prot · G4097 · 1980-12-31 00:00:00 — Dagens allmänpolitiska debatt måste mednödvändighet handla om problemen i svensk ekonomi och vad vi kan göra åt dessa.Men jag vill ändå börja med att säga någonting om ett par saker utomlands. Jagbörjar med att ta upp dödsdomen mot den sydkoreanske demokraten är den demokratiska oppositionens främste ledare i , ochdärför dömdes han till döden. Jag vill helt kort uppmana de borgerligapartiledarna att instämma i Amnestys protester mot dödsdomen och kräva KimDae-Jungs omedelbara frigivning. Jag vill också vädja till regeringen om ökat stöd till detvietnamesiska folket. Det har plågats av krig. har man dessutomdrabbats av svåra naturkatastrofer. Två tyfoner har dödat tusentals människor,förstört hus och byggnader samt ödelagt risskörden. Folket i svälteroch lider. Jag vädjar därför till regeringen om ökat svenskt stöd, och jag ärövertygad om att en majoritet av det svenska folket skulle hälsa ett sådantbeslut med glädje. Under 197()-talet sveptes fascistregimerna i Grekland.Spanien och bort. Fascismen var utrotad, trodde vi. Men harinletts med att fascismen åter funnit ett fäste i . 1 har enmilitärjunta gripit makten med stöd av NATO. Jag tycker att det borde varasjälvklart att fördöma militärens kupp och uttala stöd till och solidaritet med de demokratiska krafterna i . De behöver det i sinkamp för ett fritt och demokratiskt . Det finns i sammanhanget också anledning att uttalaförvåning över de svenska massmediernas rapportering, som framställtmilitärkuppen som ett positivt inslag i svåra situation. Problemen iTurkiet kan bara lösas genom djupgående demokratiska och sociala reformer. För sedan avgjordes det västtyska valet. Dettillfogade broderpartier, CDU och CSU, ett svårt nederlag. Valet iVästtyskland innebar att fredens och avspänningens krafter vann en viktigseger. En seger för och de reaktionära krafterna hade varit olyckligoch inneburit ett allvarligt avbräck i avspänningssträvandena. 1 måndags - som regeringens s. k.sparplan presenterades - kunde man i den stora kvällstidningen läsa intervjuermed företrädare för de tre regeringspartierna. De fick frågan vad de skullegöra åt det stora raset i opinionsundersökningarna. En av dem sade attmoderaterna har ett mycket effektivt partiarbete - både inom och utomregeringen. En annan sade att hindrar statsministern att takommandot i regeringen. Den allestädes närvarande moderaten det hela med att säga: "Vi har en gemensam uppfattning omden ekonomiska politiken." Så förhåller det sig med den saken. Regeringenär överens sedan kört över och . ekonomiska politik är således helaregeringens, och det är den som vi skall diskutera här . Regeringens definition av problemen är att vikonsumerar mer än vi producerar, att löntagarna har för gott om pengar, attsparandet är otillräckligt, att den offentliga sektorn är för stor och attindustriinvesteringarna är för små. Vikommunister är inte överens om denna beskrivning av problemen. Vilken löntagare har för gott om pengar? Hur kanregeringen uttala sig på detta sätt av reallönesänkningar ochefter de mycket kraftiga pris- och hyreshöjningar som har ägt rum? Också påståendet om att den offentliga sektorn är för storär mycket tvivelaktigt. Det är sant att den ökat och att kommunerna i dagsvarar för tvä tredjedelar av den offentliga verksamheten. Kommunerna har ökat sysselsättningen med ellerungefär 220 000 personer . Det motsvarar helanettotillskottet av arbetskraft till arbetsmarknaden. Men denna sysselsättningsökning beror dels på faktiskabehov när det gäller utbyggnaden av barnstugor, sjukvård, vuxenutbildning osv.,dels på näringslivets effektivitetsjakt - de snabba vinsternas filosofi - somdrivit på utslagningen och som därmed framtvingat en utökning av den offentligasektorn. Å andra sidan; Hur hade väl sysselsättningsläget varit, ominte denna sektor hade ökat sin verksamhet, både på grund av sin funktion somsäkerhetsnät ät storfinansen och som ett resultat av nödvändiga sociala behov?