prot · G4099 · 1980-12-31 00:00:00 — 1 hela världen har man under det senaste åretkunnat konstatera att antalet flyktingar ökat avsevärt. ^FN:sflyktingskommissariat uppskattar siffran till ungefär 10 miljoner. Självfallet måste också ta sitt ansvaroch efter bästa förmåga göra en insats för dessa människor. Men sominvandringsland är en relativt modern företeelse. Det är först underefterkrigstiden invandringen blivit en faktor som också sätter spår i svensktsamhällsliv. ochbörjan av var det framför allt invandrare som sökte arbete som kom.Om vi undantar de strömningar som kan hänföras till den fria nordiskaarbetsmarknaden har invandringen emellertid ändrat karaktär. är detframför allt flyktingar, personer med anknytning till eller personersom får stanna av humanitära skäl som bereds en här. kommer ungefär35 000 utlänningar till . Detta ställer krav pä oss som värdland. Vi harnaturligtvis gjort mänga misstag - på grund av ovana att handskas med problemenoch på grund av okunnighet om de människor som kommit. 1975 fattade vi ienighet ett beslut om att målet för vår invandringspolitik skall varajämlikhet, valfrihet och samverkan. För att geförutsättningar för att förverkliga målen måste vi emellertid ha vissa reglerför vår invandringspolitik. Hur gärna vi än skulle vilja, kan vi inte ta emotett obegränsat antal hjälpsökande om vi skall kunna leva upp till de uppsattamålen. Varken jämlikhet, valfrihet eller samverkan kan uppnås, om våra resurserinte räcker till för att ge invandrarna en bostad, arbete, godsvenskundervisning och kunskaper om det svenska samhället. Det är en tragedi föralla som måste ryckas upp ur sin kultur och lämna sitt hemland^.^ och vi måstegöra vårt bästa för att göra omplanteringen i sä litet smärtsam ^sornmöjligt. Det kräver framför allt en bättre mottagningsberedskap, så attinvandraren vid ankomsten till landet får en omfattandeintroduktion till det nya liv som väntar. Jag tror att fler mottagnings- ochutbildningsförläggningar är nödvändiga. Då kan vi undvika att invandrarna blirensamma och isolerade i bostadsområdena - något som sker - medan deväntar på uppehålls- och arbetstillstånd. Grunden för allmänsklig samlevnad är att man kan tala med varandra. Om invandraren saknarkunskaper i svenska, finns det oräkneliga tillfällentill missförstånd, och svårigheterna att klara sig i samhället blir mycketstora. I arbetslöshetsstatistiken upptar invandrarna en oproportionerligt storandel, och vi har väl alla sett invandrarungdomarnas speciella svårigheter.Ofta beror detta på just bristfälliga svenskkunskaper. Folkpartiregeringen tillsatte 1979 en kommitté, som ser övermöjligheterna att förbättra svenskundervisningen för invandrare. Jag hoppasatt dess förslag verksamt skall bidra tillinvandrarnas möjligheter att göra sig gällande i det svenska samhället. Det är också viktigt att manså mycket ^sorn möjligt kan nedbringa den tid det tar att behandla frågor omuppehålls- och arbetstillstånd, så att den psykiska pressen på den som väntar^minimeras. måste man hålla i minnet att rättssäkerheten kräver attvarje individs ansökan ges en ingående prövning och att detta tar tid. Jag vill dessutom någotkommentera den situation som gäller för min hemkommun, , som är centrumi för den ^assyrisk-^syrianska invandringen. Den började när ca200 personer kom från inom ramen för den ^s. Vid dettillfället bosatte sig tre familjer iSödertälje. skedde ytterligare invandring inom flyktingkvotentillsammans med anknytningsfall. 