prot · G40971 · 1980-12-31 00:00:00 — 1 nägon mening tycks ändå regeringen ha upptäckt att detvar något fel med den polifik man lade upp och bestämde sig för , för denhär gången vill man inte tala så mycket om sparande och sparpaket. vill mantala om offensiva åtgärder för att stimulera produktion och sysselsättning. Men också den räddningsflotfe som man nu skjuter ut har enväldig slagsida. De konkreta, påtagliga åtgärderna, de som kommer att påverkaSveriges ekonomi , handlar allihop om nedskärningar ochåtstramningar- skärpningar av beskattningen, höjda levnadskostnader, försämradoffenfiig service. De åtgärder som skulle öka produktionen, främjainvesteringarna och skapa sysselsättning består mest av hänvisningar tillpågående utredningar, lösa framtidsplaner och diverse förhoppningar. Def enda riktigt konkreta som jag har kunnat hitta, herrfalman, är en sänkning av räntan pä exportkrediter . Mendet är nog inte den räntesänkning som landets näringsliv behöver. Dessutomskall skogsägarna fä ytterligare skaftesänkningar i hopp om aft detta skallstimulera avverkningarna. Men när de träder i kraft och vilken effekt de skallge fär man inga upplysningar om. I övrigt är regeringsdokumentet - som jag antaraft fä av kammarens ledamöter ens har hunnit att läsa vid det här laget, vilketger en intressant belysning av regeringens behandling av parlamentet -ännu enav flera lägesrapporter om de pågående regeringsförhandlingarna. Därför är den ekonomiska politik som regeringenpresenterade i gär ingenting annat än en fortsättning och förstärkning av denätsframningspo-litik som man inledde och som redan fått så olyckligakonsekvenser. Det råder således inget tvivel om att denna politik, om dengenomförs, kommer att ytterligare pressa ner köpkraften och efterfrågan iekonomin. Däremot finns det mycket litet som tyder på att den skulle kunnavända på utvecklingen - öka produktionen, stimulera investeringarna ochförvandla sparandet till produktivt arbete och nya resurser. 1 stället kanarbetslösheten bli ännu större, inflationen fortsätta och landet ta ett nytfkliv i utförsback-en. Men, herr talman, detta skulle inte behöva ske. Def avtalsom i går slöts mellan och Svenska arbetsgivareföreningenger oss en chans aft stoppa upp inflafionen, skapa utrymme förökadeinvesteringar och änfiigen sätta litet fart på ekonomin. Men det förutsätteråtminstone tvä ting. Det ena är att den ekonomiska politiken blir eft stöd förökad produktion och lägre inflation. Det andra är atf regeringen ser fill attde uppoffringar som LO:s medlemmar nu måste ta pä sig delas av alla medborgare,att bördorna fördelas rättvist. Med en annan ekonomisk politik och en annanfördelningspolifik skulle det vara möjligt atf skapa de förutsättningarna. ekonomisk-politiska motion vi socialdemokrater lade fram den 27 januarivisar vi hur bostadsbyggandet skulle kunna ökas, hur energipolifiken kan blieft offensivt inslag i den ekonomiska politiken, hur vi snabbt skulle kunna fäfram ett ökat virkesutbud och öka skogsindustrins produktion, hur en radoffentliga investeringar skulle kunna hjälpa fill aft sätta fart på industrin.Förhoppningsvis har man i studerat vår motiori. Men den harsåvitt jag kunnat se inte avsatt några spår i regeringens program.Statsministerns tal om vilja fill samverkan har därför inget innehåll. I den här motionen lägger vi ocksä fram eft anfal konkretaförslag om hur inflafionen skall kunna bekämpas, hur bördornas fördelning skallkunna göras mera rättvis, hur alla de som undandrar sig skatt skall förmås attbetala in vad de är skyldiga stat och kommun. Men i regeringsprogrammet hittar vi infe ett ord om vadsom skall göras för atf stoppa inflationen, ufan bara förslag som ökarinflationen. Det finns ingenting som kräver samma uppoffringar av företagare,skogsägare och kapitalägare som de uppoffringar som krävs av löntagarna. man löften om nya skattesänkningar för skogsägarna,ohejdad glädje över att de olika skatfesubventionerade aktiefonderna ökar, löftenom stora