- Vilka ekonomiska problem hade vi väl inte haft då? är begränsningen av den kommunala expansionen etthuvudnummer för regeringen, främst för . Men vad innebär då detta?Kommunernas ökade verksamhet har inte tillkommit uteslutande därför att manvill öka sysselsättningen. Den svarar ju mot verkliga, tidigare eftersattabehov inom barnomsorg, sjuk- och äldrevård, vuxenutbildningen, allmännakommunikationer m. m. Att strypa sådan verksamhet medför inte bara ökadarbetslöshet och försämring av arbetsvillkor och arbetsmiljö för personalen -utan också försämrad samhällsservice. Det vore att ta ett steg tillbaka ochskulle med all rätt betraktas som en avveckling av väsentliga delar av vårtvälfärdssystem. Visst kan det finnas anledning att se över den offentligasektorns och kommunernas expansion när det gäller byråkrati och onödigautgifter. Men det är ju inledet som regeringen ute efter, utan det ärbarnomsorgen, äldrevården och annan liknande social service som man villbegränsa och försämra. Regeringen har därför fel också på den här punkten. Regeringen påstår att "vi konsumerar mer än viproducerar". Man talar om "obalanserna i svensk ekonomi", ochmed det menar man framför allt de rekordstora underskotten i vår budget och iutrikesaffärerna. Visst existerar dessa underskott, men hur har de skapats ochav vem? Budgetunderskottet är ca 60 miljarder. Vi har tidigarehävdat att det i hög grad är ett resultat av regeringens ekonomiska politik.Ibland medger regeringen att det är sä. I sparplanen kan mansåledes läsa att de s. k industripolitiska åtgärderna för åren 1976-1980uppgått till inte mindre än 26 miljarder, ett belopp som troligen är tilltageti underkant. 1 sparplanen kan man också läsa att den statliga inkomstskattensuccessivt sänkts . Är det dä att undra över attstatsfinanserna inte går ihop? - när man tagit ut 26 miljarder tillstorföretagen ur statskassan och när man sänkt statens inkomster avstatsskatten? Därför menar vi att det är både slarvigt och oprecist attsäga att "vi" konsumerar mer än vi producerar i . Vad menasmed "vi"? Vilka "vi" är det som konsumerar mer än vad somproduceras? påstår regeringen att löntagarna har ett överskott avköpkraft och att detta har tvingat fram en kraftig importhöjning och en ökningav underskottet i bytesbalansen. , vem är del som konsumerardet som importeras? Inte är det enbart fråga om vanlig hushållskonsumtion. Alltfler gör gällande att importökningen till stor del består av insatsvaror tillindustrin. som väl inte kan beskyllas för att vara ensympatisör till oss. har också uppmanat svenska företag att upphöra med denimporten och i stället handla svenskt. Regeringens påstående om att"folkhushållet" konsumerar mer än vad som produceras är således ocksådet mycket tveksamt för att inte säga direkt felaktigt. Regeringen konstaterar vidare att sparandet är lagt iSverige och påstår att industriinvesteringarna därför blir låga. Men man geringa förklaringar till alt sparandet har sjunkit. Sanningen är ju den att inflationenhar drivit priser och hyror i höjden så att en vanlig inkomsttagare inte harnågra pengar att stoppa undan på bank. De pengar man tjänar går helt åt till denödvändiga förnödenheterna för dagen -fill mat och hyra. Att påstå att dettaskulle vara orsaken till de otillräckliga industriinvesteringarna är inte baraabsurt, det är dessutoin grovt vilseledande. Pengarna har ju inte bara gåttupp i rök! De finns i företagen, och SCB redovisade att det ligger 30miljarder i företagen. Har regeringen inte hört talas om detta? Det stora, övergripande målet för regeringens politik harvarit att ställa kapital till storfinansens och storföretagens förfogande. Manhoppades att om bara de fick pengar skulle de också använda dem förinvesteringar, bygga nya industrier och skaffa fler jobb. All annan verksamheti regeringen har underordnats detta mål. Storföretagen skall hållas skadeslösamedan löntagarna skall betala. Det har varit huvudlinjen alltsedan 1976, ochdet är därför som vår karakteristik av regeringen som en kampregering