prot · G40998 · 1980-12-31 00:00:00 — Det är attallmänheten, medborgarna, folket får tillgång fill fakta i målet, tarreda på vad som verkligen håller på att drabba oss alla, och att därmed denallmänna opinionen tvingar politikerna aft skaffa sig kontroll, stoppakapprustningen och börja nedrusta. Jag är övertygad om att alla politiskaledare nog vill försöka hejda en kärnvapenkatastrof. Men jag är inte säker påatt de kan. Däremot tror jag att om folk visste sanningen om kärnvapenrustningen,så skulle de politiska ledarna tvingas stoppa defta vansinne. kommeratt fortsätta och kommer aft leda fill vår förintelse, om inte vi alla arbetarfillsammans för atf hejda katastrofen. Tillstor del handlar det om att redovisa fakta, rakt upp och ner, för att få folkatf förstå vad som pågår. Vi måste redovisa vad som kommer att hända med ossoch med vår civilisation om ett kärnvapenkrig bryter ut. Och vi måste berättavad vi kunde få i stället, om vi skulle lyckas hejda kapprustningen. Vi skullekunna förklara att bara en halv dags militärutgifter räcker för att finansierahela Världshälsoorganisafionens arbete med att utrota malaria; atf för prisetpå ett jaktplan kan man sätta upp 40 000 byapotek i de fatfiga länderna; för samma kostnad som för en modern stridsvagn kan bygga skolor med 1 000klassrum för sammanlagt 30 000 barn. Fårvi bara ut dessa fakta är jag övertygad om att förnuftet kan segra till slut,atf människor som ser på kapprustningen med en känsla av hjälplöshet kommeraft börja kräva ett stopp för rustningarna. Då kanske vi t. o. m. kan starta enprocess av nedrustning för utveckling. Anf.4 (vpk); I är "avspänningspolifik" ett skällsord. Denrubriken återfanns i en stor borgerlig tidning i . Denuttrycker den oro man i breda kretsar i känner överReaganadministrationens konfrontationspolitik, som ökar krigsriskerna och seralla motsättningar i världen i ett sterilt öst-väst-schema. Folkensfrihetskamp förnekas som en genuin kraft och ses som en konspiration i syfteatt stärka det ena milifärblocket i världen på bekostnad av det andra. Att denstora majoriteten av världens länder vill hålla sig utanförstormaktsmofsättningarna och militärblocken är främmande för Reagansvärldsbild. Detlilla frihetslängtande har blivit första offer. Mot dencivilmilitära juntan kämpar en bred folklig rörelse för demokratiska ochmänskliga fri- och rättigheter. Den kampen har mötts av en besinningslös terrorfrån de härskande - en terror som kostade över 10 000 människorlivet. Qch nu sätter ytterligare vapen i händerna på de skyldiga fördetta massmord, skickar dem fler amerikanska rådgivare och hotar med en öppennordamerikansk intervention. signalerar kamp mot terrorismen.Hyckleriet kunde inte vara större. Sammamönster går igen i andra delar av världen. Den fascistiska juntan i skallfå ökat stöd från , regimen i skall få nya amerikanska vapen. IAngola, som ständigt utsätts för överfall av det rasistiska , lovarReagan stöd till de landsförrädare som samarbetar med den sydafrikanskaregimen. Qch samma aparfheidsfat möts av ökad amerikansk välvilja. Cubahotas av nya blockader och av andra repressalier. Skamlöst använderUSA-regeringen maten som vapen i utpressningen. Livsmedel levereras bara tillländer som uppför sig enligt önskemål. Utrikes- och handelspolitisk debatt I har med stöd enbrutal militärdiktatur etablerats, som måste isoleras internationellt. Uppmuntrade av den turkiska frestelsen har ocksåspanska militärer försökt sig på en kupp. Och vi vill från vårt partis sidauttala vår solidaritet med de demokratiska krafterna i . Till det försämrade internationella läget har ävenSovjetunionen bidragit genom den mihtära interventionen i det alliansfriaAfghanistan. Förevändningen var en begäran om hjälp mot utländsk inblandning,men vi menar aft de sovjefiska styrkorna direkt har blandat sig i Afghanistansinre angelägenheter. folk måste självt få bestämma över sin egenframtid, de främmande styrkorna måste dras tillbaka och all annan utländskinblandning