prot · G409155 · 1980-12-31 00:00:00 — Jag tänker inte nu ta upp tiden genom att gå igenomförhistorien till Svenska Varvs nedläggningsbeslut, utan nöjer mig med attkonstatera att det är en glädjande stor del av ledamöter som nuuppenbart har kommit till insikt om det nödvändiga i att lägga ned varvet och istället satsa resurserna på bärkraftiga projekt. Ett viktigt instrument för attkanalisera resurser till sädana projekt kommer Finans att bli.Företaget kommer att få ett tillskott om sammanlagt 100 milj. kr. somÖresundsvarvets anläggningar, så snart detta är möjligt, överförs till bolagetför en symbolisk summa. Bolaget representerar genom dessa tillskott den störstasärskilda regionalpolitiska insats som har vidtagits i ettbegränsat geografiskt område. Avsikten med bolaget är att stödja skapandet avvaraktig sysselsättning i andra branscher än varvsindustrin iLandskronaregionen genom lämnande av krediter och garantier eller förvärvandeav aktier i utvecklingsbara företag. inledande anförandena från utskottsrepresentanternahar bl. a. frågor soin gäller Öresundsvarvets behandling här i kammaren tagitsupp. anförande formade sig i realiteten till ett enda stort ochskuldmedvetet försvarstal för socialdemokratins ställningstagande i denna frågaunder föregående . Vi är ju klara över att det var ett olyckligt beslutriksdagen då fattade. Men det finns ingen anledning att gå djupare in påbehandlingen av det ärendet. När i sammanhanget säger Vissa varvsfrågor, ni. I att jag som industriministersaboterat detta riksdagsbeslut, att vi tidigt startade en nedläggningsplaneringoch att detta visar förakt för , faller detta givetvis på sin egenorimlighet. Vad som skedde var att socialdemokraterna och den dåvaranderiksdagsmajoriteten på ett mycket bräckligt och bristfälligt underlag lyckadesfå att besluta om att bibehålla en viss starkt förlustbringandeproduktion vid varvet. Det är ganska uppenbart att riksdagsmajoriteten irealiteten fördes bakom ljuset av de socialdemokrater och de ledandebefattningshavare som hade en inblick i de verkliga förhållandena. Jag för min del varnade för en tendens att underskatta desvårigheter som Öresundsvarvet hade. Mina yttranden, som sedan föranlett enöverläggning i , gick ut ifrån det faktum att detfinansiella underlag som anvisade för Öresundsvarvet inte gavÖresundsvarvet någon reell chans att gå vidare. Riksdagsbeslutet under fjolåretfattades alltså på helt felaktiga premisser. frågade mig vilka konkreta åtgärder somvidtagits för att verkställa riksdagsbeslutet. Redan någon vecka efter beslut stod klart att den inneliggande orderstocken var av den karaktären att deav anvisade medlen var förbrukade. Att under sådana förhållandenvidta några konkreta åtgärder är självfallet omöjligt, och Svenska Varvsledning drog den enda riktiga slutsatsen av detta förhållande. hadeju uttalat att om inte varvsverksamheten kunde bringas tilllönsamhet, fick man anpassa verksamheten till den givna totala ramen. Man hadealltså ett klart direktiv från att anpassa verksamheten till den avriksdagen anslagna ekonomiska ramen. Det är alltså helt fel att nu anklaga Svenska Varvsledning för att ha handlat felaktigt. Svenska Varvs ledning har uppfyllt deintentioner som låg i riksdagsbeslutet. säger också att det har blivit en alltförkortsiktig inriktning av varvspolitiken. Jag tycker inte man kan säga det. Vihar ändå en strukturplan som underlag för vårt arbete. Den syftar tilllönsamhet 1985. Det är både ett långsiktigt och ett företagsekonomiskt rimligtperspektiv. När säger att socialdemokratin företräderen varvspolitik som har grundläggande skillnader mot den av mig förordadeställer jag mig litet frågande. Jag lyssnade pä hans inlägg här och noteradeatt de grundläggande skillnaderna tydligen skulle bestå i att socialdemokratinför det första kräver att man måste göra sitt yttersta för att klaravarvsindustrin, för det andra vill pröva alla uppslag seriöst och för dettredje kräver att staten engagerar sig i utvecklingen. Detta är