1974 och startade emellertid den illegalainvandringen, och det blev naturligt att man sökte sig till där detfanns landsmän. fattades två regeringsbeslut, sominnebar att de turkiska assyrier och ^syrianer som fanns i landet fick lov attstanna. På grund av att är religiöst centrum med ärkebiskop förNorden och har en mycket stor grupp valt att bosätta sig där. Den illegalainvandringen fortsatte emellertid, och fattade regeringen ett nyttbeslut angående invandringen av assyrier och ^syrianer. Beslutet innebar engenerösare behandling av dem som befann sig i landet illegalt och som åberopadefamiljeanknytning. Vid samma tillfälleskärptes gränskontrollen ytterligare. Också för /81 harregeringen fattat beslut om en sådan generösare ^farniljeanknytningskvot om 300personer. Utformningen av densvenska invandrings- och flyktingpolitiken är en statlig uppgift. Denutformning den statliga ^f^lyktingpolitiken får har emellertid vittgåendekonsekvenser för utvecklingen i de kommuner som är mottagare av invandrarna. De flesta assyrier och^syrianer som har kommit till har kommit under de senaste fem årenoch utan uppehålls- och arbetstillstånd. Denna invandring, som inte är betingadav arbetsmarknadsskäl, har blivitsärskilt märkbar för kommunen. av gruppen är analfabeter, och ungefär45 % är barn och ungdomar i skolåldern. Dessa förhållanden ställer mycket storakrav på sociala och ^utbildningsmässiga insatser, och påfrestningarna på bådede kommunala myndigheterna och invandrarna är mycket stora. Att komma från ettbondesamhälle till ett industrisamhälle innebär en genomgripande kulturchock.Ytterst få av invandrarnas yrkeskunskaper går att omsätta och använda i värtland. En stor del av gruppen kommer av olika skäl heller aldrig att bli aktuellför den svenska arbetsmarknaden. Att ge dessa människor en meningsfull tillvaroi kräver åtgärder av omfattande och speciell karaktär. De olikaregeringsbeslut som fattas har alltså direkt påverkat förhållandena iSödertälje. Jag anser att staten därigenom har ett direkt ansvar för alt deassyrier och ^syrianer som kommit legalt eller illegalt och fått tillstånd alt stanna ges en möjlighet attinlemmas i det svenska samhället i enlighet med de invandringspolitiska mål somriksdagen antagit. är ett rikt land - vi har råd att dela med oss av vårt överflöd - menkostnadsansvaret bör inte ligga på en kommun utan på staten, dvs. på oss alla. Ett mångkulturellt samhälle ställer kravpå oss som är svenskar sedan många generationer. Vi måste skaffa oss kunskaperför att övervinna misstron mot det som är ovant och okänt. Att är ettland där en tredjedel av befolkningen är 2000 är invandrare eller harinvandrarbakgrund är en realitet som fä svenskar inser . Detta kräver att^invandrarkunskap blir ett obligatoriskt inslag i all utbildning - frånförskola till högskola och annan yrkesutbildning. Och det är bråttom. Ett mångkulturellt samhälle ställer ocksåkrav på invandraren. Goda kunskaper i landets språk är en förutsättning för skall kunna slå en brygga mellan minoritetsgrupperna och svenskarna.Nödvändigt är också att invandraren inhämtar kunskaper om svensk lag ochsvenskt samhällsliv. Det är ofta som grundläggande inslag i vårt rättssystemskiljer sig högst påtagligt från invandrarnas. 1 har kvinnor och mänsamma rättigheter och skyldigheter och vi har ett förbud mot aga. Detta ärområden som inte sällan vållar kollisioner med olika invandrargrupperskulturmönster och också med ett viktigt inslag i invandrarpolitikens mål, nämligenatt etniska minoriteter skall ha rätt att bevara och utveckla sin kultur ochsina traditioner. Men de framsteg vi harnätt på väg mot jämställdhet mellan kvinnor och män och det skydd för barnensrätt vi har åstadkommit är något vi inte kan kompromissa om. Det är svensk lag,som vi alla är skyldiga att följa. Ett mångkulturellt samhälle är ocksåberikande. Invandrarnas kulturcentrum, studieförbundens insatser, enskildamänniskors kontaktarbete - bidrar tillsammans med många andra satsningar tillatt i både det stora och det lilla formatet vidga vår världsbild, fördjupakunskaperna om varandra och öka förståelsen nationaliteterna emellan, så att vikan leva tillsammans och inte bara vid sidan av varandra. 