måste upphöra. Interventionen har också utnyttjats av de krafter iUSA som motsätter sig varje form av rustningsbegränsningar. proklamerades av Förentanationerna som nedrustningens årtionde. förekom ocksåförhandlingar om begränsning av kapprustningen och en del vikfigaöverenskommelser ingicks. En mängd internationella möten och konferensergenomfördes. Helsingforsavtalef 1975 var eft stort steg framåt. Men facit avnedrustningens årtionde blev ändå en våldsam ökning av rustningarna. Denrelativa polifiska avspänningen följdes aldrig av någon verklig militäravspänning. Och inleds med en ny våldsam upptrappning avrustningarna som de polifiska spänningarna kraftigt skärps igen. Det finns nära 60 000 kärnvapen i världen med ensprängkraft som om skulle kunna förstöra all mänskligcivilisation. Särskilt utsatt är som är överhopat med kärnvapen. De europeiska länderna håller på att bli gisslan ikärnvapensfrafegin. I leker man med den farliga tanken atf kunna utkämpaett s. k. begränsat kärnvapenkrig. Kriget skall i första hand föras på deteuropeiska slagfältet. Därför vill man placera nya och allt farligaremassförintelsevapen i' de europeiska länderna. Tröskeln till ett kärnvapenkrigsänks. Riskerna för krig genom olyckshändelser eller polifiskaImissbedömningarökar. Det är dags för de europeiska länderna atf spela en mer självständigroll. måste betacka sig för aft spela rollen som gisslan. Det ärglädjande och posifivt att en allt starkare rörelse börjar växa fram för attbefria från kärnvapen. För detta krävs def ett brett samarbete och övervinner gamla politiska fördomar. Inte minst gäller det samverkan inomarbetarrörelsen. De europeiska länderna måste också självkritiskt fråga sigvad de gjort för att befrämja en avspänning mellan de tvåstormakterna. Mångaamerikanska senatorer och andra framstående politiker har offentligt beklagatde västeuropeiska NATO-allierades passivitet i fråga om SALT2-överenskom-melsen mellan och . Samma kritik kan också riktasmot den . efter det att och 1979 undertecknat avtalet inledde de mest reakfionära kretsarna i USAsina framgångsrika sabotage mot avtalet. Eff bestämt agerande från de europeiska länderna hade kunnat rädda avtalet. Men deunderlät aft agera självständigt. Vår egen utrikesministers försiktigamumlanden stämmer bra iri i bilden. Det finns en stark opinion som kräver attSALT 2-avfalef skall ratificeras. Och den internafionella opinionens betydelseskall infe underskattas. Den utövade ett starkt tryck mot att stoppakriget mof Viefnamn. Den tvingade förre presidenten att stoppa planernapå neutronbomben. Det är därför angeläget att den internationella opinionen nustår upp till försvar för avspänningspolitiken. Jag vill därför föreslå företrädarna för de andrapartierna aft vi här rikfar en gemensam uppmaning fill stormakterna attsnarast ratificera SALT 2-avtalet och att avbryta de nya kärnvapenprogrammen -dvs. aft NATO inte verkställer beslutet atf stationera ut nya eurostrategiskavapen i och att stoppar utplaceringen av . Inled i stället omgående nya förhandlingar om ett SALT 3-avtal somdämpar rustningarna! Jag är övertygad om att en sådan gemensam deklaration frånföreträdare för de fem riksdagspartierna skulle få internationell uppmärksamhet.Den skulle kunna medverka till aft öka trycket på stormakterna aft stoppakärnvapenrustningarna och inleda nya förhandlingar. Frågan om fred och krig är en livsavgörande fråga.Människor världen över oroas över kärnvapenupprustningen och de ökadekrigsriskerna. Def måste därför vara en central uppgift för oss politiker aftsjälva ta och stödja alla konkreta initiafiv för atf försvara freden, avlägsnakrigsriskerna och stoppa det enorma resursslöseri som kapprustningen utgör. Jag vill i def sammanhanget rikta en fråga fillregeringens företrädare; Vilken reaktion kommer t. ex. från den svenskaregeringen på personliga brev till statsminister och andra regeringschefer i ? Hur ser den svenska regeringenpå de förslag som har ställts? är ett förberett