det ganska sensationella industripolitiskaprogram som gav uttryck för här i talarstolen för en stundsedan. Är det på det sättet man markerar skillnaderna, förstår jag inte riktigtatt socialdemokratin inte tidigare anslutit sig till propositionens slutsatser. Får jag sammanfattadet här inlägget genom att betona det angelägna i att riksdag meddagens varvsdebatt söker vända ryggen åt det förgångna och riktar blickarnaframåt. Den typ av industripolitik som vi varit tvungna att utveckla gentemotvarven måste vara en sällsynt parentes i politiska liv. Det statligastödet till denna bransch har med hänsyn till de regionala förutsättningarna påvarvsorterna, med hänsyn till budget-situationen och med hänsyn tillangelägenheten av alternativa och offensiva satsningar inom industrin fått ennära nog absurd omfattning. Alla krafter måste nu inriktas på att fullföljaSvenska Varvs strukturplan med kraft och målmedvetenhet och med inriktningenatt spara kostnader och att bereda övertalig arbetskraft annan sysselsättning.Allt som fördröjer och försvårar detta målmedvetna strukturarbete försämrarockså våra möjligheter till insatser i branscher där vi har och kommer att hakonkurrenskraft. Det är inte med planer och administrativa åtgärder vi påsikt klarar industrins framtid här i landet utan genom att så snabbt sommöjligt ge den konkurrenskraft i en internationell miljö som trots allt präglasav marknadsekonomi. Vissa varvsfrågor, m. m. Anf.5 () replik: Industriministern kom med sinstandardkommentar- som han alltid brukar använda i politiska debatter gentemotmotståndaren -nämligen att vi inte har några förslag, att vi är tomhänta. Nuvet ju kammarens ledamöter att detta inte är sant. Jag är så van vidindustriministerns debatteknik att jag bara sitter och väntar på de olikakonstbegreppen. Jag skall därför inte kommentera den saken. Jag har debatteratmed . är det så att han först i sitt tredje inlägg, närhan vet att jag inte har någon debattid kvar, kommer med de mest våldsammaangreppen och frågorna. Därför vädjar jag till industriministern att han i såfall genom att ta upp sådant redan i nästa inlägg, medan jag har tid kvarenligt debattregler, ger mig möjlighet att bemöta honom. Får jag börja med Öresundsvarvet. Industriministernstolkning här är att vi skulle acceptera en nedläggning av Öresundsvarvet. Jagsade så här: befinner sig nu i en tvångssituation. Avvecklingen avvarvet har gått så långt att det är möjligt att framgångsriktgenomföra riksdagsbeslutet. Industriministern och Svenska Varvs koncernledninghar sett till att möjligheterna är obefintliga att genomföra den tidigarebeslutade utvecklingen vid Öresundsvarvet. Det tycker jag är beklagligt. Jaghävdar att beslut var ett riktigt beslut.Utvecklingsplanen hade sina möjligheter, om den hade fått en chans. Menindustriministern gav inte utvecklingsplanen någon sådan. När det gäller kostnadssidan har jag tidigare i debattermed industriministern framhållit att de kalkyler för prognosfartyg somanvändes i den lokala utvecklingsplanen hade hämtats från Svenska Varvskoncernlednings prognoser. Jag har tidigare frågat industriministern: och kalkyler använde regeringen och industriministern när det gällerpropositionen till ? De har ju icke hållit på en enda punkt. Vissa varvsfrågor, m. m. Det var inte bara Öresundsvarvetsom gick sämre än väntat. Industriministern har ju erkänt att också Kockumsoch alla andra varv har gått sämre än väntat och att de inte har hållit sinaplaneringar. Därför upprepar jag återigen den väsentliga frågan tillindustriministern: åtgärder vidtog industriministern i syfte att omsättariksdagsbeslutet i handling? Det är en fråga som jag tycker att kammarensledamöter har rätt att få ett svar på. Vidare är det viktigt att vi satsar på det nya. Men vi fårinte ge upp det gamla som är utvecklingsbart. Vi skall undersöka vilkamöjligheter vi har när det gäller att utveckla våra basindustrier och ävenvarvsindustrin. Det är ju inte så, herr industriminister, att regeringen harlagt fram några förslag till riksdag som vi har sagt nej till. Jag ställer frågan: Vad är det för industriprojekt somindustriministern kommit med och som vi stoppat här i riksdag? Såvittjag vet har vi inte sagt nej till ett enda industriprojekt som i . 