88 ^CLAESON (vpk); Låt mig få börja med attinstämma i det ^Annerstedt sade om angelägenheten av att statens stöd tillde ^assyriska invandrarna i inte försämras. Det vore felaktigt attta det inomregionala stödet till intäkt för att i princip ta bort det särskildastödet som kommun får som ersättning för sina kostnader i sambandmed den ^assyrisk-syrianska invandringen. Det föreligger också faktiskt ettriksdagens ställningstagande på denna punkt; fattade man ettsådant här beslut på förslag av socialutskottet. Sedan, herr talman, skulle jag vilja beklaga att landets bostadsministerockså har strukit sig från talarlistan i ett läge där vi hade allanledning att räkna med att få något av en bostadspolitisk debatt under denallmänpolitiska debatten. har förvissoingen lätt uppgift i den borgerliga regeringen när del gäller att få utrymmeför en annan och bättre bostadspolitik. Jag vill ändå tro att orsaken till atthon nu har strukit sig från talarlistan inte är den att hon inte skulle hanågra förslag att komma med. Men det är beklagligt att vi på det här sättettydligen inte får någon talare från regeringen som är beredd att svara påeventuella frågor -eller stå till svars - då det gäller bostadspolitiken. I den allmänna debattenhar bostadspolitiken tilldragit sig allt större uppmärksamhet.Man har talat om det bostadspolitiska läget som en nationell katastrof socialtsett, som ett slut för den socialt styrda bostadspolitiken, som ett svek mothyresgästerna osv. Som en minsta gemensam nämnare står konstaterandet att lägetär minst sagt allvarligt. Mot bakgrunden av densituation som råder på bostadsmarknaden frågar sig landets hyresgäster vad somskall komma. Kan de räkna med ett hyresgästernas 1980-tal - utan storahyreshöjningar, med ökat bostadsbyggande, verkligt boendeinflytande ochrättvisa i boendet? Eller skall hyresgästerna få en fortsättning på^hyresutplundringens 1970-tal? Det finns en mycketstark opinion bland hyresgästerna, inom bostadskooperationen ochfackföreningsrörelsen, inom socialdemokratin, den övriga arbetarrörelsen ochlångt in i och , inom miljörörelsen och andraprogressiva rörelser och organisationer - för en annan och bättrebostadspolitik. Men de hinder som måsteövervinnas är mycket stora. Den borgerliga regeringens faktiska ^polifik ochoförmåga att påverka inflations- och kostnadsutvecklingen är det störstahindret. Den allt mer ^privatiserade bostadsmarknaden är ett annat. Allt flerkan göra stora vinster på försäljningar av ägda lägenheter, och alltstörre grupper blir beroende av allt större lånesummor för sitt ordinäraboende. De privata bygg- och fastighetsbolagen har stärkt sitt grepp övermarknaden och blir svåra att få bort. Utvecklingen under de allrasenaste åren med en kraftig minskning av bostadsproduktionen - en så kraftigminskning att det talas om bostadsbyggandets sammanbrott ^-, en starkreducering av det allmännyttiga och kooperativa byggandet och en mycket starkökning av byggnads- och hyreskostnaderna, inger verkligen allvarliga farhågorför . Vi har under senare årfått problem och inslag i bostadspolitiken som inte låter sig förenas med desociala målsättningar på vilka modern bostadspolitik har byggts upp underganska stor politisk enighet. Ett stort antal människor kan inte få den bostadde skulle behöva, bl. a. beroende på att fördelningen av de samhällsresursersom satsas på boendet alltmer går till oredovisade skattesubventioner ochobeskattad värdestegring. Bostadsbyggandetsomfattning och inriktning tillsammans med de stora hyreshöjningarna är det somman nu främst måste ta itu med om vi inte skall få ett läge som måste betecknassom minst sagt katastrofalt - för samhället och för hyresgästerna. En kraftigökning av nyproduktionen är ett måste, och produktionen måste stimuleras genombilliga pengar, genom ökade riktade samhällsinsatser tillflerfamiljshus/hyreshus, där huvuddelen av produktionen skall ske iallmännyttig regi och med upplåtelse i form av hyresrätt. Även småhusen måste iökad utsträckning byggas för upplåtande med hyresrätt. Också saneringen av detäldre bostadsbeståndet måste stimuleras, även här främst i allmännyttig regi,inte minst för att begränsa den privata spekulationsmarknad, till stor del finansierad medskatteavdrag, som förekommer. Insatserna för miljöförbättringar måste ocksåökas, bl. a. som ett led i