slagfältför ett kärnvapenkrig. Konsekvenserna av eft kärnvapenkrig i känner vialla. skulle slås i spillror och läggas i aska. NATO:s beslut i december1979 att stationera de s. k. kryssningsrobofarna i innebär attkrigsriskerna ökar ytterligare. och NATO:s nya kärnvapensfrategi, somdessa robofar ingår i, påverkar även i hög grad det säkerhetspolitiska mönstreti . En känd fredsforskare har sagt att det nordiska området,från aft ha varit ett "lågspänningsområde", håller på att bli efthögspänningsområde. Riskerna för att våra länder redan i eft första skede drasin i en kärnvapenkonflikt mellan stormakterna växer i takt med den nya kärnvapenteknologinsutveckling och den forcerade upprustningen kring det nordiska området.Internafionellt befinner sig de nordiska länderna som bekant i olika läger.Danmark, och är tyvärr anslutna fill NATO. och äralliansfria - har dessutom ett vänskaps- och biståndsfördrag medSovjetunionen. Men oberoende av skiftande bindningar bör de nordiska ländernatillsammans kunna agera för Utrikes- och handelspolitisk debatt att söka dra ut urkärnvapenstrategin. Nordensom en kärnvapenfri zon var en tanke som fördes fram redan av utrikesminister . Idén har förts vidare och utvecklats av president . Detfinns större anledning än någonsin atf fa fasta på denna idé, som har ettstarkt folkligt gehör och börjar vinna stöd i allt bredare politiska kretsar.Jag erinrar också om att den särskilda FN-sessionen om avrusfningsfrågornavälkomnade alla initiativ till bildandet av kärnvapenfria zoner - ett beslutsom också stöddes av . Denordiska länderna borde utfästa sig atf infe under några omständigheter låtakärnvapen stationeras på nordiskt område. I gengäld skulle vi avkärnvapenmakterna kräva en fridlysning av från kärnvapenhotet, dvs. aftkärnvapen inte kommer att användas mot nordiskt område. I sammanhanget harfrågan ställts om ytterligare områden, framför allt inom , skulleingå i en kärnvapenfri zon. Jag vill erinra om att när de latinamerikanskastaterna proklamerade en kärnvapenfri zon ställde man,realistiskt nog och oavsett vad man i övrigt anser om den här frågan, inga kravpå att skulle dra tillbaka sina kärnvapenutrustade ubåtar frånlatinamerikanskt område. Jag menar att man också måste vara på det klara medatt de sovjefiska kärnvapnen på är en del av den globala balansenmellan och . Att kräva en skrotning av dessa utan att detingår i en bredare amerikansk-sovjetisk uppgörelse är orealistiskt ochtjänar bara till att förhindra konstrukfiva åtgärder i nuvarande läge. Däremotborde man kunna diskutera någon form av uttunningszon, innebärande attkärnvapen med en räckvidd begränsad till de nordiska områdena drogs bort. Jagtänker i sammanhanget på de sovjetiska ubåtarna i , men också på denamerikanska uppladdningen i , som snart kan innefattakryssningsrobotar, NATO;s förhandslagring i borde också omprövas. Jagskulle vilja föreslå den aft den tillsammans med de övriganordiska regeringarna tar inifiafiv till en nordisk konferens för att diskuteramålsättningen om som en kärnvapenfri zon. Upprättandet av en sådan zon iNorden skulle nämligen vara en betydelsefull framgång förnedrustningssträvandena och samfidigt ett led i det större arbetet för eftkärnvapenfritt och eft totalt förbud mof kärnvapen. Nedrustningsfrågornahar också ett nationellt perspektiv. Att uttala sig positivt ominternationell nedrustning är ingen svårighet för de flesta politiker. Men atfbörja minska det egna landets militärutgifter förefaller mycket svårare. Därförbrister också så många politiker i trovärdighet när de uttalar sig inedrustningsfrågor. Det gäller också för svenska politiker och inte minst förden . Vårtparfi är för såväl internationella som nationella nedrustningsåtgärder. Vi harunder motsatt oss miljardrullningen fill militären och föreslagitnedskärningar av militäranslagen. Vi menar nämligen att def svenska försvaretmåste omorganiseras till att bli ett demokratiskt folkförsvar. Allt flermänniskor i kommer också till