6JÖRN (vpk) replik: Man skall tänka sig för när man talar, så inte råkar säga vad man innerst inne tänker - det är en politisk maxim somman kan ha nytta av i en parlamentarisk debatt. Ett yttrande av industriministern i hans långa anförandegick ut på att han angrep framför allt socialdemokraterna - indirekt även oss -för att de hade alltför stor benägenhet att vilja satsa stora resurser på atträdda företag utan framtidsutsikter. Var det månne en spegling av det som rörsig i industriministerns undermedvetna? I så fall tror jag att det är av viktatt vi får ett rakt svar på frågan om industriministern anser att den svenskavarvsnäringen består av företag utan framtidsutsikter och om det är detta somhela tiden varit grundförutsättningen för den borgerliga regeringensvarvspolitik. Man kan ute i praktiken lätt få uppfattningen att detförhåller sig så. Man möter ju där något som väl inte heller industriministernvill förneka, nämligen att attityden hos koncernledningens män på olika postergår ut på en oerhört defensiv och ständigt retirerande politik, där man avvisaridéer och uppslag oavsett om de kommer från facket eller från något annat håll,värjer sig, försöker framställa förslagen i ogynnsam dager och visarifrån sig idéer trots att man bevisligen har kunnat se att de varitutvecklingsbara och bra att ha. Är det den tysta förutsättningen - att det skall bli flernerläggningar av varvsenheter när väl Landskronavarvet är nedlagt - som speglarsig i sådana yttranden som det av industriministern ? Jag vill gärna hareda på det. Vi har hört till leda industriministerns tal om offensivasatsningar. Men vi kan väl ändå vara överens om, , att det är mestfraser. Hur mycket skattelättnader ni än består det svenska privatkapitalet,hur mycket ni än för de människornas skull skär ner offentliga utgifter påolika områden och hur mycket ni än försöker erbjuda dem ledig arbetskraft genomer arbetslös- hetsskapandepolitik, så visar det ju sig att det inte hjälper-de investerar inte Nr 155 mer, de förnyar inte alls såsom rimligt vore. De sysslarmed spekulativa Tisdaeen den verksamhetereller för kapital ur landet. De vill inte vara med och förnya 9 iuni 1981 m. m. Då måste man väl ändå konstatera att hela förutsättningenför en sådan y/cr/j varvsfrågor politik, som bygger på några stora och ekonomiskt mäktiga människors goda vilja, den är tomhet och intet. ber mig spara de våldsammaangreppen. Men jag hade inte tänkt komma med några sådana i dag- jag har minvänliga dag . Dessutom har jag respekt för försvarstal -det sade jag i mitt tidigare inlägg. Jag förstår det socialdemokratiskadilemmat, att man förleddes av lokalt opinionstryck och kanske ocksåpartitaktiska spekulationer att hoppa i galen tunna och trumfa igenomett lättfärdigt beslut i . Det är någonting som tillhör historien, ochdet finns ingen anledning att kommentera detta ytterligare . Jag reagerar dock när säger att riksdagenbefinner sig i en tvångssituation. Det är faktiskt en myt. harsjälvfallet alltid möjligheter att besluta. Vad som gör att vi befinner oss ien tvångssituation när det gäller varvsnäringen i detta land det är deninternationella marknadsutvecklingen och det är vår bristande konkurrenskraft.För att vi skall lyckas med den industriella uppbyggnaden krävs den gemensammautgångspunkten att vi inser att vi måste förbättra vår konkurrenskraft, att vimåste få ner vårt kostnadsläge, att vi måste arbeta mera. Vi måste, kort sagt,möta konkurrenterna med konkurrenskraftiga produkter och priser. Det är dettasom är den tvångssituation som hela det svenska näringslivet befinner sig i,men naturligtvis i särskilt hög grad varven, där vi internationellt sett har enså påtagligt pressad situation . Frågan om vem som svarade för de kalkyler som