bekämpandet av social ^utslagning och för att görahyreshusboendet mer attraktivt. t diskussioner om ökatbostadsbyggande och stimulansåtgärder för en annan inriktning avbostadsproduktionen hänvisas från regeringshåll ofta till att det närmastankommer på kommunerna att svara för bostadsförsörjningen. vet var och ensom följer med det som händer- eller rättare sagt vad som inte händer - attmånga kommuner har resignerat inför de ekonomiska svårigheterna, de oerhörtkraftiga ökningarna av ^produkfionskostnaderna, kvarvarande svårigheter attsnabbt avlösa ^byggnadskreditiven, osäkerheten beträffande möjligheterna atterhålla statliga lån och, inte minst, en betydande osäkerhet när det gällerhyresgästernas möjligheter att betala de skyhöga hyrorna i nyproduktionen. Jag tror, herr talman,att det är viktigt att betona samhällets ansvar för att bostadspolitiken inteytterligare försämras, utan att det gäller att föra en bostadspolitik som ärförenlig med tanken att bostaden är en social rättighet. Staten har detövergripande ansvaret för bostadsförsörjningen. I detta ligger ett ansvar föratt villkor skapas - genom finansiering, beskattning och övrig lagstiftning -för att nyproduktion, sanering och ombyggnader av bostäder kan ske itillräcklig omfattning och ge en god miljö. Detta ansvar kan inte regeringenspringa ifrån. Det är ett faktum att där ansvaret ligger måste det ligga, ochdå måste man ta och känna ansvar. Hyreshöjningarna måstestoppas, och måste hyrorna sänkas. En omfördelning avbostadssubventionerna måste göras genom att medel från ^ägarsektorn överförstill ^hyressektorn. Ett särskilt riktat statligt stöd måste införas till dekommunala bostadsföretagen, exempelvis i form av ^ränte- och ^amorteringsfriatilläggslån. Andra åtgärder sommåste till är effektivt prisstopp och prissänkningar på byggnadsmaterial,minskad eller slopad moms på bostadsbyggandet, sänkt eller slopadfastighetsskatt på allmännyttiga fastigheter, fortsatta ^underhälls-^ochhyresförlustlån och avskrivning av tidigare lån till allmännyttan, lägre räntaoch längre amorteringstider på allmännyttans bostadslän. Detta behövs iavvaktan på mer långsiktiga åtgärder mot all spekulation och alla orättvisor påbostadsmarknaden. efter detsenaste valet tävlar ånyo riksdagspartierna, utom kommunisterna,om att tala om hur väl man vill landets villaägare. Man utfärdar nya"fribrev" och kastar fram nya förslag för att lindra verkningarna avden förestående fastighetstaxeringen. Vpk står kvar vid sin uppfattning att detfinns en betydande orättvisa mellan olika upplåtelseformer, där ägandet avbostaden har gynnats. Den orättvisan måste tas bort. Det går inte att klara denuppgiften om allt skall förbli vid det gamla eller om bara ganska småförändringar vidtas. Orättvisorna i boendetmåste bekämpas. Ekonomisk rättvisa skall enligt v^år mening åstadkommas utanhänsynstagande till valtaktik och ^marginal-^väljarspekulationer. Orättvisornaskall avskaffas, inte genom att boendet för vanliga småhusägare med normal- eller låginkomster fördyras. Detta skall ske genom ett ökat stödtill ^hyresboendet. på bekostnad av spekulanter och fastighetshajar,höginkomsttagare och förmögna villaägare med stora och dyra hus. Den kategorivillaägare som bara utgör drygt en fjärdedel men som tillgodogör sig trefjärdedelar av de skatteavdrag och subventioner - som uppgår till omkring 10miljarder kronor - måste vara med och betala en omfördelning! Nej, orättvisorna måstebort genom att man gör slut på alla vinst- och spekulationsintressen påbostadsmarknaden - i alla led från marken till det färdiga huset. Småhusägare,hyresgäster och bostadsrättsinnehavare har ett gemensamt intresse av detta. Detär bara privata bank-, mark- och ^byggintressen som tjänar pä att nuvarandeförhållanden får fortsätta och att man spelar ut olika bostadskonsumenter motvarandra. I den borgerligaregeringens sparplan föreslås olika åtgärder som direkt försämrar förhållandenapå bostadsmarknaden. ^Upptrappningen - den årliga höjningen - av dengaranterade