insikt om det riktiga och nödvändiga i en sådan politik. Att skära ned bostadsbidragoch matsubventioner och att försämra pensioner m, m, med hänvisning tilllandets ansträngda ekonomi och samfidigt satsa miljardbelopp på militären ärinte bara dålig ekonomisk politik, utan def försvagar också människornasförsvarsvilja. Vårt land bör därför enligt vår mening i samband med 1982 årsförsvarsbeslut utforma och inleda en svensk nedrustningsplan. pågår en omfattandedemokratisk och socialistisk förnyelseprocess i vårt grannland , Vi kämparsjälva i vårt parfi för en socialisfisk demokrati, och vi ser naturligtvis medstor sympati på utvecklingen i , Så anser vi t, ex, att def också i ettsocialistiskt samhälle behövs en fackföreningsrörelse som står fri och obundengentemot parti- och statsapparat - något som f, ö, långt ifrån alltid ärförhållandet i kapitalisfiska länder. Vi hälsar naturligtvis med fillfredsställelseaft småmoderater, stora moderater och andra borgerliga kretsar i nubekymrar sig om de här frågorna, men det vore bra om man bekymrade sig om deminfe bara när def gäller socialistiska länder, om man hade uppfattningar ocksåom hur det skall vara här i , befinner sig också i en svär ekonomisk kris. Vihoppas naturligtvis aft det skall gå att finna överenskommelser somstabiliserar situafionen, vilka fillsammans med nödvändiga ekonomiska ochpolitiska reformer kan ta ut ur krisen. Men under alla omständigheter ärdef, enligt vår mening, polackernas sak atf själva forma sin framfid, och vibekämpar kategoriskt alla former av främmande inblandning i Polensangelägenheter. Det råder enighet om att skall varaneutralt och alliansfritf. Samfidigt finns det dock skillnader i åsikterna omhur denna politik skall utformas, dvs. hur vårt lands utrikespolitik skall varautformad. Det faktum att är ett neutralt och alliansfrift land, aft defsvenska folkets majoritet solidariserar sig med progressiva krafters kamp försocial frigörelse och nafionellt oberoende över hela världen och i konkrethandling lämnar stöd åf dessa strävanden har givit ett gottinfernationellf anseende. Men vi menar att vårt anseende och trovärdigheten förvår alliansfria utrikespolitik har minskat under de olika borgerligaregeringarnas tid. har alltmer glidit in under skugga.Den svenska vapenexporten har ökat kraftigt. Svenska vapen finns litetvarstans i världen där de inte borde finnas. Den svenska biståndspolitiken harpartipolitiserats. Exempel på defta är sfrypningen av biståndet till ochVietnam. Till oklarheterna i svensk handelspolitik ochutrikespolifik bidrar också den nu så aktuella Telubaffären. Vårt parfi harinte haft någon insyn i denna sorgliga affär. Vi är utestängda från utskottenoch deltog således inte i konstitufionsutskottefs granskning av affären förraåret. Låt mig bara säga några ord om detta . Det finns i den s. k. Telubaffären åtminstone tre klarturskiljbara aspekter. Först gäller def själva sakfrågan, som väckt rätt litenuppmärksamhet. Underförstått i den hittillsvarande debatten tycks vara attmilitär utbildning av främmande personal från främmande land likställs medvapenexport och Utrikes- och handelspolitisk debatt Utrikes- och handelspolitisk debatt alltsåskall underkastas samma regler och restriktioner som gäller för denna. Men såär infe fallet. Det är därför rimligt atf man far sig an den frågan och får in"militär kunskapsexport" i lagstiftningen. Deffa kan ju lämpligen skei samband med den översyn av vapenexport som man ändå håller på att göra. Nyaregler på området bör enligt den mening vi ofta framfört vara både merpreciserade och restriktivare än . Qm de nu gällande reglerna för vapenexport omfattat sådantsom är aktuellt i Telubfallet, skulle affären då ha kunnat komma till stånd?Nej, knappast. har under större delen av varit militärtengagerat i och är alltjämt så. Detta torde knappast ha observerats iSverige. Det så aft säga politisk-moraliska problemet för de ansvariga har aftgöra med en annan konflikt, och därmed är vi också inne