motlandels löntagare allt tydligare visar sig vara riktig. De många miljarderna har inte ökat investeringarnanämnvärt och än mindre skapat nya industrijobb. har industrin bara ökatsin sysselsättning med 5 000 personer. Däremot har svenska företag gjortbetydande investeringar i utlandet. ökade de svenska företagensdirekta investeringar i utlandet med . Företagen saknar således inteinvesteringskapital, tvärtom. De har kapital men de använder det inte tillinvesteringar. De använder det för olika spekulationsaffärer. De lånar utpengar till finansbolag mot hög ränta. De handlar med mark och fastigheter. Degör snabba spekulationsaffärer. Och anledningen till det är att detta på kortsikt är mer lönande. Detta är det största problemet . men det försökerregeringen dölja. För att öka investeringarna här i landet behövs kraftfullaåtgärder som tvingar företagen till investeringar, och det behövs ett statligtindustrialiseringsprogram. Del behövs offensiva satsningar påframtidsinriktade samhällsägda industrier, där förädling och färdigproduktionav de svenska råvarorna utgör grundstommen. Det är bara detta som kan ge nyajobb och medverka till en sundare svensk ekonomi. Alla måste sätta skuldrorna till och arbeta mera. Jag skulle i all stillsamhet vilja rekommenderaRolf att åka upp till Spännarhyttan eller till Malmfälten och förklaravad han egentligen menar. Där tvingas tusentals arbetare att bli arbetslösaunder längre eller kortare lid. fast de egentligen inget hellre vill än behållajobben. Jag tror att de här hurtfriska utropen, som folkparlistiska arbetsmarknadsministrarsom aldrig har tvingats gå utan jobb har strött omkring sig. gör ett bådelöjligt och cyniskt intryck på människor som verkligen vel vad arbetslöshet ochosäkerhet inför morgondagen innebär. Ett annat ökande ekonomiskt problem i är detbostadspolitiska misslyckandet av regeringen. Den bostadspolitik som regeringenhar fört är en katastrof för hyresgäster och småhusägare. Hyrorna ochboendekostnaderna har skjutit i höjden. Bostadsbvggandet är rekordlägt ochbostadskö- Arbetslösheten för byggnadsarbetareinför vintern tenderar också att bli rekordstor. frodas spekulationermed mark och fasfigheter. Och som om inte allt det här vore nog förberederregeringen direkta försämringar av bostadsbidragen. Som ett svar på detta gårnu landets hyresgäster ut i en landsomfattande kampanj mot regeringens asocialabostadspolitik. Höstens mycket kraftiga hyreshöjningar måste stoppas. Etthyresstopp borde enligt vår mening genomföras i avvaktan på ett nytt statligtbostadspolitiskt program. Regeringen måste tvingas att dra tillbaka alla planerpå att försämra de boendes villkor. Bostadsbyggandet måste planeraslångsiktigt, därför att detta och ett ökat byggande av daghem, skolor, sjukhusoch industrier ökar också sysselsättningen inom andra sektorer. Det måstedärför vara en central del i ett nytt bostadspolitiskt program. Hyrorna är rekordhöga, och orättvisorna i boendetbara ökar. kommunisterna och hyresgäströrelsen har sedan mångaår rest kravet om en statlig bostadsbank som skall totalfinansiera alltbyggande och låna ut pengar mot en låg och fast ränta. Vi menar också att dentunga byggnadsmaterialindustrin måste undandras monopolisering och spekulation.Detta och andra radikala grepp kan sänka hyrorna, motverka orättvisorna och ökabyggandet. Arbetarrörelsens partier borde kunna enas i kampen för ensolidarisk bostadspolitik. Vpk har utarbetat ett bostadspolitiskt program, ochvi är överens med hyresgäströrelsen i de centrala kraven på en ny statligbostadspolitik. Kampen mot de kraftiga hyreshöjningarna och regeringensmisslyckade bostadspolitik måste bli startpunkten i en offensiv kamp förrättvisa i boendet, för lägre hyror och lägre boendekostnader. Detta är också en viktig förutsättning för att komma tillrätta med de ekonomiska problem som vi diskuterar och de uppenbara ekonomiskaorättvisor som finns . presenterade regeringen sitt omtalade sparpaket,det som enligt regeringen skall bringa ordning på både