prot · G40934 · 1980-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1980/81:34 1 § Justerades protokollet för den 18innevarande månad. 2 § Föredrogs och hänvisadesProposition 1980/81:71fill civilutskottet 3 § Föredrogs och hänvisades Förslag 1980/81:7till socialförsäkringsutskottet 4 § Föredrogs och hänvisades Motionerna 1980/81:157fill näringsutskottet /81:158 och 159 fill civilutskottet /81:160 tillnäringsutskottet /81:161 fill kulturutskottet /81:162 tilltrafikutskoUet 1980/81:163 fill näringsutskottet /81:164 tillutbildningsutskottet /81:165-169 till trafikutskottet /81:170 tilljustitieutskottet 5 § Föredrogs men bordlades återNäringsutskottets betänkanden /81:6 och 11 Arbetsmarknadsutskottetsbetänkande /81:7 6 § Föredrogs och biföllsInterpellationsframställning 1980/81:59 ''ö Föredrogs jordbruksutskottetsbetänkande /81:5 om naturvård. 1GUNNAR (): Vi har från socialdemokratiskt håll ianslutning till det betänkande vi nu behandlar, som rör naturvård, anmält fyrareservationer. Jag skall beröra två av dessa, och kommersenare att kommentera de två övriga. I reservation nr 1, som gäller bekämpningen av sly, pekarvi på nytt på det förhållandet att det med nuvarande lagstiftning iblanduppstår problem i fråga om det praktiska genomförandet av landskapsvårdandeinsatser. I motioner har vi också tidigare från vårt parti sökt fåtill stånd åtgärder som eliminerar de hinder som finns för ettupprätthållande av ett öppet landskap. Det är dels den allmänna regeln att maninte får utföra landskapsvårdande åtgärder på annans mark, om markägaren inte gersitt medgivande, dels att det inte föreligger något krav på att markägarenskall bekämpa sly och därmed själv bidra till att försköna landskapsbilden. har man menat att naturvårdslagen, i de falltvister uppstår, ger oss möjlighet att förklara dylika förbuskade områden förnaturvårdsområde. Vi har funnit att naturvårdslagens 19 § inte är särskiltanvändbar i sådana tvistefall. Både representanter för ochlänsstyrelser har vid förfrågningar vitsordat detta. Det kan inte vara i någons intresse att landskapsvårdandeinsatser, vilka helt bekostas av det allmänna, blir ofullständigt genomförda pågrund av att någon enstaka berörd markägare inte ger sitt tillstånd till attröjningen utförs. Jag har i olika sammanhang tagit fram exempel från mitteget hemlän , där en allmänt uppskattad siktröjning i anslutning tillanordnade rastplatser vid allmän väg och i anslutning till vissa sjösystem ochvackra utsiktsplatser, blivit något av en halvmesyr, beroende på att en endamarkägare vägrat låta personal eller ett arbetslag som ärsysselsatt med skogligt beredskapsarbete beträda marken i fråga. Vi har med vår reservation velat peka på angelägenheten avatt regeringen och övriga myndigheter överväger vilka åtgärder som kan vidtasför att för framtiden möjliggöra att landskapsvård kan fullföljas, utan dehinder som uppenbarligen föreligger. Jag ber med detta att få yrka bifall till reservation 1. Vårreservation 3 avser skyddet av våtmarker. Jag vågar påstå att bakgrunden till den socialdemokratiskareservationen är den risk vi anser föreligga om vi får ett ytterligare dröjsmålinnan skyddsbestämmelser rörande våra, på många håll i landet, unika våtmarkerkan komma till stånd. Våtmarkerna är nämligen en naturresurs av mycket stortvetenskapligt, kulturellt, rekreativt och ekonomiskt värde. Tyvärr har många av människans verksamheter under årenslopp inneburit bestående ingrepp i flera av våra värdefullaste våtmarker. Dethar tyvärr fått fortgå oplanerade ingrepp, som inneburit att betydandevåtmarksområden har ödelagts. På många håll i landet kan vi se hur våtmarker används somsoptippar och som plats för det avfall som uppstår vid slamtömning av bl. Hotet mot våtmarkerna ledde fill att vi i år 1974undertecknade en internafionell överenskommelse om skydd av just våtmarker.Förståelsen för våtmarkernas betydelse har sedan successivt ökat. Sålundaredovisade i mitten av 1979 resultatet av en översiktliginventering av vårt lands