marginalskattesänkningar för de högre inkomsttagarna - men ingabesked om vem som skall betala. Jo, på en punkt: lönerna skall anpassas neråt,dvs. sänkas, om marginalskatterna sänks. Jag mäsfe fråga: Vad händer medföretagarnas, kapitalägarnas, böndernas och skogsägarnas inkomster? Skall ävendessa inkomster anpassas neråt, om marginalskatterna sänks? Hur har regeringentänkt sig atf det skall gå till? inbjuds socialdemokraterna till överläggningar om enreformering av inkomstbeskattningen. Låt mig då göra klart, aft vi redan, imofioner och i en särskild skatfepolitisk programskiss, har angett hur vi villreformera inkomstbeskattningen. Marginalskatten skall sänkas rejält. Men dennasänkning mäste kombineras med atf en bruftoskaft införs pä högre inkomster, säaft skatteavdragen blir lika mycket värda för alla, oberoende av inkomst, menvi ändå kan behålla en progressiv beskattning. Dessutom måste möjligheterna attanvända underskottsavdrag begränsas, så aft i princip underskott bara kan kvittasmot framfida överskott. Dessutom mäsfe skaften pä större förmögenhefer skärpasliksom skatten på kapitalvinster. Slutligen; Denna reform skall finansieras påett rättvist sätt, genom införandet av en allmän produktionsskatt, den s. k.promsen. Vi har alltså ett skatfepolifiskt program, som vi villvinna medborgarnas stöd för. Innan regeringen kallar fill några överläggningarom skattepolifiken, råder jag den därför att studera värt program. Det skullekunna skingra en del av den obeslufsamhet och förvirring som kännetecknarregeringens skattepolitik. Jag noterade under att både ThorbjörnFälldin och sade att det skall läggas ett tak på ränteavdragen,trots att det i programmet- tydligen insmugglat av - står attränteavdragen över huvud taget icke fär röras. Så långt har man alltså hunnit ienigheten orn beskattningen, och sä väl läser man på sina egnaregeringsprogram. I den gångna delen av debatten har de borgerligapartiledarna hävdat atf nu skall budgetunderskottet sänkas genomåfsframningspolitiken. Och man angriper oss socialdemokrater för att vi inteaccepterar atf man vill dra åt ätstramningsskruven ännu ett varv. Def skullenämligen visa aft vi inte inser nödvändigheten av att minskabudgetunderskottet. Jag mäsfe fråga borgerlighetens företrädare; Har niingenting lärt av era egna misslyckanden? Bara för en månad sedan utlovade niatt budgetunderskottet skulle bli lägre än vad def faktisktblir, sedan ni har genomfört höstens skaftehöjningar och åtstramningar. Har niinte förstått atf så länge produkfionen stagnerar och reallönerna sjunker meninflationen fortsätter och arbetslösheten stiger, finns def inga möjligheter ivärlden att minska budgetunderskottet? Det är först när produktionen börjarväxa och inflationen minskar - och skaftefusk och skaffesmitning stoppas - somstatsfinanserna kan börja förbättras. För att föra ut ur krisen krävsframför allt att vi lyckas med två ting. Det ena är atf det ökade sparande viåstadkommer kan omsättas i produktivt arbete, som skapar nya resurser. Denborgerliga regeringen har misslyckats med detta. Uppoffringarna rinner nu borti arbetslöshet och produktionsförluster. Vi socialdemokrater tror atf det krävsen ekonomisk politik som långt djärvare och mera offensivt försöker skapa nyaresurser. Men vi tror inte atf def räcker. Def krävs nya former förkapitalbildningen i vårt land som gör det motiverat för de breda löntagargruppernaatt medverka till ett ökat sparande. Vi klarar inte 1980-talets enormapåfrestningar, om vi inte lyssnar till den samlade fackföreningsrörelsens kravpå sådana nya former för deras medverkan i stabiliseringspro-grammef, Ochenligt vår mening måste def ske genom en demokratisering av ägandet ochinflytandet i svensk industri, dvs, genom löntagarfonder. Det andra vi måste lyckas med är atf fördelauppoffringarna rättvist. Ekonomisk politik handlar infe bara om pengar ochriksdagsbeslut. Det handlar också om de många enskilda människornas vilja attställa upp, att solidarisera sig med den politik som förs. Och