räntan är en sådan åtgärd. En försämring av bostadsbidragen tillensamstående föräldrar, till studerande ungdomar och pensionärer aren annanpunkt. Sänkningen av kommunernas statsbidrag till bostadsbidrag ochavvecklingen av lånen till kommunala markförvärv är en tredjeförsämringsåtgärd. Det enda recept för attbegränsa hyreshöjningarna som regeringspartierna har tycks vara att ^ombildahyreslägenheter till ^ägariägenheter. att sälja ut allmännyttans bostäder tillenskilda, vilket innebär att också hyreslägenheterna blir föremål förspekulation och handel. Kraven på att stoppa hyreshöjningarna och på ekonomiskrättvisa i boendet avvisas med hänvisning till att alla måste ges möjlighet attäga sin bostad och att de kan lösa alla problem och ge inflytande. Vad man dä undviker atttala om är bl. a. att en sådan utveckling ökar åtskillnaden i boendet. Detbetyder ökade svårigheter för ungdomar, invandrare, låginkomsttagare och andrabetalningssvaga grupper. De kvarvarande hyreshusen blir bostäder för demänniskor som har det svårt, och höginkomsttagarna som kan betalainträdesbiljetten till ^ägarlägenhet får de lägsta boendekostnaderna. Stat ochkommun får minskade inkomster genom att antalet människor med ränteavdrag ökar.Den svarta och grå arbetsmarknaden och kreditmarknaden med kvittolösa svartjobbkommer att öka, liksom spekulationen och handeln med bostäder. Den enda garantin förverkligt boinflytande och demokrati i boende utgör samhällsägda bostäder, därman inom hyresrättens ram successivt överför alltmer av bestämmanderätten iboendet på hyresgästerna, medan ägandet och den ekonomiska administrationenligger kvar hos kommunerna och deras bostadsföretag. tog ibörjan av denna debatt bl. a. annat upp den borgerliga regeringensbostadspolitiska misslyckande och frågan om ett bostadspolitiskt ^krisprograrnför att komma ur den nuvarande situationen. Ett sådant program måste innehållasådana åtgärder som jag här gett exempel på i mitt anförande.Men det är bråttom! För , vecka och månad ^sorn går Nr 9 utankraftåtgärder från statsmakternas sida förvärras läget och försämras den möjlighetenatt snabbt få en återgång till ensocial bostadspolitik. bråttomär det med ett riktat statligt stöd tillallmännyttan, en ökad bostadsproduktionoch ett förändrat finansieringssystem. ^Friggebo finns inte här, såsom jag sadeinledningsvis. Jag hoppas ändå att det finns någon från den borgerligaregeringen som har någon synpunkt att ge på de problem som förestår påbostads- och hyresmarknaden. 89 AXEL ^(s); I likhet med ^Claesonmåste jag starta med att beklaga att ^Friggebos bänk är tom liksomi fjol, när vi ville diskutera bostadspolitik med regeringen. Hon kan förståsha blivit sjuk, och i så fall är frånvaron försvarlig. Men ^orn hon inte är det måste det ligga någonting i atthon inte finns i kammaren, och det kan man spekulera om. Det är möjligt att Birgit^Friggebo har skäl för att inte vilja diskutera bostadspolitik med företrädareför oppositionen. Eftersom mitt anförande är utformat föratt ge möjlighet till en diskussion med bostadsministern om de näraliggandeproblemen på bostadsmarknaden -de just nu pågående hyresförhandlingarna-bordejag logiskt sett ha strukit mig från talarlistan. Men jag anser att problemenär såstora och viktiga för så många svenskar att åtminstone protokollet skallfå notera frågeställningarna. Jag får väl söka andra möjligheter att nå Birgit^Friggebo för att få en diskussion till stånd. Jag skall dock - eftersom tiden är långtframskriden - begränsa min medverkan i den här debatten till en enda fråga somär näraliggande, och det är förhandlingarna om 1981 års hyror. Det är myckethårda förhandlingar som har startat runt om i landet. Den höga inflationenoch ett snårigt och orättvist system för samhällets stöd till olikaboendeformer är några av faktorerna, det oftast starkt eftersatta underhålletav bostadsbeståndet en annan. I sparplanen, som presenterades förriksdagen , aviserar ^bosiadsminislern i sitt avsnitt attett förslag till nya