våtmarker. Efter ett regeringsbeslut i mars i årerhöll i uppdrag att genomföra ett program för det fortsatta,mera detaljerade inventeringsarbetet. En proposition i ämnet har aviserats, ochman har från ställt i utsikt att vi kan ha en nyvattenlag i kraft . Allt detta är gott och väl, men vi reservanter har denbestämda uppfattningen att ytterligare dröjsmål kan innebära risker för attoersättliga naturvärden spolieras, I avvaktan på en ny vattenlag anser vi därför att det börvara möjligt att det i naturvårdslagen införs bestämmelser om tillståndsplikt,så att vi redan nu -utan att invänta det mera detaljerade inventeringsarbetet-kunde tillförsäkras en garanti för att effektiva skyddsbestämmelser snabbtkommer fill stånd. Det borde vara möjligt att redan nu bereda våtmarkerna detstarka skydd som vi utgår från skall bli gällande i den vattenlag vi senare får. Vi vill således med vår reservation söka medverka till entemporär lösning, som en ändring av naturvårdslagen skulle medföra, och vi fårsedan ta slutlig ställning till frågan om utformningen av skyddet förvåtmarkerna när behövliga inventeringar har genomförts och utvärderats. Med det här anförda vill jag yrka bifall till reservafion 3. 2 (): I det jordbruksutskottets betänkande som vinu diskuterar behandlas ett antal motioner. Behandlingen har lett fram tillfyra reserva-fioner - de två som berörde och två därutöver omjordbruket, som innebär att man dels i lagstiftningen vill ha en paragraf omjordbrukets hänsynstagande till naturvården, dels anser att bildandet avnaturvårdsområden går för sakta. Genomgående för dessa reservationer är att densocialdemokratiska minoriteten i utskottet vill ha en vidgad lagstiftning ochett ökat tvång för att man skall kunna genomföra de naturvårdsåtgärder som dethär talas om. Vi som fillhör majoriteten i utskottet har en annan uppfattning.Jag vill inte säga att skillnaderna i uppfattning är så förfärligt stora, mende skiljer sig så till vida attvi inte tror att man genom ett ökat tvång och en vidgad lagsfiftning får dessafördelar. Vi tror att man genom ett mjukare förfaringssätt bättre kantillgodose naturvårdens intressen. Det är ju ändå så att det är de som sysslarmed jord- och skogsbruk som har bedrivit och fortfarande bedriver den mesta ochbästa naturvården i vårt land. Vidare är det - om man skall vara riktigt ärlig - ändå såatt den förbuskning som pratade ganska mycket om var merframträdande och utgjorde en större fara med denjordbrukspolitik som bedrevs då och som gick ut på att vi skulle lägga ned enmycket stor del av vårt svenska jordbruk. Det innebar i många fall igenväxning,och detta var mest framträdande i de områden som är känsligast i det häravseendet, nämligen våra skogs- och mellanbygder, där ju merparten avjordbruksmarken skulle läggas ned. Detta har emellertid radikalt förändrats under de senasteåren. Vi har fått en ny jordbrukspolitik som syftar till att hävda den svenskajordbruksmarken. Vi har också fått en jordförvärvslag, som går ut på att desom verkligen vill syssla med jordbruk och tänker jobba med det också skall fågöra det. De är också mer intresserade av ätt naturen runt omkring är som denborde vara, och de utför därför ett bättre naturvårdsarbete än inaktiva ägare.Vi har också fått en skötsellag genom vilken krav ställs på att den som ägermark verkligen skall sköta den marken och inte låta den växa igen. Allt dettahar gjort att vi har bättre förutsättningar än tidigare att hävda deintressen som reservanterna pläderar för. Det finns då ingen större anledningatt nu gå hårdare fram. Jag tror inte att vi skall lösa de här frågorna genom nyalagar och tvång utan i stället genom ett samarbete och ett samförstånd mellansamhället och dem som sysslar med jord- och skogsbruk. Man kan tänka sig olikaformer för ett sådant samarbete. Man kan exempelvis ge jordbrukaren eller skogsbrukarenmöjligheten att mot en viss ersättning göra vissa saker och på det sättet få enbättre förståelse för de åtgärder som skall vidtas. Jag vill inte påstå