sjunkandeopinionssiffror och samhällsekonomi. Sparplanen består av sänktalivsmedelssubventioner, vilket medför nya matprisökningar. Bostadsbidragenskall minskas, och det höjer boendekostnaderna ovanpå de redan aviseradehyreshöjningarna. Villkoren för pensionärerna försämras, för både nuvarande ochblivande pensionärer. Läkemedel, lakar- och tandläkarbesök blir dyrare. SJ:spriser skall öka. U-hjälpen skärs ner, trots statsministerns tidigarehögtidliga försäkringar om att den inte skulle skäras ner. Två tredjedelar av sparplanen består av sådana åtgärdersom direkt kommer att försämra hushållens ekonomi. Detta är fakta, som ingen iregeringen kan bestrida, även om man från regeringsbänken kommer att försökasig på den uppgiften - det utgår jag ifrån. Regeringen skärper sin utmanande politik mot redan hårtpressade grupper och ställer alla sina förhoppningar till att storfinansenskall ha välviljan och godheten att ordna upp den svenska ekonomin. Jag måstedärför fråga statsministern; Vad får er, för det första, att troatt fler miljarder till näringslivet automatiskt medför ökade investeringar,nya industrier och fler jobb? Finns det, för det andra, ingen gräns för hur mycket niskall ta ifrån löntagarna? Inser ni inte att en vanlig inkomsttagare inte orkarmed fler försämringar? Var går egentligen gränsen för er löntagarfientligapolitik? räknar med en kraftig ökning avarbetslösheten, bl. a. som ett resultat av er sparplan. Man räknar medytterligare minst 70 000 arbetslösa. Vi närmar oss alltså den av sin fid förordade - vilket förnekades av för en månad sedan-arbetslösheten på . Vilken effekt tror ni väl att uppemot 200 000arbetslösa får för svensk ekobnomi? Inbillar ni er verkligen att ni kan lösaproblem på det sättet? Sparplanen är på sitt sätt ett unikt dokument. Det ärBohmans oktoberrevolution, fast tvärtom. Man påstår från regeringens sida attavsikten är att skapa balans och ordning. I själva verket är det bara en nystraffexpedition mot löntagarna, pensionärerna och barnfamiljerna, alltså motdet stora flertalet vanliga människor. Syftet är att omfördela kapital tillstorfinans och storföretag. Det är förvånande att statsministerns parti, somtidigare framställt sig som ett "småfolkets parti", så beredvilligtmedverkar i allt detta. Det är kanske inte lika förvånande att , somtidigare varit så noga med att markera gränsen mot högern men som suddat utden gång på gång, också givit upp allt motstånd. står inför en ny lågkonjunktur, och att idet läget vidta de åtgärder som ni nu föreslår löser inga problem -det skapar bara nya och förvärrar dem som vi redan dras med. Genom de åtgärderni föreslår bäddar ni för en "het höst". Det kvalitativt nya med er politikär att ni nu också i ord övergivit den fulla sysselsättningens politik. Nuplanerar ni medvetet för en kraftigt ökad arbetslöshet! För att komma till rätta med de ekonomiska problemen ochobalanserna behövs en helt annan politik än den ni förordar. Problemen kanaldrig lösas med ökad arbetslöshet eller genom en ytterligare skärptsvångremspolitik. Er sparplan - ert sociala nedrustningsprogram, som jag tyckerär den riktiga beteckningen-skapar bara förvärrade problem. Man får intrycketatt folket - löntagarna, barnfamiljerna - bara är ett besvär för er. Regeringen säger sig vilja spara i statens utgifter. Ja,det vill vi också. Det går att spara bort åtskilliga miljarder i statensutgifter - inte för att lösa några grundläggande problem i den svenska ekonomin,men för att hushålla med statens pengar och framför allt för att användapengarna på ett socialt rättvisare sätt än vad som är fallet . Militärutgifternakan sänkas med 1 miljard. Riksdagsflytten, som kostar över 1 miljard, kan skjutasupp eller helt inställas. Genom attbanta i byråkratin kan ytterligare minst 1 miljard sparas. Genom att slopa indexregleringen och i stället genomföraårliga skatteomläggningar som gynnar låg- och mellaninkomsttagarna kan manspara ytterligare nära en miljard. 