regler för räntebidrag skall komma . och honhar där ^angett fyra som hon säger allmänt omfattade krav påbostadsfinansieringen. Det är ett faktum att dessa krav i allt mindreomfattning uppfylls med de nuvarande reglerna i finansierings- ochskattesystemet. Följden av de senaste årens politik harblivit ökade orättvisor på bostadsmarknaden, mellan olika upplåtelseformer,mellan bostäder byggda och mellan boende med olikainkomster. Det pågår också en gigantisk omfördelning av förmögenheter till debättre ställdas förmån på bostadsmarknaden. Ett av de fyra krav som ^Friggebohar nämnt är att finansieringssystemet skall ge förutsättningar för rimligaboendekostnader i förhållande till betalningsförmågan, både i nyproduktionenoch i det äldre ^bostadsbestån- Enligt ^rnin meninghade vi nätt en bra bit på väg mot en hygglig relationmellan hyror och löner. Men har det skett en mycket hastigförsämring, och får en medelinkomsttagare betala nära en fjärdedel av sinlön i bostadskostnad. Kravet på en rimlig relation mellan boendekostnad ochbetalningsförmåga uppfylls inte med dagens hyresnivåer, varken i nyproduktioneneller i det äldre bostadsbeståndet. hotas nuhyresgästerna av nya, skyhöga höjningskrav. Från har man gjort en prognos som slutar på en mer än ^20-procentig hyreshöjning. I pengar betyder det en höjning av hyran med . för en vanlig trea med en bostadsyta . Det är, herr talman, hyreshöjningar som man inteens i sin vildaste fantasi kan tänka sig att den förestående lönerörelsen skall kunna täcka in. Från hyresgäströrelsens sidahar man riktat uppmärksamheten på att en betydande del av de poster som ingår i^SABO:s prognos är helt beroende av politiska beslut i denna kammare och besluti regeringen. Bostad^sministern har i hösti olika sammanhang ställt i utsikt vissa möjligheter till ett nyttunderhållslån för . Hyresgäströrelsen har tagit emot detta beskedpositivt men också starkt understrukit att en sådan åtgärd inte är tillräckligför att man skall kunna begränsa hyreshöjningarna till en något rimligare nivå. Man har därför föreslagitytterligare åtgärder, som skulle kunna rymmas inom ramen för en i stort settoförändrad subventionsnivå. Ett exempel är att statsmakterna skulle avstå frånatt höja den garanterade räntan i det befintliga hyreshusbeståndet, vilket inte innebär krav på nya subventioner utanendast att redan förekommande sådana skulle kvarstå. Ett annat förslag är attregeringen skulle avstå ifrån att genomföra en förväntad höjning avbostadslåneräntan. Det är en åtgärd som enligt hittillsvarande praxis brukarfölja på höjningar av den långa låneräntan men som inte med någonnaturbundenhet måste vidtas, speciellt inte i en situation där man måste sökaalla möjligheter att underlätta förhandlingarna på hyresmarknaden. Bostadsministern säger i sindel av sparplanen att hon i en senare proposition tänker återkomma beträffandeutformningen av räntebidragen. Den inriktning som hon anger tyder på en i stortsett oförändrad subventionsnivå för hyreshusbeståndet. Det är emellertid oklartom det också innebär att de av hyresgäströrelsen ställda kraven på ytterligareåtgärder för att dämpa hyreshöjningarna kan komma att tillgodoses inom denramen. För landets hyresgästeroch för deras förhandlare, som sitter mitt uppe i mycket besvärligaöverläggningar om hyrorna , borde bostadsministern ha ställt upp och givit besked i dessa frågor och i andra som hade kunnat ställas. Men,herr talman, vi får väl försöka leta reda på ^Friggebo på någon annanplats än i detta hus och höra vad hon har att säga. 90 ^BILLING ^(m); Småhusboendet - en realitetför hundratusentals medborgare men ännu en dröm för tiotusentals familjer -utsätts numer för allt hårdare attacker från olika häll. Det finns de som hävdar att vi byggt ochfortfarande bygger för många småhus. av de nya lägenheterna är i småhusmedan är i ^flerbostadshus. "Småhuset var 70-talets dominerandeboendeform och är det hög tid att tänka om", säger man. Enligt min uppfattning bygger vi intealls för många småhus.