att denavvägning mellan lagstiftning och icke lagstiftning vi inom jordbruksutskottethar gjort här är den absolut riktiga , utan det är ju frågor somman måste kunna diskutera. Men f.n. finner vi ingen anledning att gå längre pålagstiftningsvägen. Jag går så över till att något beröra de reservationer somavgivits. tog upp två av dem, och kommer längre frami debatten att beröra de andra två, men jag vill redovisa jordbruksutskottetssynpunkter på alla fyra reservationerna när jag nu ändå är uppe i talarstolen. När det gäller bekämpningen av sly säger attdet är oacceptabelt att man inte kan få vidta åtgärder på alla de marker därman vill göra det, därför att vissa brukare sätter sig emot det. Men genomnaturvårdsverket har vi ju fått klart för oss att det bara är i några fåundantagsfall som detta sker. Av den anledningen linns det inte motiv för attgå in med hårdare åtgärder just . Jag vill i det här sammanhanget ocksåhänvisa till vad jag sade tidigare, att den mesta och bästa naturvården ändå skötsav jordbrukarna. En ökad möjlighet för dem som vill jobba med jordbrukatt göra det tror jag också skulle förenkla och underlätta de här aktuellaåtgärderna. Utskottet har avstyrkt den mofion som väckts i den här frågan ochanser inte att det finns anledning att nu vidta de åtgärder som där föreslås. När det sedan gäller att jordbrukets hänsynstagande tillnaturvården skulle införas som en paragraf i lagstiftningen vill jag säga attdet är ganska klart och allmänt accepterat att jordbruket och andraareella näringar skall ta hänsyn till naturvård i sin verksamhet. Dettaregleras också av naturvårdslagen. Därutöver har vi fått den skötsellag jagnämnde. I den proposition som låg till grund för beslutet om skötsellagenuttalade departementschefen att det borde vara naturligt med ett störresamarbete mellan lantbruksnämnd och länsstyrelse, och som konsekvens av dettahar man från departementets sida tillsatt en beredning där lantbruksstyrelsen,och f.n. undersöker hur man skall kunnaeffektuerade här önskemålen och hur detta samarbete skall kunna komma tillstånd. I om natur och vatten, som motionärernaoch reservanterna talat om, hänvisas just till jordbruksministerns uttalandeatt man vid överläggningarna bör se på dessa frågor. Vi finner inte heller häranledning att nu gå in och begära en sådan lagstiftning. Arbetet pågår ju, ochvi får se vad det leder fram till. När det gäller skyddet av våtmarkerna, som om, finns det möjligheter att enligt 20 § naturvårdslagen vidtavissa åtgärder. Från gäller också en bestämmelse om anmälningspliktför den som vill vidta åtgärder för utdikning av marker för virkesproduktion.Anmälningen skall då göras företaget sätts i gång. Sedan ärdet då som har att bestämma hurdet skall bli. Dessutom håller man ju, som sade, på attarbeta med en ny vattenlag, som också har en viss betydelse i detta sammanhang.Denna lag avses träda i kraft den 1 januari 1982.1 avvaktan på slutförandet avdet arbete som pågår har vi inte heller här funnit anledning att gåreservanterna till mötes. När det gäller den sista reservationen, om bildande avnaturvårdsområden, säger utskottet att det kan bli en viss tvekan om vargränsen skulle gå mellan naturvårdsområde och naturreservat för den händelseman väljer motionärernas och reservanternas linje. Skall man ha ettnaturvårdsområde, skall detta inte medföra några större olägenheter för den.som äger marken än att han kan bära dem. Jag tycker att detta bör gälla ävenfortsättningsvis. Vi har i och för sig ingenting emot naturvärdsområden. Därdet är lämpligt skall man naturligtvis ha sådana. Det har också riktats kritik mot att utvecklingen gått såsakta på det här området, men vi kan inte hålla med om att det förhåller sig pådet sättet. hade vi 4 naturvärdsområden omfattande 1 300 ha, medan vi , alltså , hade 16 naturvårdsområden omfattande 15 000 ha. Man kan naturligtvis ha olika uppfattning om vad som är en snabb utveckling, men enligtvår åsikt är detta icke en alltför långsam utveckling. Blir detden här takten även i fortsättningen, finns det ingen anledning att påskyndadet hela. Man kan säga att de här möjligheterna har gällt . Under deförsta fyra åren hände det alltså inte särskilt mycket. Det är som det har börjat hända saker och ting, men det finns enligt våråsikt inte anledning att påskynda utvecklingen. Med det anförda ber jag, herr talman, att på samtligapunkter få yrka bifall till jordbruksutskottets hemställan. 