mäsfe deuppleva att den på varje punkt vägleds av strävan till en rättvis behandling avmedborgarna. Det är ingen bekväm utväg-det förutsätter en konsekvent ochlångsiktig polifik. Men just är det angelägnare än någonsin att riksdagenanstränger sig att nå en rättvis fördelning av bördorna. Löntagarna har genomdef nya tvååriga löneavtalet gett oss ett enormt ansvar att motsvara deras förtroende.Jag kan inte finna annat än att regeringens handlingsprogram grovt sviker detförtroendet. Programmet måste i grundläggande avseenden göras om för atflöntagarna skall kunna uppleva att deras uppoffringar blir meningsfulla. Jag har, herr talman, tyvärr ingen förhoppning om atf detfinns vilja till en sådan omprövning, trots allt tal om samförstånd som vi har hört från regeringsbänkarna. Därför borde väljarna i värt land så snartsom möjligt få fa ställning till vilka vägar vi skall välja ut ur denekonomiska krisen. 24 (): Det är alltid intressant atf lyssna tillKjell-Olof . Och eftersom vi här i kammaren brukade inledafinansdebafterna med en liten dialog, tänkte jag nu dels knyta an till några avde synpunkter som framförde här, dels göra en liten återblickpå den ekonomiska och politiska utvecklingen . Huvudproblemet när den icke socialistiska majoriteten fickansvaret här i 1976 var den snabba kostnadsutvecklingen som hadegjort svenska varor mindre konkurrenskraftiga, som hade lett fill att densvenska exportindustrin snabbt förlorade marknadsandelar ute i världen, vilketi sin tur ledde till ett snabbt ökande underskott i handelsbalansen. Jag tror aft vi den gängen hade en ganska klar bild avsituationen och visste vad som behövde göras. Ungefär eft år senare lade ocksåstatsmakterna fram eft åtgärdspaket. Vi minns allesammans vad det innebar: Detvar en nedskrivning av den svenska kronan. Det var ett utträde ur den av dentyska D-marken dominerade s. k. valutaormen. Det var en begränsning av deninhemska konsumtionen genom höjd moms. Och det var en sänkning och senare eftborttagande av den allmänna arbetsgivaravgiften. Def åtgärdspaketet, som alltså kom frän regeringen /78och antogs av , var en verkningsfull medicin. Def var en medicin somgav resultat - och som gav resultat snabbare än vänfaf. Redan vid årsskiftet1977-1978 skedde ett omslag i utrikeshandeln. Frän att i månadsstatistiken ha redovisateft underskott pä några hundra miljoner fick vi ett överskott i handeln. Närman kunde slutligt jämföra 1978 med 1977 fann man atf eft underskott på femmiljarder i vår utrikeshandel förbyttes i eft överskott. När vi nusent omsider har den reviderade bytesbalansstatistiken kan vi se aft år 1978hade vi inget underskott alls i våra samlade utrikesaffärer, dvs. vi hade ettsä stort exportöverskoff aft vi därmed kunde finansiera de avtappningar vi harpä andra områden fill följd av turism, bistånd och annat. Det ledde också tillatt vi inte behövde nägon utlandsupplåning av egentlig betydelse 1978. Av dettakan man dra några slutsatser. Den första och på sitt sätt viktigaste slutsatsen är attdet går atf vrida den ekonomiska utvecklingen rätt. Det finns instrument sompolitikerna kan använda för att komma till rätta med en obalans av det slag somvi hade dä och som vi har . Det kräver atf vi vill och kan använda deekonomiskt-politiska instrument som sfär till vårt förfogande. Min andra slutsats är att socialdemokraterna gick emot dehär åtgärderna. Jag lyssnade fill , och han sade attsocialdemokraterna , dvs, , hade haft välgenomarbetade ekonomiskt-politiska alternafiv. Jag tycker nog aft det var aftfa i. Socialdemokraternas polifik var framför allt eftkontinuerligt nejsägande. Man sade nej fill devalveringen, nej fill utträdet urvalutaormen , nej till momshöjningen 1977, nej fill avskaffande av denallmänna arbetsgivaravgiften 1978, Man har fullföljt den här nejsägarpoliti-kengenom att säga nej till momshöjningen och nej till stora delar avsparplanen. Därutöver innehöll socialdemokraternas förslag under de här årenhöjningar av olika arbetsgivaravgifter som