prot · G409161 · 1980-12-31 00:00:00 — Jag vill ställa frågan tillregeringsrepresentanterna, som tydligen är ute och äter nu: Är detta denframtid de handikappade i har att se fram emot? Skall vi behöva samlain pengar för att hjälpa de sämst ställda här i landet? gör sedan några år tillbakaundersökningar om människornas levnadsförhållanden. Den senaste presenteradesnyligen, och det var ingen särskilt uppmuntrande läsning. Välfärd är naturligtvis i många avseenden ett abstraktbegrepp - olika människor har ju olika uppfattningar om vad som är välfärd ochvad som är ett bra liv. Men det finns materiella förhållanden som går att mäta-förhållanden som i hög grad avgör människornas välfärd och livsvillkor. I den senaste undersökningen konstateras att detfortfarande finns tydligt markerade klasskillnader i fråga om välfärd. Särskiltutsatta är lågutbildade arbetare, arbetslösa, förtidspensionärer ochinvandrare. Undersökningen tar upp åtskilligt mer, men jag nöjer mig med detta,och jag skulle vilja uppmana regeringen att noga studera SCB:s undersökning.Den visar nämligen på ett mycket konkret och handfast sätt följderna avregeringens politik . Den bekräftar på ett kusligt sättvad vi sagt om regeringens politik - och den visar att det finns storabrister att rätta till öch stora eftersatta behov att tillgodose. Det blev alltså inget nyval för en månadsedan trots att troligen flertalet människor i - också borgerligaväljare - önskade ett sådant. Vad flertalet människor nu kan hoppas på är atttiden fram till valet - för då går det väl inte att komma undan ett val ialla fall - är att arbetarpartierna gemensamt skall förhindra ytterligareattacker mot löntagarnas rättigheter och levnadsstandard. Om arbetarrörelsenuppträder enigt och får stöd av en aktiv rörelse på arbetsplatserna blandlandets löntagare är detta också fullt möjligt, och då kan den borgerligapolitiken stoppas. Mensjälvfallet kan arbetarrörelsen inte begränsa sin kamp till att bara försvaradet man uppnått, utan försvarskampen måste vändas i en offensiv för olikakonkreta krav. Regeringen kan tvingas att genomföra krav med starkt folkligtstöd. Vi har från vårt parti ställt följande sex frågor icentrum fram till valet . Vi menar att detta är krav som enfolkmajoritet, i varje fall inom arbetarrörelsen, borde kunna vara enig om,skapa rörelse för och tvinga regeringen att genomföra förr eller senare: Prisstopppå baslivsmedlen, slopad matmoms och sänkt mjölkpris Det finns ett starkt stöd för kraven om prisstopp och slopande av matmomsen.Nu kräver vi också att mjölkpriset sänks till 2:50 per liter i första hand framtill tiden för valet . Vi vet att arbetslösheten kommer att öka kraftigt. Kampenför fler jobb måste skärpas. Målet måste vara att skapa minst 50 000 nya jobbföre valet. Ökatbostadsbyggande med statliga garantier Bostadsbyggandet är nu nere bottennoteringar. därför attbyggmomsen slopas fram till valet. Staten måste tvingas att ställa upp somekonomisk garant för nya bostäder som de allmännyttiga företagen börjar byggaunder . Det skulle öka bostadsbyggandet och öka sysselsättningen bådebland byggnadsarbetarna och bland andra grupper. Utbyggnaden av barnomsorgen har bromsats upp, ochdaghemsköerna växer. Föräldrar, kommuner och personal protesterar. Kravet måstevara att minst 50 000 nya fritids- och daghemsplatser påbörjas före valet nästaår. Räntan är rekordhög och måste sänkas. Den senasteräntehöjningen måste slopas och räntan sänkas till i första hand , Dettasänker kostnaden för bl. a. industriinvesteringar och medverkar också till ökadsysselsättning. Oljepriserna kommer att stiga, även om de nutemporärt sänks. Det innebär att man på nytt kommer att pressa upp hyrorna.Därför måste ett prisstopp på all eldningsolja för bostäder framtvingas. Vi menar att detta sexpunktsprogram skulle kunna sättafart på svensk produktion och öka sysselsättningen, som det framförallt skulle gynna de lägst avlönade och barnfamiljerna. Den ekonomiska kris som vi nu upplever och den borgerligapolitik som förvärrat krisens verkningar har lagt stora och svåra uppgifter påde kongresser som arbetarrörelsens olika grenar skall genomföra . Löntagarna och folkflertalet ställer också storaförhoppningar om att det skall skapas klara ideologiska alternativ tillborgarpolitikens sociala nedrustning och storfinansvänlighet. Vad