användes,dvs. de bristfälliga kalkyler som i något fällt. o. m. innebarenkostnadstäckning som låg , är i och för sig av underordnad betydelse.Det väsentliga är att Svenska Varvs ledning ser till att sådana missöden inteupprepas. Det var också den konkreta åtgärd som vidtogs - det kan jag försäkraThage - när man upptäckte att de kalkyler som låg till grund för endel leveranser från Öresundsvarvet inte var realistiska. Låt mig sedan säga till att jag tror påsvensk varvsindustri. Men jag tror att vi skall sikta på en varvsindustri som har en volym och en produktionsinriktning som ansluter sig till det marknadsområde som vi realistiskt sett kan erövra. Jag vill också påstå att det finns godamöjligheter- naturligtvis under förutsättning att vi klarar vår konkurrenskraft - att styra över resurserna på produktområden där vi är mera konkurrenskraftiga. Jag pekade i mitt anförande på offshore-industrin, som ger intressanta möjlig heter. Jag pekade också på den alternativa energiproduktionen, dvs. vindkraften etc, som ju uppenbart ger intressanta utvecklingsmöjligheter 23 Nr 155 för svensk industri och då ocksåvarvsindustrin. Ser man vidare till den Tisdaeen den mycket långa listan av ansökningar till industrifonden, den speciellafond vi 9 j jjigoi har för större industriellautvecklingsprojekt, kan man konstatera att det finnsmycket intressanta affärsidéer och produkter som svensk industri skulle Vissa varvsfråeor kunna utveckla,om man inte fortsätter att binda upp en alltför stor del av statens,kapitalmarknadens och för all del också övriga intressenters resurser iolönsamma branscher, branscher som inte har de framtidsutsikter vi önskar. 8 () replik: Det lät så vackert när industriministern sadeatt ju alltid har möjligheter att besluta. Jag förmodar att det varett utslag av industriministerns vänliga dag. Men vet hurriksdagsbeslut efter riksdagsbeslut nonchaleras av regeringen - vi har juexempel som Öresundsvarvet, glasindustrin, tekoindustrin. Det är farligt förvårt demokratiska liv att ha en regering och en industriminister som motverkarriksdagsbeslut. Industriministern försökte tidigare göra gällande attutvecklingssatsningar i varvsindustrin skulle betyda att onödigindustrikapacitet konserveras. Han hade heller inte någon tro på basnäringarnasmöjligheter att utvecklas. Jag tycker det är allvarligt att vi möter en sådaninställning hos den som är huvudansvarig för landets industripolitik. Enligtmin mening måste vi akta oss för att låta förhoppningarna omframtidsbranscherna leda till att vi accepterar att vår basindustri rustas neroch slås ut. Vi behöver basindustrin, inte bara för att den svarar för enavsevärd del av industrins sysselsättning utan också därför att många andraindustribranscher är beroende av att vi har basindustri kvar i landet. Dessutom är det felaktigt att, som industriministern gör,hävda att basindustrin inte skulle ha några utvecklingsmöjligheter. Där finnsstora möjligheter till utveckling, som vi har anledning att ta vara på. Vidare skulle jag vilja beröra en djupare fråga. Vad harregeringen att erbjuda de människor som arbetar i industrier som skall läggas ned? Jo, att alternativet till sysselsättning är enbart arbetslöshet. Strukturförändringarna var enklare under tillväxtens år- då skapades nya jobb. Men skapas inga nya jobb. Det förs ingen industripolitik som gör att det skapas nya jobb. Vart skall människorna flytta? De skall flyttas till arbetslöshet, menar industri ministern uppenbarligen. Kan industriministern inte förstå hur människor känner det som är utsatta för arbetslöshetens hot och förbannelse? Är det så konstigt att människor slår vakt om sina gamla jobb? Är det så konstigt att dysterheten sprider sig när den industriella nedrustningen tilltar och arbetslösheten sprider sig som ringar på vattnet? Hur blir framtidstron i ett land där man bara avvecklar och avvecklar och inte satsar på utveckling och nya jobb? Investeringarna rasar, pengarna placeras i icke produktiva saker, och det är finansavdelningarna ute i det stora industriföretagen som verkar vara de mest aktiva. Men allt detta tycker industriministern uppenbarligen är 24 i sin ordning. Det tycker jag ärett dystert facit av denna varvsdebatt. 