man senare infe har återkommit till.Jag tycker alltså inte att det är riktigt att påstå att socialdemokraterna hafteft sammanhängande ekonomiskf-politiskt alternativ . Dagens situafion har både likheter och olikheter . Vi har upplevt starkt höjda oljepriser, som slagit hårt päbytesbalansen. Effekterna av den dyrare oljan har, om man tar hänsyn fill bädeprishöjningen och den ökade volyinen, under tvä år varit drygt 17 miljarderkronor. Det är självklart att det här leder till ett underskott i vårhandelsbalans. Vi får betala mycket mera för den olja vi köper frän utlandet änvad vi har möjlighet atf fä in i form av exportintäkter pä våra exportvaror. För aft rätta fill den här obalansen i utrikesaffärerna krävsbäde ansträngningar att öka exporten och ansträngningar att bringa ner deninhemska konsumtionen för att därigenom fä ner importen. Jag tror emellertidatf i motsats till kan inte obalanserna enbart ellerens i första hand genom ytterligare exportansträngningar. Orsaken tillobalansen är icke i första hand eft lågt kapacitetsutnyttjande eller överlager inom exportindustrin. Det är den fortsattasnabba ökningen av konsumtionen här hemma - både den privata och den offentligakonsumtionen - som har lett oss in i en situation som kännetecknas av enbestående obalans mellan vad vi konsumerar och vad vi producerar. Vi måsteåterställa den balansen i nägon män, bäde genom att höja produkfionen och genomatt begränsa konsumtionen. Ett sådant program måste ocksä sätta sina spär i statensfinanser, som uppvisar ett rekordartat budgetunderskott. Jag kan påminna omatt jag 1977 tillät mig göra ett uttalande om risken med ett bestående stortstrukturellt underskott i statsbudgeten. Jag fick då uppbära kritik, icke minstfrän socialdemokratiskt häll, för vad man uppfattade som ett opäkallat inhopp.Den gången kände vi oro för ett budgetunderskott i storleksordningen 35miljarder kronor. talar vi om budgetunderskott som är näsfan det dubbla. finns det en betydande enighet - möjligen något senttillkommen - om atf underskottet i statsbudgeten planmässigt mäsfe minskas ochatt det kan och mäste ske genom bäde ökade statsinkomster och minskadestatsutgifter. I ett av de sista betänkanden frän finansutskottet som jag hademöjlighet atf skriva under påpekades just att det måste vara en kombination avhöjda statsinkomster och sänkta statsutgifter som kan leda till ett väsentligtbättre saldo i statsbudgeten. För detta ändamål hade atf taställning till en sparplan, som jag ser somett riktigt inslag i den härekonomiska politiken. Men jag vill gärna säga till aft jaginte tror att någon från regeringssidan har påsfäff att den här sparplanenskulle vara en engångsföreteelse. Man har tvärtom strukit under att enplanmässig minskning av statens utgifter förutsätter att sparplanen från ihöstas följs upp med ytterligare åtgärder som nedbringar statens utgifter, bl,a, i samband med budgetförslaget. Men därutöver kommer att de förslag somregeringen presenterade i gär icke enbart eller kanske ens i första hand är ensparplan. Def är ett samlat åtgärdspaket, som syftar just till det somKjell-Olof efterlyste, nämligen atf ge ett sföd för ökad produkfionoch atf bidra fill en lägre inflafion. En serie av de åtgärder som finns med iden presskommuniké som blev offentlig i gär har just det här syftet. När det gäller statens inkomster - alltså skatteinkomsterna- så visar ju budgetförslaget aft /82 kommer att vara eftexceptionellt år i den meningen att def blir praktiskt taget inga nominellaökningar av statens skatteintäkter. Def påverkas bl. a. av variationer iutbetalningen av skaftemedel fill kommunerna. Och det är delvis en tekniskhistoria som det infe finns någon anledning aft uppehålla sig vid. Men detpåverkas naturligtvis ocksä av löneutvecklingen. Här blir då den paradoxalaslutsatsen att relativt måttliga löneökningar leder fill en svaginkomstutveckling för staten och därmed kortsiktigt till ett störrebudgetunderskott. Jag säger paradoxalt, därför att det från andrautgångspunkter