man än kan säga om den borgerliga politiken och detborgerliga experimentet , så har det ändå haft det goda medsig att den borgerliga politiken för allt fler människor är avslöjad och attallt fler i Den ekonoiniska poUtiken, m. m. Den ekonomiska poliuken, m. m. dag inserbehovet av en socialistiskt inriktad politik. Därför väntar sig också löntagarna konkreta förslag om hurmaktkoncentrationen och storfinansens makt skall brytas, hur löntagarnasrättigheter skall stärkas, hur fler jobb skall ordnas och arbete åt alla bliverklighet, hur priser och hyror skall hållas i schack, hur en rättvis skatte-och fördelningspolitik skall utformas, hur den ekonomiska brottsligheten ochskattefusket skall stoppas och hur kärnkraften skall avvecklas och kampen motkärnvapen skall föras. Allt fler människor har fått nog av den borgerligapolitiken. Allt fler har djärva visioner om ett bättre samhälle, där ramarnaför den kapitalistiska marknadsekonomin skall sprängas, och där vi skall brytaväg för en socialistisk samhällsomvandling. En sådan polifik, där folkets välgår före storfinansens, kan skapa entusiasm och få folkets stöd. På så sätt kanliv, entusiasm och framtidstro åter komma att prägla svensk arbetarrörelse ochpå så vis kan en vänstermajoritet efter valet göra tillvänsterpolitikens decennium. Jag vill bara ställa några frågor tillregeringens representanter. Det finns väl ställföreträdande representanter här,hoppas jag. Det är rätt enkla frågor att besvara. Det är frågor som flertaletmänniskor ställer . Den första frågan gäller matpriserna: Tänker ni låta matpriserna öka , eller är niberedda att, som vi föreslagit, slopa momsen på maten, prisstoppa baslivsmedlenoch sänka mjölkpriset? Vad tänker ni göra åt de kommande stora hyreshöjningarna,de höjda oljepriserna och de ökade boendekostnaderna? Alla tecken tyder på en kraftigt ökad arbetslöshet i höstoch . Hur hög arbetslöshet accepterar regeringen? Vad tänker ni göra åtden höga kvinno- och ungdomsarbetslösheten? Ni skall komma med ett tredje sparpaket på minst 12miljarder kronor. Era föregående sparpaket drabbade framför allt barnfamiljernaoch de lägst avlönade. Skall det bli likadant den här gången? Eller är man frånregeringens sida beredd att lägga bördorna på de rika och högavlönade, påstorföretagen och på storfinansen? Omsorgen om barnen, de sjuka och de gamla har alla partiervid olika fillfällen sagt sig värna om. Ändå har just de här grupperna drabbatssärskilt hårt av regeringens sociala nedrustning under de här fem åren. Kanregeringen lova dem att inga ytterligare försämringar skall genomföras? Egendigen finns det många fler frågor att ställa tillföreträdarna för regeringen här , men jag har inga illusioner om att nikommer att lägga om er politik - ni har ju lovat atthögerpolitiken skall fortsätta som förut. Men på de avgränsade områden somutgörs av matpriserna, hyrorna, arbetslösheten, sparpaketen och den socialaomsorgen borde t. o. m. en borgerlig regering med litet självbevarelsedrift -framför allt , som ofta vill framstå som ett småfolkets parti -kunna inse det synnerligen olämpliga och direkt utmanande i nya försämringar.Också ni borde faktiskt kunna inse att de här redan hårt pressade gruppernainte orkar med ytterligare försämringar. Ni har blivit av med och iregeringen. Om ni vill visa att ni inte regerar helt på högerns villkor, attdet finns skillnader mellan er och högern - ge oss då besked på de frågorjag ställt! AnL 54 (): På en punkt, men bara på en punkt, ger jag LarsWerner rätt. Det är ett märkligt debattläge som vi har att utgå ifrån i dag.Riksdagen diskuterar regeringens reviderade finansplan, men den är signerad avden som leder ett av de två oppositionspartierna - inte av nuvarandeekonomi-och budgetministern. Min oppositionskollega och samförståndsinställdevarmhjärtade bänkkamrat , ledaren för det andra storaoppositionspartiet, har ägnat en stor del av sin energi åt att angripa mig ochinte i första hand den regerings politik som han står i opposition till. Hanhar väl därmed indirekt markerat att de två huvudalternaltiven i svensk politiki dag är den politik som vi moderater står för och den som socialdemokraternahoppas att kunna förverkliga. Den händelseutveckling som har lett fram till dagenssituation är också den märklig. lade den andratrepartiregeringen fram ett