9 (vpk) replik: Herr statsrådet har sin vänliga dag , förkunnarhan. Det var ju ett verkligt understrykande av den borgerligaindustripolitikens innehåll - när industriministern har sin vänliga dag läggerhan bara ned två varv. Hur gör han de dagar då han inte är så vänligt stämd? Så till resonemanget om marknadshushållning. Där måsteföreligga någon sorts missförstånd. Eller också har industriministern råkat ini någon form av - skall vi säga - religiösa grubblerier. Marknadsekonomin ärför honom någonting som finns ovan oss, något övermäkigt vars godtycke vi barahar att böja oss för, ungefär som gamla tiders människor fick böja sig försvält, naturkatastrofer och missväxt. Det är ingenting som man kan påverka.Tvärtom, det är mycket farligt att börja påverka och röra i marknadsekonomin.Den skall få sköta sig själv. Det kan bli hemska konsekvenser om vi är förmätnanog att börja peta i den. Det är just här som hela felet i den borgerligaindustripolitiken och den ekonomiska politiken ligger, för faktum är attmarknaden kan påverkas. Den kan påverkas av en offensiv politik. Även så längesamhället behåller sina grundläggande kapitalistiska ramar, sin kapitalistiskakaraktär, finns det faktiskt sådana aktionsmöjligheter. Det är just det som äridén med en planmässig, offensiv och progressiv industripolitik. Industriministern - och även den borgerliga regeringen -har ungefär denna attityd till det privata industrikapitalet ochfinanskapitalet: Du skall trivas. Vi skall göra det så bra för dig som möjligt.Vi skall ge dig så stora fördelar som möjligt. Men vi skall absolut inte ställanågra som helst krav på att du i utbyte mot dessa förmåner, denna ökadelönsamhet, dessa ökade vinster, dessa bidrag som du får av stat och samhälle,skall göra någonting. O nej, det får marknadsekonomin sköta. Om pengarna sedan hamnar i eller i Sverigekan naturligtvis inte en regering bry sig om. Det vore ju att ifrågasätta detprivata storkapitalets auktoritet. Vad det i verkligheten skull? kunna handla om vore att manpåverkade marknaden, att man skapade marknader genom parallella offensiva satsningarpå den inrikes sjöfarten, på järnvägsväsendet, när det gäller nyaprocessanläggningar inom industrin, när det gäller energiväsendet, när detgäller att undersöka om länder i tredje världen är intresserade av att byggaupp självständiga flottor som ett led i biståndsverksamheten osv. Men det görman inte. Vad har ni egentligen gjort för detta? Ni har ingetlångsiktigt tänkande. Ni har inte något sammanhang i er politik. Det är det somär det stora felet. Vissa varvsfrågor, m. m. fortsatta försvarstal försocialdemokratins olyckliga ställningstagande här i kammarenblir alltmer ansträngt. Han kommer in på nya områden: att jag inte skulle tropå basnäringarna t. ex. Självfallet tror jag på basnäringarna. Vi diskuteradeju skogsindustrin häromsistens. Jag har anledning att i de yttersta av dessa Nr sysselsätta mig mycket medstålindustrin och med gruvorna, så Tisdaeenden självfallet tror jag påbasnäringarna. Men det är ju för att kunna utveckla 2 iuni1981 basnäringarna och för att kunnautveckla också nya produkter på nya områden som jag menar att vår varvsindustripolitik egentligen har varit m. m. Vissa varvsfråsor '''''S' olyckligoch att den måste bli en parentes i vår politiska historia. Varven måste blilönsamm.a. Varven kan inte fortsätta att åderlåta den här nationen på resursersom vi behöver för andra ändamål. Hur många hundra miljoner extra kostar nu t. ex.socialdemokratins olyckliga ställningstagande , som då händelsevis fickriksdagsmajoriteten med sig? Har gjort någon kalkyl på det? Jagär förvissad om att det är åtskilliga hundra miljoner som hade kunnatdisponeras bättre -på småföretag, till innovationer, till nya produkter - somden vägen bara läckte