självfallet är angeläget att vi inte fär en kostnadsutvecklingliknande den vi hade , 1978 kunde parterna påarbetsmarknaden träffa ett avtal, som då i hög grad bidrog till atthäva.obalansen i svensk ekonomi. Jag är angelägen om aft understryka- pä sammasätt som jag gjorde i den avslutande finansdebatten - aft enbidragande orsak, vid sidan av def åtgärdspaket som den gången togs fram, tillatt obalansen i svensk ekonomi temporärt kunde hävas självfallet vardef avtal som hade träffats pä arbetsmarknaden. Jag tror atf det finns anledning att värdera gärdagensöverenskommelse mellan arbetsgivareföreningenpä samma sätt. Enligt min uppfattning har parterna på arbetsmarknaden visat ettsamhällsansvar , på samma sätt som man gjorde 1978. Och jag ger uttryck förförhoppningen aft överenskommelsen på samma sätt som dä skall ge eft positivtbidrag till den ekonomiska utvecklingen i . I det ligger dä ocksäförhoppningen att händelserna på arbetsmarknaden får ses som ettundantag frän grundregeln, nämligen atf det i har visat sig möjligt atfgenom förhandlingar mellan självständiga parter pä arbetsmarknaden bidra tillett samhällsekonomiskt rekonstruktionsarbete och till atf hålla inflafionennere. Detta är naturligtvis speciellt glädjande för dem som tror på värdet aven från direkt politisk inblandning fristående förhandlingsrätt på hela vårarbetsmarknad. Det finns, herr talman, också glädjande enighet ombehovet av marginalskattesänkningar. För aft stimulera människor till ökadearbetsinsatser och för atf den vägen komma ur obalansen i svensk ekonomi ochfä en ökning av det totala antalet arbetstimmar, sä sägs det i regeringenshandlingsprogram, som presenterades i går, atf man villförsöka sänka marginalskaften till för den helt dominerande andelenheltidsarbetande inkomsttagare - alltså det stora flertalet arbetare ochtjänstemän. För dessa skulle den statliga inkomstskatten sänkas så atf man fick50 procents marginalskaft. Ocksä socialdemokraterna har eft krav pä sänkning avmarginalskatterna, och de vill pröva vissa av de nuvarandeavdragsreglerna. var inne pä det. Jag tror atf def mof den bakgrunden finns förutsättningarför en bred och långsiktig uppgörelse mellan partierna: Och jag tror att om såsker kommer def aft vara av stort sakligt värde för vårt land under en långtid. Med lägre marginalskatter fär människor ett ökat incitament att arbeta.Med lägre marginalskatter blir det mindre lönande och mindre lockande aftfiffla, mera lönande och mera lockande atf arbeta. Lägre marginalskatterstärker därför bäde samhällsekonomin och samhällsmoralen. Jag tycker atf det ärmycket positivt aft def nu tycks finnas en bred enighet för en skattereform sominnehåller sänkta marginalskatter som ett centralt moment. Jag skall bara i all korthet påminnaom några andra viktiga drag i det ekonomiska handlingsprogram som harframlagts och som syftar till atf vända den nedåtgående trenden i svenskekonomi. Man stryker där under behovet av också offenfiiga investeringar somkan tjäna som ett sföd för näringslivet och för exportindustrins investeringar.Jag vill i det sammanhanget bara säga att jag tror att det är en konstladmotsättning mellanoffenfiiga och privata investeringar. Jag tror att det är Nr 71 så attoffentliga investeringar kan vara eft stöd för utvecklingen av def privata Onsdaeen den näringslivet och av exportindustrin. 25KJELL-OLOF () replik: Jag fär hälsa välkommen tillbakasom talesman i finansiella och ekonomiska frågor och som ett slagsauskulterande utskotts-ordförande. sade att det var dåligt bevänt medsocialdemokraternas oppositionspolitik. Vi har enligt under de häråren inte företrätt något sammanhängande ekonomiskf-politiskt alternativ. I ochför sig hade detta förutsatt atf def funnits någon sammanhängande ekonomiskregeringspolitik atf ha ett alternativ till. Lät mig i det sammanhanget barakortfattat relatera alla svängningar som skett i regeringspolitiken. startade man med en väldigtexpansiv politik. Dä var def goda konjunkturer. 