ekonomiskt handlingsprogam. Det syftadetill att fullfölja de strävanden trepartiregeringen tidigare redovisat för attstabilisera den svenska ekonomin. Den viktigaste beståndsdelen däri var enmarginalskattereform, som skulle påbörjas och slutföras och 1984. Det blev som bekant inte på det sättet. Genom den s. k.principöverenskommelsen med socialdemokraterna förband sig ochfolkpartiet att skjuta upp skattereformen - i bästa fall , i värsta fallpå obestämd framtid. Detta skedde trots att de två partierna hade fullt klartför sig att de därmed raserade grunden för den borgerliga trepartiregeringen. nytillkomna minoritetsregeringens regeringsförklaring framhålls:"Skattereformen utgör ett centralt inslag i en offensiv ekonomiskpolitik." Men om denna betydelsefulla de) av den offensiva ekonomiskapolitiken kommer att förverkligas, därom vet man ju inte ett skvatt. Deförutsättningar som principöverenskommelsen bygger på är minst sagt vaga. Omdet är någonting som det gångna decenniet borde ha lärt oss, är det attoptimistiska uttalanden och förväntningar inte löser problem. Det gör barakonkret och målmedvetet handlande. Jag tycker att det är intressant att ta del avsocialdemokraternas beskrivning av principöverenskommelsen. Den bör, säger de ien reservation fogad till finansutskottets betänkande, ses som en del i ettstörre samlat skatteprogram, som omfattar - förutom sänkning avmarginalskatterna -bl. a. begränsningar i avdragsrätten, införande avproduktionsfaktorsskatt, skärpt förmögenhetsskatt och skärpt skatt påreavinster. Det är så socialdemokraterna tolkar den här överenskommelsen. Nästan lika intressant är skatteutskottets avstyrkande avden moderata motionen om bibehållen automatisk indexreglering och omvillaägarnas rätt Den ekonomiska poUtiken, m. m. Nr 161 till ränteavdrag. Skatteutskottetsmajoritet motiverar nämligen sitt avstyr- Tisd-ipen den kände med något slags omvänd bevisföring. I stället för att säga,vilket Q inni lom utskottet efter överenskommelsenmed socialdemokraterna naturligtvis inte ' kan göra, att av de tre tidigare regeringspartierna utlovad automatisk D';; pknlomi k indexreglering och rätt tillränteavdrag skall bibehållas, sägs nu i utskottets nolitikpn m betänkande att annan form av skyddmot inflationen skall ersätta den automatiskaindexregleringen samt att det "av överenskommelsen inte kan utläsas attregeringen har för avsikt vare sig att begränsa rätten till 'normala"underskottsavdrag eller att på något påtagligt sätt ändra förutsättningarna förett gängse villaboende"'. har en svag sak motiverats så svagt. Vi får inteveta vad motparten till regeringen, dvs, socialdemokraterna, har för avsikter.Därom sägs ingenting i skatteutskottets betänkande. Fältet är fritt förgissningar. talade här i kammarenom att skatteuppgörelsen bara var en tempoförlust. efter sade mittenpartierna nu har anslutit sig till socialdemokratisk skattepolitik,"Tempoförlust" är det fråga om. Aldrig har ordet understatement varitmer berättigat, om man får använda utländska ord här i kammaren, herr talman. Jag skulle också vilja ställa en retorisk fråga tillThorbjörn , som på grund av opasslighet är frånvarande. Jag kan ställafrågan ändå. Han sade att det värdefulla med det här var att man har vunnitsamförstånd med ideologiskt oliktänkande, och jag frågar: Vore det inte bättreatt först söka samförstånd med de ideologiskt likatänkande, att sökasamförstånd inom en regering innan man söker samförstånd med oppositionen? Särskilt oroande, herr talman, är de följdersom kan befaras uppkomma . Den nya regeringen är obestridligen svag.Dess parlamentariska underlag är bräckligt, stödet hos landets väljare tycks vara ännu bräckligare, om man skall tro SIFO-undersökningar, men inte destomindre är det den regeringen som skall bemästra de ekonomiska svårigheter somSverige brottas med och vilka borde ha utgjort temat för dagens debatt. En sakär säker; Någon lätt uppgift står minoritetsregeringen inte inför. Även om man kan ha olika åsikter om rekommendationerna i1980 års långtidsutredning- som bekant har dess slutsatser godtagits av i stortsett alla remissinstanser - föreligger i varje fall på en punkt inga delademeningar: behöver en konsekvent och målmedveten politik, och det behövsmod att fatta även impopulära beslut. Jag är tveksam, herr talman, för att använda