ut ur statskassan. Jag förstår alltså att försvarstalet blir alltmeransträngt. Men låt oss då lämna detta och försöka rikta blickarna framåt. Jag är beredd att medverka till att skaffa alternativsysselsättning. I realiteten är det så att större delen avindustridepartementets verksamhet är inriktad jjå just denna uppgift: attskaffa ny sysselsättning, att främja alternativ produktion och att främja enmodernisering i svensk industri. Får vi bara tillräcklig konkurrenskraft är jagövertygad om att vi också får den bredd på tillväxten i industrisektorn som viär i starkt behov av. Jag kan ge rätt i att den nuvarandeutvecklingen inte alls är tillfredsställande. Men vad beror den på? Jo, på vårbristande konkurrenskraft. Till vill jag säga att han som vanligtkommer in på intressanta ideologiska frågor. Det är märkligt att det är frånden yttersta vänstern som den ideologiska debatten aktualiseras, men det kanskeockså är symptomatiskt. Marknadshushållning är enligt min uppfattning någontingövermäktigt, säger han. Nej, inte alls. Jag är medveten om marknadshushållningens,marknadsekonomins, brister. Det finns alldeles uppenbara brister i enokontrollerad marknadshushållning. Den marknadshushållning jag förespråkar skeralltså inom socialt acceptabla ramar - självfallet - men framför alltaccepterar jag marknadsekonomin därför att det inte finns något bättreinstrument för att styra resurserna i ett samhälle. Det är ju ändå så att människor har krav på meningsfullaproduktionsinsatser och på att de är rationella. Och vad ärmarknadshushållningen annat än en respekt för det rent rationella ivaruproduktionen? Så länge inte lyckas prestera någon ideologiskmodell för en mer rationell fördelning av produktionsresurserna kommer jag atthålla fast vid att marknadshushållningen inom de sociala ramar som vi drar uppär det bästa systemet för en rationell arbetsfördelning i ett moderntindustrisamhälle. Talmannen anmälde att ThagePeterson och anhållit att till protokollet få antecknat att deinte ägde rätt till ytterligare repliker. 11SVEN (): Nr 155 Det är nästan varvsfrågorna Ticrjagen den diskuterades här i kammaren. ställde sig då bakom 9 iuni 1Q81 regeringensallmänna tanke att man skulle satsa på tre av storvarven så att _ dessa år1985 skulle bli internationellt konkurrenskraftiga företag. Utskottet v,\c/j varvsfråsor framhöll då i sitt betänkande att det var särskilt viktigtatt ägaren, staten, klart markerade en tidpunkt då lönsamhetskravet måste varauppfyllt. Siktet skulle vara inställt på 1985, och Svenska Varv hade att sökauppnå det målet. Fjolårets satsning var långt mer än tidigare varvsbeslutinriktat på andra produkter än det förhållandevis enkla båtbyggande somtidigare var varvens huvudsakliga uppgift. Svenska Varv skulle höja sinteknologiska nivå. Lyckades denna omstrukturering skulle dessutom,samhällsekonomiskt sett, kapitalinsatsen inte bli så överväldigande. Vi skulleslippa de stora nedläggningskostnader som annars skulle uppstå. Fjolåretsbeslut var enligt propositionen och utskottsbetänkandet just det som ThagePeterson efterlyst i dagens debatt, nämligen att höja den teknologiska nivån.Det har varit den målsättningen som både regeringen och utskottsmajoritetenhaft i sina skrivningar. Att näringsutskottet satte en tidsgräns vid 1985 innebarinte att vi skulle slippa ifrån varvsfrågorna fram till dess.Innebörden i denna tidsfrist var att nu får inte varven fullmaktatt förlora hur mycket pengar som helst. En viktig punkt i propositionen, somutskottet ställde sig bakom utan några invändningar, var denna:"I den månförlusterna bedöms öka utöver vad som nuförutses bör det åligga Svenska Varv att anpassa verksamheten till den avägaren givna ekonomiska ramen". I stort sett är följden av tidigare beslutdet som vi skall fatta beslut om när det gäller Öresundsvarvet. Syftet var alltså att få en något så när långsiktigöverlevnad för varven. diskuterar vi ett förslag om en avveckling avÖresundsvarvet, och för detta skall anvisas 672 milj, kr.