2 protokoll 1980/81:7-8 Genom att begränsa det nuvarande orättvisa avdragssystemetoch nolltaxeringen kan ännu 1 miljard sparas. Det går alltså att spara. Men då skall man spara på etträttfärdigt sätt, inte genom att försämra de vanliga inkomsttagarnas villkor,inte genom en omfördelningspolitik som ökar orättvisorna och inkomstklyftorna isamhället. Det stora problemet i svensk ekonomi är således inte attvi konsumerar mer än vi producerar, utan att det som produceras används av felpersoner till fel saker! Besluten över de stora värden som skapas i vårt landfattas inte här i huset. De fattas i stället av ett litet fåtal mäktigastorfinansfamiljer. varde 17 till antalet, bara 11, menderas ägande och makt är större . De äger och kontrollerar stora ochviktiga delar av svensk industri och har därmed också ett avgörande inflytandeöver ekonomi. Detta fåtalsvälde är en direkt fara för vår ekonomiskaframtid och försvårar en fördjupad demokrati. Varje uppriktigt försök att kommatill rätta med de ekonomiska problemen måste därför enligt vår mening börja medatt bryta ned detta fåtalsvälde. Att storfinansens makt måste begränsas får man faktisktockså höra från centerpartisterute i landet. Ja, , de använderfaktiskt ordet "storfinansen". Men när de kommer hit till Stockholminordnar de sig i den andra politik som regeringen för. Storfinansen äger och kontrollerar stora och viktiga delarav den svenska industrin och har därför, som jag sade, också ett avgörandeinflytande på ekonomi. Den diskussion om makt och ägande som startadesi och med Meidners fondförslag var lovande. Därför anser vi att man måsteåtervända till Meidners utgångspunkter och fullfölja diskussionerna om hurstorfinansens makt och ägande skall kunna brytas. Landets produktion och ekonomi måste styras avdemokratiska beslut och av samhällets behov, inte av en liten grupp människorsvinstintressen. Hur många miljarder ni från regeringen än styr över tillstorfinansen, så kommer inga problem att kunna lösas. Storfinansens makt måstenämligen brytas och det folkliga inflytandet öka. Regeringen talar ofta om att alla måste vara med ochspara, att vi alla måste hjälpas åt, men i praktiken klämmer ni bara åtlöntagarna och de sämst ställda grupperna. De får inte vara med att besluta,men de tvingas vara med att betala! Varför har ni dröjt så länge med att börja göra något åtskattefusket, ett skattefusk som de som kan den här frågan hävdar är lika stortsom underskottet i våra utrikesaffärer? Varför gör ni inte någonting åt denorganiserade och ekonomiska brottsligheten, som uppgår till ungefär sammabelopp som det nuvarande budgetunderskottet? Är inte spekulationsekonomin, som består av mark- ochfastighetsaffärer, handel med guld, diamanter, lyxbilar och lyxbåtar, ja alltmöjligt, också något sorn bekymrar regeringen? Dennasektor har vuxit mycket kraffigt framför allt . under de år som borgerliga regeringar har suttit medarmarna i kors i kanslihuset. Detta är ytterligare en asocial verksamhet sommåste stoppas, därför att den undergräver och utarmar vår ekonomi. Varför vägrar ni konsekvent att göra något åt dennaspekulationsekonomi? Varför höjer ni matpriserna och lägger ytterligare moms påmaten, när ni vet att detta slår hårt mot barnfamiljer och lågavlönade? Varförangriper ni inte i stället alla dem som nolltaxeras, som bluffar med skatten,som på ett utmanande sätt spekulerar och lever ett liv i lyx och överflöd? Sådana enkla, raka och konkreta frågor ställer sigmänniskorna , över hela landet. Varför skall en så orättvis skatt sommomsen öka när andra kan smita undan skatt? Därför harvar landsomfattandekampanj för slopande av momsen på mat fått ett starkt stöd. Matpriserna harökat med . Regeringen och den borgerligariksdagsmajoriteten har egenhändigt svarat för en stor del av dessaprisökningar. Påståendet att det skulle vara administrativt krångligtatt slopa matmomsen har tillgripits som argument mot vårt förslag- i ställetför en sakdebatt i frågan. Faktum är ju att differentierad moms förekommer i enrad länder, och i de flesta länder med moms har man