på den andra aspekfenav den här affären. Det gäller försöken att använda den för att misskrediteraden palestinska befrielseorganisationen . Def skulle finnas"PLO-agenter" vid Telub i , har det sagts. Det är alltså så, atf proisraeliska krafter inomborgerligheten inte drar sig för att slå mot regeringen. Hatet mot de fördrivnapalestinierna och deras legitima företrädare är större än omsorgen om denborgerliga regeringens goda rykte. Den tredje aspekfen är den otroliga fantasi som harutvecklats under de här månaderna, en fantasi där ministrar, statssekreterareoch ämbetsmän -f. d. och nuvarande - försöker skylla ifrån sig och smita undan.Man minns infe, man beskyller andra för atf ljuga, man har "fattat varandrafel", man tiger, man hänvisar fill svårigheter med"definitioner", osv. En av dem som borde ha något atf säga är f. ö. dennuvarande utrikesministern och tidigare statsministern, somregeringschef mycket i denna affär handlades. Varför är under dehär dagarna så tyst i denna affär? Telubutredaren, regeringsrådet , låter förståatt det nog blir som vanligt när man försöker utreda höga politikers ochämbetsmäns göranden och låtanden. Han säger: "Det kan bli svårt aft fä framnågon sanning." utredning skall överlämnas tillkonstifutionsufskotfef. I det utskottet sitter ledamöter från de fyra partiersom på eft eller annat sätt är inblandade i affären, däremot ingen företrädareför kommunisterna. Det minsta man kan begära är att deftillsätts en fempartikommis-sion för att granska Telubaffären. En annan, minst lika allvarlig skandal som Telubaffären,menar vi, är regeringens sätt aft undergräva beslutet om förbud mot svenskainvesteringar i , På utomordentligt lösa grunder beviljade man t, ex,dispens för , Vi sade redan då aft regeringens dispens varfullständigt oacceptabel. De informationer som kommit fram de senaste dagarnabekräftar också vårt ställningstagande, I realiteten handlade det ju om enviktig nyinvestering för i syfte aft ta fram nya produkter. Det som inträffade då belyser hurden och svenskt kapital fortfarande stöttar aparfheidregimen.Även om def låter överraskande måste jag säga atf det hedrar utrikesministernoch hans parti att man reserverade sig mof Sandvikbeslufet i regeringen. Mendet är naturligtvis en gåta att landets utrikesminister och hansparti efter en sådan överkörning i regeringen väljer att stanna kvar iregeringen tillsammans med dem som körde över folkpartisterna. Är regeringstaburetten verkligen så efferfrakfansvärd förOla att han är beredd att acceptera att som utrikesminister bli desavoueradockså i en så viktig principfråga? , herr talman! väckte vi tanken påsvensk anslutning till den alliansfria rörelsen, Def avvisades med motiveringenatt ett sådant medlemskap "inte var förenligt medneutralitetspolitiken". Den alliansfria rörelsen samlar 95 medlemsländer ochrepresenterar över en och en halv miljard människor över hela världen. Detfinns stora skillnader mellan medlemsländerna polifiskt och ideologiskt. Mentrots detta spelar denna rörelse en betydelsefull roll i kampen för de fattigasoch förtrycktas befrielse. Därför menar vi också aft borde bli medlem. De ansträngda argument som används och oviljan att överhuvud taget ens diskutera vårt förslag är märkliga. Vilka är de egentligaskälen för att inte kan anslutas fill den alliansfria rörelsen? Jag vill rikta några direkta frågor fill utrikesministernom detta, och jag vill om möjligt också ha eft svar här : På vad sätt strider ett svenskt medlemskap i denalliansfria rörelsen mot vårt lands neutralitetspolitik? Vilka är de verkligaskälen mot en svensk anslutning? Och varför kan vi åtminstone inte gå med somobservatörer, om regeringen absolut vill avvakta med fullt svenskt medlemskap? Jag ser att min taletid snart är ute, men låt mig avslutamed att säga så här: Med hänvisning till den ekonomiska krisen har det svenskabiståndet skurits ner. Vårt parti har protesterat mof det, men de borgerligaparfierna tvingade igenom beslutet i . Vär