ett mjuktord, om den nya regeringens förmåga i det här hänseendet. Hade konsekvensen och modet funnits hos de två partierna, då hade det inte blivit någon regeringskris. skulle fortfarande ha haft en majoritetsregering, inriktad på att driva borgerlig och icke socialistisk skattepolitik. Trots den här reservationen vågar jag ändå uttrycka den förhoppningen att de två regeringspartiernas mod och målmedvetenhet skall växa med de mycket svära uppgifter som de '08 står inför. Underförra året och den del av 1981 som har förflutit har den Nr 161 ekonomiska utvecklingen blivit svagare än enligt deursprungliga bedöm- t- . Är 1980 blev enbesvikelse. Vi hade en svår kris på arbetsmark- n -inoi Detvar en allvarlig konflikt, allvarligare än vi har haft under det här Den produktion och de exportinkomster som vi dåförlorade kunde vi ni i inte sedanåtervinna och inte heller de marknadsandelar som vi då gick miste ;,, politiken, m. m. Och efter konflikten förmådde vi inte, på grund av denlåsning som rådde på den svenska arbetsmarknaden, åstadkomma detkapacitetsutnyttjande som det internationella konjunkturläget skulle hamöjliggjort. En lång rad av företag, både stora och små, kunde helt enkelt intefå den arbetskraft som de letade efter-samtidigt som vi på vissa håll i Sverigehade arbetslöshet av inte ringa omfattning. Mycket tyder på att produktionsutvecklingen förinnevarande år blir svagare än vad som bedömdes när finansplanen skrevs.Däremot tycks bytesbalansen, på grund av nedgången iden inhemska efterfrågan,förbättras mer än vad som tidigare beräknats. Och det är inte uteslutet attförbättringen när året är slut blir större än vad som antogs i den revideradefinansplanen - om inte dollarns uppgång kommer attfördärva den här bilden. Det är inte lätt att göra prognoser i en föränderligvärld, och ännu mindre i en värld som visat sig vara så sårbar och så beroendeav oljepriser och skiftningar i de stora ländernas ekonomiska politik - taexempelvis och - som den faktiskt är. Det är intelätt att göra sådana här prognoser , och det var inte heller lätt på densocialdemokratiska tiden. Den sifferexercis som vi ibland i oppositionsysslade med och fick kritik för av socialdemokraterna - då iregeringsställning -excellerar socialdemokraterna själva i, nu ioppositionsställning. Låt mig emellertid återge en prognos som är talande påflera sätt, inte bara därför att den visar osäkerheten i bedömningarna utanockså därför att den bekräftar hur drastiskt den offentliga sektorns tillväxthar förändrat de ekonomiska betingelserna i vårt land. Jag går fillbaka ändatill långtidsutredning, som gjorde en utblick mot 1980, som det hette.Man diskuterade i den prognosen om det var realistiskt att räkna med attsysselsättningen inom den offentliga sektorn skulle kunna ökamed 380 000 personer. Och den långtidsutredningens slutsats var följande:"Det är alldeles uppenbart att en ökning av denna storleksordning ej ärförenlig med balans på arbetsmarknaden." Vi vet nu att den offentliga sysselsättningsökningen under1970-talet översteg 450 000 personer. Och vi vet också att balansen påarbetsmarknaden gick förlorad under det decenniet. Vad vi också har anledningatt dra oss till minnes - och jag har alldeles särskilda skäl att påminna omdetta - det är de varningar som vi moderater år framförde medanledning av de offentliga utgiftsstegringarnas utveckling under senare delenav och . KommerOlof ihåg vilka våldsamma utfall han riktade mot mig, när 109 Nr 161 jag framförde minavarningar? Kommer han ihåg när han , , ironiserade över de motioner vimoderater väckte, i vilka vi krävde att de ..q. offentliga utgiftsstegringarna iprincip skulle anpassas till bruttonationalpro- , Jag kan tyvärr konstatera att våra prognoser - imotsats till många ., andras - faktiskt höll. politiken,m. offentligasektorn med oförändrad politisk inriktning skulle komma att öka Det är där vi är . Vi konstaterade också att följderna av en sådan utvecklingskulle bli en i det närmaste utebliven standardökning för de enskildakonsumenterna och att en fortsättning av den dåvarande trenden skulle drabbanäringslivets investeringar, tillväxten i vår ekonomi och den svenska välfärdenöver huvud taget. AUt det vi då varnade för är realiteter. 