regler som innebär attlivsmedel - i en del fall baslivsmedel - är helt eller delvis befriade frånmervärdeskatt. Vad som går att göra i andra länder borde rimligen också varamöjligt att genomföra i . Att slopa momsen på mat är i själva verken enrak och enkel åtgärd! Det är ingen hemlighet att många socialdemokratiska ocht.o.m. borgerliga väljare stöder vårt krav att momsen skall slopas på maten. Nunärmar sig vår namninsamling i rask takt 100 000 namnunderskrifter och vårkampanj går vidare. Vi kommer att hålla fast vid kravet ända tills dess attmomsen på mat slopats - med eller utan borgerliga regeringar i kanslihuset. är ett rikt land. På den punkten är jag t.o.m.överens med . Om bara pengarna fördelades på ett rättvist sätt,skulle de räcka både till en god ekonomisk standard för människorna, tillinvesteringar i nya industrier och arbete åt alla. De skulle, ,räcka till en meningsfull offentlig sektor; till barnomsorg, äldrevård,utbildning, kultur, miljövård, förbättrade kommunikationer m.m. Men självfallet kräver det långtgående ingrepp i dennuvarande kapitalistiska ekonomin, ingrepp som den här regeringen varken kaneller vill genomföra. I vår motion till den urtima redovisade vi i 21punkter förslag och åtgärder för att bryta fåtalsväldet och kapitalägarnas maktoch för att vända den ekonomiska utvecklingen i åt rätt håll. Vi göross naturligtvis inga illusioner om att kunna få igenom dessa förslag iriksdagen med dess nuvarande sammansättning. Därfill behövs en helt annorlundasammansatt riksdag - en riksdag med en radikal arbetarmajoritet. Vi uppreparändock våra krav, och vi söker stöd för dem bland landets löntagare och andragrupper som drabbas av regeringens politik. Vi kommer att kämpa för våra förslagdärför att de angriper orättvisorna och lägger grunden för ett bättre samhälle. Den politiska kampen kommer dock i huvudsak attbestå i att stoppa regeringens utmanande politik och tvinga den att ge efterför vikliga krav med stark folklig förankring. Vi anser att följande krav ståri förgrunden för denna försvarskamp; Prisstoppet måste upprätthållas. Inga ytterligareprisstegringar på mat får genomföras. Inflationen måste pressas ner, som ettförsta steg, till . Det behövs en skatteomläggning som främst gynnar låg- ochmellaninkomsttagarna. Den orättfärdiga matskatlen, momsen på mat, måsteslopas. Ett bostadspolitiskt krisprogram behövs. Hyrorna måstestoppas, och bostadsbidragen får inte försämras. Bostadsbyggandet måste ökamycket kraftigt. Arbetslösheten måste bekämpas. Enligt Konjunkturinstitutetkommer arbetslösheten att öka kraffigt. och regeringen har planer på atthårdare driva flyttlasspolitiken. behövs kamp till försvar för de månganedläggnings-hotade arbetsplatserna och kamp för offensiva statliga satsningarför nya industrier och fler jobb. Detta kräver den samlade styrkan av hela arbetarrörelsens,de fackliga organisationernas och hyresgäströrelsens många medlemmar. Aldrigtidigare har det varit mer motiverat att ställa förslag om misstroendevotummot en regering. Ett misstroendevotum i , grundat på ett folkligtmisstroende, som stöds av en aktiv folkopinion är mer än en demonstration moten regering vars stöd vilar på en enda rösts övervikt här i kammaren - enmajoritet som har åstadkommits av vallöften som ligger ljusår från den politiksom man genomför i regeringsställning. Ett nyval skulle medsäkerhet vinnas av arbetarpartierna. Därigenom skulle en arbetarmajoritet gesmöjligheter att driva en politik riktad mot storfinansen. Det behövs nämligenen socialistiskt inriktad politik för att angripa orsakerna till problemen -och till det måste också en arbetarmajoritet användas. En hel värld följer medstor oro händelseutvecklingen runt . och är stater somvar för sig kontrollerar för världsekonomin stora och viktiga delar avoljeförsörjningen. Det ger detta krig en särskilt allvarlig dimension. Utöverdet ohyggliga lidande människor utsätts för i varje krig kan denna konflikt fåvittgående konsekvenser genom störningar i oljeleveranserna.