förvåning och i viss månvår besvikelse riktar sig framför allt mot , som ju tidigare var medpå barrikaderna och slogs för enprocentsmålet och för ökat svenskt bistånd. Jag är övertygad om att det svenska folket, trots våranuvarande ekonomiska svårigheter, helhjärtat stöder en fortsatt högambifionsnivå för vår biståndspolitik. Def behövs ingen lång mofivering för eft ökaf svensktbistånd. Verkligheten talar sitt tydliga språk och utgör i sig skäl nog förett ökat bistånd till tredje världens länder. Svälten, sjukdomarna, analfabetismen och den socialamisären går att utrota. Men indusfrivärldens länder vägrar aft ta sitt ansvaroch ökar hellre sina rustningskostnader än sitt bistånd. Världens rika länderger i bistånd av vad de samfidigt lägger ner på vapen. Vårt land har bättre möjligheter än många andra länder aftfortsätta den utveckling på defta område som vi har varit överens om - i vartfall fyra av 5 protokoll 1980/81:96-98 Utrikes- och handelspolitisk debatt Utrikes- och handelspolitisk debatt Låt oss inte tveka attutnyttja dessa förutsättningar, att aktivt verka för fred på jorden mellanmänniskorna och atf förklara krig mot svälten och misären. Kommunisfledares tal i de svenskautrikesdebatterna låter alltid ungefär likadant, varför def inte finns så storanledning att variera kommentarerna fill dem heller. Man är frikosfig i sinkritik mot , och på vissa punkter har ju också jag varit kritisk mot USA.Men man säger prakfiskt taget inte någonting om den andra supermakfen, omSovjetunionen. Man tassar försiktigt med formuleringar om ochPolen, men särskilt mycket av den form av rytande som man efterlyser när defgäller västs agerande märks inte i de avsnitten. Vad gäller den sovjetiskaframflyttningen av de politiska positionerna i övrigt i tredje världen sägerman inte eff knäpp. Skillnaden skulle möjligen vara, om vi jämför t. ex. , att talar om sig själv som en förkämpeför demokratisk socialism. Varför talar inte om att han är enförkämpe för demokratisk kommunism? Ja, jag förmodar att anledningen är attomöjligheten i eff sådant budskap skulle framstå alltför klart, och det visarju också hur svår polifiska mission över huvud taget är. Fär jag sedan svara på fråga om varförSverige inte är med i den s. k. alliansfria rörelsen. Detta kan ske ganskakort. Def beror på att är eff land som vill föra en oberoendeutrikespolitik. Vi har avvisat alla propåer om att skall tvingas in iden ena eller andra sortens internationella organisationer där vi skulletvingas underordna oss dessa organisationers försök atf samordna medlemmarnasutrikespolifik. Detta är ett grundläggande inslag i den alliansfria politik - iordets egentliga mening -som för, en politik som ger ivarje fall sina läppars bekännelse till men som man ibland undrar om hanegentligen tror på. Får jag sedan, herr talman, kommentera vad . Han menade aft det finns en tvetydig beskrivning av den svenskaneutralitetspolitiken i några dokument, inkl. försvarsutskottets betänkande,där man talar om att vi skulle ha förpliktelser gentemot något eller någon närdet gäller utformningen av vår neutralitetspolitik. Självfallet har vi ingasådana förpliktelser. Vi har bara förpliktelser - och där kan jag helt instämmamed - mot oss sjäva, och mot våra strävanden att stärkavärldsfreden. Def är på de grunderna - jag försökt utveckla det i mitt tal, somhandlade om säkerhet och solidaritet - som vi formar vår neutralitetspolitik. mån formuleringar i det ena eller andra dokumentet har gett upphov tillmissförstånd kan jag bara konstatera att de är uttryck för ett olycksfall iarbetet. Den andra punkten där jag vill kommentera vad gäller Telub. nöjde sig med att diskutera hur den demokratiskagranskningen av fallet skulle gå till. Han menade att det behövs enförtroendeingivande granskning av vad som hänt och infe hänt i denna affär. Ansvaret i för denna fråga ligger ikonstitutionsutskottet, där alla partier utom vänsterparfiet kommunisterna, somLars mycket riktigt påpekade, är representerade.