3 () replik: Några korta reflexioner med anledning avLennart Brunan-ders anförande. Beträffande slybekämpningen sade han att få undantaggäller. Visst gör det det. Detta har jag själv framhållit. Men det är julikadant med alla lagar. Även när det gäller skötsellagen om jordbruksmark, enganska ny lag, vill jag påstå att få undantag gäller. Likadant är det med vårskärpta skogsvårdslag som behöver tas till endast i undantagsfall. Mångaskogsägare sköter ju sin skog. Och på samma sätt är det i det här fallet. Enklar majoritet av markägarna ställer utan protester sin mark till förfogandeför åtgärder av denna typ. Om dem talar varken eller jag. Detgäller bara den minoritet som, jag vill påstå genom vrånghet, äventyrar enambitiös naturvårdsplan. Det är likadant med alla lagar vi har talat om här- de ärtill för att tillämpas endast i de fall där det finns minoriteter som interättar sig efter vedertagna normer. säger: Nya lagar löseringa problem, utan det här skall lösas i bästa samförstånd. - Skall vikonsekvent resonera så, hade vi inte behövt någon skötsellag och inte behövtskärpa skogsvårdslagen. Det är ju så med all lagstiftning, att den behövsdärför att det finns vissa som inte handlar som majoriteten. Jag vill säga några ord omvåtmarkerna. Utöver de skäl som jag redan har nämnt finns det, som jag ser det,en rad ytterligare skäl som gör att vi måste arbeta för att ganska snabbt fåett förstärkt skydd. Vi måste redan nu bestämma oss för vilka våtmarker somskall bestå och vilka som skall beskogas. Vi är ju ense om att en del av våravåtmarker måste beskogas-med tanke på den råvarubrist vi har och väntas få förframtiden. Anspråk på sådan här mark kan också uppstå i fråga om s. k.energiskog, som alltså i vissa fall kan utgöra ett hot mot våtmarker. Därför ärdet mycket angeläget - och det har vi framhållit i vår stora miljömotion - attså snabbt som möjligt få ett förstärkt skydd på denna punkt. Vi får vittnesbördutifrån landet om att många värnar om våtmarkerna. De säger: måste riksdagenfatta ett beslut, så att vi vet vilka våtmarker vi skall bevara som våtmarkerför framtiden och vilka vi kan ta i anspråk för annat ändamål. 4LENNART BRUNANDER (c) replik: säger att uttalandet att nyalagar inte löser några problem också måste gälla många andra områden. Men jagsade inte att nya lagar inte löser problem. Visst kan man i vissa sammanhanglösa problemmed lagstiftning, men man kan inte göra det generellt. Och jag anser att dethär är ett sådant problem som inte kan lösas med lagstiftning. Visst är det många som är vränga och inte vill attåtgärder skall vidtas. Det är naturligtvis ett problem. Det är vi överens om,och det måste vi försöka komma till rätta med. Men när det gäller åtgärder avdet här slaget -bekämpning av sly - är det av betydelse vilken varaktighetåtgärderna har. Skall vi bedriva vår landskapsvård genom att hålla på och röjabuskar måste vi göra det väldigt ofta, och det kan inte i alla lägen ansesabsolut riktigt att göra det. Vad jag vill komma till-vilket jag också framhöll i mitthuvudanförande-är att det är av vikt att komma överens med dem som äger marken,om de nu är jordbrukare eller skogsbrukare eller något annat, om att man skalllösa problem så att åtgärderna får varaktighet, dvs. så att buskar och sly kanhållas efter också efter röjningstillfället. Jag tycker det är skillnad mellansådana överenskommelser och lagstiftning när det gäller skogsskötsel. Deåtgärder man vidtar på den punkten har nämligen betydligt bättre varaktighetoch betydligt större vikt ur samhällssynpunkt. Röjer vi måste vi återkomma och röja igen efter ettganska litet antal år - beroende på hur bra markerna är. Det är viktigt attkunna vidta dessa åtgärder i samförstånd med dem som brukar marken - då kan detsom görs få ett bestående värde. När det gäller våtmarkerna har jag ingenting att tilläggautöver vad jag sade fidigare, utan vi får se vad det som är på gång får föreffekter. Det finns ingen anledning att just nu gå in med ytterligare åtgärder. 