1978 blev det första svängremsåret. Dåhade vi lågkonjunktur. 1979 var det högkonjunktur. Då blevpolitiken expansiv igen, för då var def valår. 1980-1981 gär vi in i en ny lågkonjunktur. Dä kommersvångremmen fram igen. Något sammanhang eller nägon konsekvens i def här är svårtatt se. Det man ser är en regering som förtvivlat har gripit efter lösningar päproblem som den delvis skapade själv. Sedan mäsfe jag beträffande budgetunderskottets utvecklingbe atf försöka förklara hur det kommer sig att skattehöjningar pä 8miljarder och utgiffsbesparingar pä 5 miljarder försämrar budgetunderskottetmed 15 miljarder. Def är en helt fantastisk operation som den borgerligaregeringen och riksdagsmajoritefen har lyckats åstadkomma, när man efter dessastora skattehöjningar och utgiftsnedskärningar ändå klarat prestationen atföka budgetunderskottet med . sade att regeringens åtgärdspaket innehålleren blandning av åtgärder för atf höja produkfionen och för att sänkakonsumtionen. Jag har, , letat ganska intensivt i regeringensdokument efter åtgärder som ökar produktionen och som gör def någorlunda snabbtoch effekfivt. Det falas mycket om vad som skall hända 1982, 1983 och 1984, mendet är ju som vi riskerar atf arbetslösheten fördubblas. Det är vibehöver resurserna för att inte bli tvungna att låna 25 miljarder utomlands.Peka på de punkter och de åtgärder, , som i är ökar produktionen,förstärker sysselsättningen och gör det möjligt för oss aft börja dra ner varautlandslån! , herr talman: har visat sig tillhörade liberaler som ibland har reagerat inför orättvisor, t, ex, attakfieinkomster skall beskaffas lägre än andra inkomster - han gav sigvisserligen på slutet i den frågan. Plågas inte i någon mån av attåtgärdspaketet bara riktar sig mof levnadsstandarden för de vanliga löntagarnaoch infe - såvitt jag har kunnat finna - innehåller någonting som innebär att de bättreställda skall dra sitt strå fill stacken? Har inte den anden i BjörnMolin litet dåligt samvete ibland, när han ser hur vännerna pä högerkanten farfram med hans regering? 26 () replik: Jag vidhåller att socialdemokraternasekonomiska polifik icke utgjorde ett sammanhängandealternativ till regeringens politik. Det var i allt högre grad ett nej-sägandetill de förslag som kom från regeringens sida och som ju syftade till att stimuleraexportindustrin och därmed häva obalansen i våra utrikes affärer. Jag menar,att om man i stället för att sänka arbetsgivaravgifterna hade höjt dem, låtitden svenska valutan stanna kvar i valutaormen och inte devalverat den svenskakronan 1977, hade svensk exportindustri inte lyckats uppnå 1978 och 1979 årsresultat. Vi hade haft ett större underskott i bytesbalansen, ett störrebalansproblem och sannolikt en svårare arbetslöshet här hemma. Det program som regeringen presenterade i går ser jag sorneft samlat åtgärdsprogram. Det har alltså syftet att dels stärka vår produktionlångsiktigt, dels hålla igen här hemma och nedbringa budgetunderskottet. Jag ärmedveten om att förslaget inte leder till nägon drastisk minskning avbudgetunderskottet. Detta sammanhänger bl. a. med det som jag nämnde, nämligenatt def vid en lugn löneutveckling ju blir ett genomslag beträffandestatsinkomsterna. Sedan frågade : Vad är det som är såoffensivt i programmet att det leder till en ökning av produktionen? Om mansänker marginalskatterna och alltså minskar skatten på arbetsinkomsterstimuleras människor att göra större arbetsinsatser, vilket bidrar till enhöjning av produktionen. Jag har fått den uppfattningen att det råder en rättbred enighet om den saken. Sedan vill jag bara påpeka aft def nämns ihandlingsprogrammet atf man överväger aft tidigarelägga investeringar, bl. a.inom de statliga affärsverken. 1 det sammanhanget har statens järnvägarsinvesteringsbehov nämnts. Får jag sedan bara säga till jag självfallet tycker att det är vikfigt att ett ekonomiskf-politisktprogram har en tillfredsställande fördelningsprofil. Det kan emellertid varasvårt aft klara deffa i en fid av åtstramning.