studier och genom allvarliga skador påmänniskor och djur. Ändå ökar behovet av försöksdjur med väldiga siffrorårligen. Varför ökar då behovet så våldsamt? Jo, mängden av nya kemiska preparat som släpps ut påmarknaden - som mer eller mindre tvingas på människorna - ökar med oroväckandefart. Och allt detta nya måste prövas. Det betyder skräck och plåga förhundratusentals nya värnlösa djur. Skall våra moralbegrepp tillåta detta? Mångaav dessa nya ämnen är naturligtvis helt onödiga att producera och släppa ut imarknaden. Mycket är kosmetik och onödiga lyxartiklar. Varför skallhundratusentals djur plågas i laboratorierna-i ögon, mun, slemhinnor, lungor,mage och hud för att vi skall få nya blekningsmedel, sololjor, nagellacker,skumbadspulver och julgransgrejer? I sådana här fall används ofta testmetoden LD 50. Detbetyder att man söker efter den s. k. letala dosen, dvs. den mängd av ämnet somförmår döda 50 av 100 försöksdjur. Dessutom förekommer andra tester med olikabenämningar - jag skall inte gå in på dem här - med prov på bar hud, könsdelar,mage och andra känsliga ställen. För varje nytt ämne måste således hundratals djur utsättasför plågor, och hälften av dessa djur skall dödas av ämnet för att provetsfordringar skall uppfyllas. Alla dessa djur kommer givetvis att plågas i olikahög grad. Även om ämnet inte alltid är så särskilt giftigt, betyder det ändåatt väldigt stora mängder av ett illaluktande, illasmakande och biologiskt främmandeämrte måste tvingas ned t. ex. i en hundmage för att ge dödligverkan. För somliga djur tar det kanske att dö - oftaunder plågor -andra lyckas nätt och jämnt överleva, också under plågor. Vad ärdet för människor som håller på med sådan verksamhet, för att vissa företagskall kunna föra ut ännu mer av onödiga och farliga produkter på marknaden ochkanske främst för att tjäna ännu mer pengar? Den utvecklingen är onödig och skadlig och måste tvingasatt upphöra. Att dessa prov utförs i utlandet bör inte mildra vår avsky för attde utförs. Det bör inte döva vårt moraliska samvete. Och vilken är nyttan med de psykologiskaexperimenten med djur som görs på många håll i världen? Det görs otaliga försökmed att stressa djuren -att framkalla experimentell psykos - genom att utsättadem för de mest raffinerat uttänkta plågor. Och här används all den teknik ochde kemikalier som modern teknik har utvecklat för att få bekräftat vadskrivbordspsykologer tänkt ut av brutala miljöer och situationer som kanuppstå i de mest vidriga framtidsperspektiv. Varför inte i stället försökaanpassa framtidsperspektivet till människorna och till djuren? Dessaförsöksdjur slutar sina plågade liv stympade till kroppar och sinnen.Försöksledarna kan sedan rapportera ett antal självklara resultat omångestskrik, smärtkänslighet, skräckförlamningar och känslomässiga störningarm. ex. inte svårt att få fram vad som sker, om man släpper en kattpå en het plåt, så att det fräser om tassarna och katten hoppar omkring. Detmesta av sådana resultat hade mina ärade riksdagskolleger kunnat tala om förforskarna ändå - utan de plågsamma djurförsöken. Menläkemedlen då - på det området anses väl djurprovningarna kunna ursäktas? Detkan ju låta betryggande för allmänheten att alla läkemedel skall testas pådjur, innan de släpps ut på marknaden. Ja,i viss mån får väl vissa djurförsök kunna tillerkännas ett försöksteknisktförsvar - åtminstone till dess att alla berörda parter har funnit för gott atttänka om. Fördet första är inte djurförsöken helt rättvisande och tillförlitliga, som jagtidigare har berört med exempel på neurosedynet och andra preparat. Fördet andra finns det utan tvivel alldeles onödigt många olika tillverkare av istort sett samma läkemedel. Det är alltså flera fillverkare som konkurrerar medvarandra om försäljningen och inkomsterna och som, var och en på sitt håll, hargenomfört samma plågsamma prov på mängder av levande djur. Fördet tredje finns det en avsevärd mängd naturliga läkemedel och metoder som börfrämjas och komma till användning där de syntetiska farmacevtiskaspecialiteterna inte nödvändigtvis måste användas. Fördet fjärde är det alldeles uppenbart att ett naturligare levnadssätt, enriktigare livsföring, för oss människor kommer att minska sjukdomarnas antaloch därmed också behovet av läkemedel från den fantastiska omfattning somläkemedelsproduktionen och -försäljningen nu har. Med bättre livsföring menarjag då givetvis tillräcklig mofion, tillräcklig sömn och näringsriktig och imöjligaste mån giftfri föda, t. ex. av den typ som tillhandahålls vid hälsohemoch genom hälsokostaffärer och från naturenliga odlingar. Blanddet viktigaste för både djur och människor är att man äntligen stopparutförandet av mängder av nya giftmedel på marknaden. De många kemiskapreparaten av olika slag och med olika användningsområden bidrar i många falltill uppkomsten av en underlig och ond cirkel. Istället för att till människornas bästa försöka minska utflödet av alla dessanya - i många fall helt onödiga - kemikalier släpper man ut mängder av dem på marknaden efter att först ha testat dem, ofta under plågsamma förhållanden,på djur.