5GUNNAR () replik: Jag skall inte orda så mycket mer om detta,men oavsett om vi fillhör den fasta befolkningen på landsbygden eller om vifärdas genom ett landskap som turister, är vi alla glada åt om vi möter ettöppet och leende landskap. Och så länge vi inte vill ha in kemiskabekämpningsmedel för att komma till rätta med förbuskningsproblemet - och detvill ingen av oss ha i bebyggda områden - har vi bara att ta till den manuellahanteringen. Det är riktigt att man får komma igen med röjningen,oftast med fyra till fem års intervaller, men det får vi vara beredda att ta påoss ett samhälleligt ansvar för, om vi vill behålla det öppna landskapet. Därtycker jag att alla bör solidariskt ställa upp. Är det så att man frånsamhällets sida bekostar röjningen och utför arbetet genomsitt manskap, varför skall man då inte få fullfölja en sådan plan utan attnågon enstaka markägare sätter sig på tvären och förbjuder detta? Då har viinte det öppna leende landskapet. Landskapsvården måste ske enligt den plan somuppgjorts, och det innebär att alla måste solidariskt ställa upp. Det är det vikräver, och när vi märker att man inte gör det, vill vi ha en lag som man kansätta in mot den här minoriteten, precis på samma sätt som anges i skötsellagenoch i skogsvårdslagen. 6LENNART BRUNANDER (c) repUk: När det gäller användning av kemiskabekämpningsmedel för att hjälpa upp naturvården kan vi väl vara överens om attdet inte är någon lösning av detta problem, eftersom det inte blir någotsärskilt vackert landskap efter användningen av sådana medel. Jag skulle bara vilja säga att den bästa förutsättningenför att få det öppna och fina landskap som talar om är att detfinns möjligheter att bedriva joi:dbruk i alla dessa bygder. Det är såvitt jagbegriper också den enda förutsättningen för att det här skall kunna fungera. 7 JANFRANSSON (s): Socialdemokraterna har i jordbruksutskottetsbetänkande nr 5 även reserverat sig till förmån för dels ett störrehänsynstagande till naturvårdens intressen i jordbruk, dels åtgärder som kanfrämja ett ökat utnyttjande av institutet naturvårdsområde i naturvårdslagen. Den första frågan har tagits upp i en motion från osssocialdemokrater på Skaraborgsbänken. Det är ingen tillfällighet att just visom kommer från ett jordbrukslän har tagit upp frågan om naturvårdens berättigadeintressen i jordbruk. Vi ser på nära håll hur jordbruket, på det sätt som detnumera bedrivs, allt oftare hamnar i konflikter med natur- och miljöintressen.Genom användningen av handelsgödsel kan vattentäkter förorenas, och det kanäven bidra till en ökad igenväxning av sjöar och vattendrag. De kemiska bekämpningsmedlens möjliga effekter påmänniskor inger oro. Ur snävt jordbruksperspektiv ses åkerholmar, diken ochodlingsrösen ofta som brukningshinder och undanröjs därför, men i andra fallkan de uppfattas som värdefulla inslag i landskapsbilden och utgör kanske urekologisk synpunkt en värdefull motvikt till den ensidiga växtodlingen.Ädellövskog i hagmark är ett annat exempel på naturvårdshänsyn som man bordeklara ut i jordbrukslagstiftningen. Som vi framhållit i vår motion och som understryks i densocialdemokratiska reservationen nr 2 måste enligt vår mening för jordbruket,liksom för alla andra näringar, gälla att verksamheten skall bedrivas medutgångspunkt från den ekologiska grundsynen. Ur många handlingar kan utläsasatt vi så långt tycks vara överens. Men det är i fråga om förklaringen till vadden här ekologiska grundsynen innebär och hur det hela skall hanteras iprakfiken som meningar skiljer sig. Det finns enligt min mening också klaraorsaker till det. Men det är mot den bakgrunden som vi föreslår att riksdagenuttalar sig för att allmänna hänsynsregler införs i jordbrukets lagstiftningsom ett komplement till naturvårdslagen, och på samma sätt som skett iskogsvårdslagen. I utskottsbetänkandet hänvisas till en rapport somutarbetats inom . Hushållning med mark och vatten 2. Irapporten ges - utöver vad jag tidigare nämnt - en rad exempel på hänsyn tillnaturvårdens intressen som borde kunna tas i jordbruket. Vidare sägs-och det är kanske det allvarliga mementot föross här-att det finns tecken som tyder på att jordbruksmarkens förmåga ochlämplighet för livsmedelsproduktionär på väg att försämras som en följd av bl. a. tillförsel av tungmetaller,användning av tunga jordbruksmaskiner, ensidig stråsädsodling och bruk avkemiska bekämpningsmedel. Den viktigaste naturvårdshänsynen är alltså hänsynentill naturresursen själv: marken. Jag återkommer litet grand till jämförelsen med skogen ochskogsbruket, där vi i skogsvårdslagen har inskrivit naturvårdshänsyn.Skogsvårdslagens 1 § lyder på följande sätt: "Skogsmark med dess skogskall genom lämpligt utnyttjande av markens virkesproducerande förmåga skötasså att den varaktigt ger en hög och full virkesavkastning. Vid skötseln skallhänsyn tas till naturvårdens och andra allmänna intressen." I motsvarande portalparagraf 3 i lagen om skötsel avjordbruksmark finns inget stadgande om naturvårdshänsyn. Den lyder:"Jordbruksmark som med hänsyn till läge, beskaffenhet och övrigaomständigheter är lämplig för jordbruksproduktion skall brukas så att markensproduktionsförmåga tas till vara på ett ändamålsenligt sätt." I anvisningarna till skogsvårdslagen har sedan företrädareför skogsvårds-och naturvårdsmyndigheterna på ett alldeles föredömligt sätt isamråd utvecklat vad rimliga naturvårdshänsyn i skogsbruket är för något. Härfår skogsägarna klara besked om vad myndigheten konkret menar mednaturvårdshänsyn. Det är precis så vi socialdemokrater menar, att det bör gåtill även när det gäller jordbruket. Vi frågar oss: Varför skall jordbruketslippa ifrån att anpassa sig till rimliga miljökrav? Skogsbruket har liksom industrin ålagts restriktioner medhänsyn till den yttre miljön, och jag har väldigt svårt att förstå varförjordbruket skall undantas från samma krav på hänsyn. Härvidlag - och kanske iförsta hand vid en jämförelse med skogen - har de borgerliga partierna intelyckats förklara sig. Det finns naturligtvis orsaker även till det. Det finnsrepresentanter för de borgerliga partierna i utskottet som exempelvis sätterlikhetstecken mellan jordbruk och naturvård. Då frågar man sig var denekologiska grundsyn finns som man på vissa håll har talat så mycket om. Skillnaden ligger i att ni inte vill gå in i en konkretdiskussion om vad naturvårdshänsyn i jordbruket är för någonting. Det är ju tilsyvende og sidst en avvägning mellan jordbrukets i och för sig berättigadeekonomiska intressen och de allmänna intressena, i det här falletmiljöintressena. Men det finns ändå en försiktighet hos de borgerliga partiernai den här frågan. Jag noterade att gjorde en, tycker jag,väldigt klok reservation för framtiden när han sade att han inte ville uteslutaatt vi kanske måste gå in med lagstiftning på detta område. Jagtror att detta var det klokaste som sade i frågan. I reservation 4 upprepar vi på den socialdemokratiskasidan vårt krav från förra , att åtgärder skall vidtas som kan främjaett ökat utnyttjande av institutet naturvårdsområde i naturvårdslagen. Jagskall bara helt kort redovisa - eller rättare sagt upprepa - vår tidigareståndpunkt i den här frågan. Jag vill också peka på de skillnader i synsättetsom finns. Skillnaderna baserar sig på hur man skall hantera frågan omersättning till markägarna. I detta avseende finns som sagt många historiskaexempel på att man från de borgerligapartierna, bl. a. från , har haft bekymmer när det gäller deallmänna, rimliga naturvårdshänsynen - man skall alltid betala med pengar ochman skall å andra sidan alltid lämna ersättning.