1980 årslångtidsutredning bekräftar också hur nödvändigt det är att angripa problemen,där de har sina rötter, dvs. i den offentliga utgiftsstegringen, i automatikeni utgifterna, och att satsa på en tillväxtfrämjande och sparinriktad politik,som möjliggör att det utrymme som skapas genom återhållsamhet i den offentligasektorn tas i anspråk för produktiva investeringar inom den konkurrensutsatta sektorn. Socialdemokraterna ironiserar nu i sin, som vanligtoerhört ordrika men i sak helt innehållslösa, mofion om den ekonomiskapolitiken över de krav vi moderater framfört på en mera utbudsinriktad politik,som de i andra sammanhang både antyder och uttalar att de inte ärfrämmande för utbudsinriktade åtgärder. Om jag inte minns fel påvisade RolfWirtén hur motsägelsefulla socialdemokraterna är på den härpunkten. De medger nu äntligen att skattehöjningar påverkar basen förolika skattekällor på ett sådant sätt, att statsinkomsterna minskar eller attdet t. o. m. kan leda till ökade statsutgifter, som de i andrasammanhang förordar skattehöjningar. De kräver att näringslivets konkurrenskraft skallförstärkas men förordar en s. k. aktiv valutapolitik, dvs.revalveringar, för att hindra inflationsimpulser utifrån. De medger att ekonomin kräver "strängast möjligahushållning och återhållsamhet med offentliga utgifter", men gör samtidigtned trepartiregeringens åtstramningspolitik. De vill få fart på investeringarna men föreslår samtidigten direkt investeringshämmande fondsocialism. De erkänner att den kommunala expansionen under en följdav år varit alltför snabb och att en väsentlig neddragning av ökningstakten nu är ofrånkomlig. Men den tillåtna expansionen skall inte vara - det påstås leda till finansiell katastrof- utan dubbelt så stor, dvs. , trotsatt en ökningstakt av den storleksordningen måste få konsekvenser för det realt disponibla utrymmet för de enskilda löntagarnas löneutveckling. 110 I långa -sade han själv - välformulerade klagoskrift hade han inte ett enda konkret förslag attframföra till hur vår ekonomiska kris skall kunna lösas. Och för att användaOlof Palmes eget favorituttryck: Skäll - skäll på oss löser faktiskt inteSveriges ekonomiska problem. Så fick vi höra den gamla visan att jag gärna citerar dödasocialdemokrater, men jag citerar inte döda högermän från . Varförciterar inte eller andra kända högermän? Jag skullevilja ge ett gott råd - han får det gratis, utan skatt alltså: Taoch läs det tal som Per höll i andra kammaren - eller kanske vardet i första kammaren, i var det i varje fall - när . Ta och läs det talet och fundera litet över hur stor skillnaden ärmellan den tidens socialdemokrater och dagens svenska socialdemokrater. Funderaöver den oerhörda generositet och vänlighet och de positiva omdömen som PerAlbin öste över . Det var inte - som kanske tänker-något slags griftetal, där man alltid berömmer. Det var verkligen ett frånhjärtat kommande tal - det vill jag säga - om jag inte missförstår Per Albintotalt, och det tror jag inte att jag gör. Och var i långa anförande fanns de raka, renabeskeden, som själv efterlyste? gjorde gällande attbristen på raka, rena besked är en anledning till politikerförakt. Var fanns deraka, rena beskeden i långa anförande. Nej, den osäkerhet, för att inte säga fumlighet, och denbrist på logik och konsekvens med vilken socialdemokraterna - och syftar jaginte på tal, utan nu syftar jag faktiskt på motionen - nalkas allaåtgärder som kan vara ägnade att lösa problemen med ekonomiska obalansstår i en nära nog komisk kontrast till det ordval som socialdemokraternaanvänder, då de karakteriserar den tidigare trepartiregeringens handlande ochförslag till åtgärder. På varannan sida i motionen kan vi ta del av utfalleller begrepp av typen "trepartiregeringens passivitet och handlingsförlamning","trepartiregeringens kraftlöshet" etc. Detta kan vi göra samtidigtsom alla tänkande läsare kan konstatera socialdemokraternas egen passivitet ochhandlingsoförmåga. Socialdemokraterna saknar ju en politik för den ekonomiskakrisen. Därför väntar vi nu alla med väldigt stor spänning på vad IngvarCarlssons krisprogram skall innehålla. Vi väntar på de modiga, de kraftfullaoch de målmedvetna åtgärder som kommer att redovisas i det aktstycket. Intet ärsom väntans fider, som bekant! Vi får vänta, sade , till dess att detblir en socialdemokratisk regering. Men inte bara vi utan hela svenska folketvill faktiskt ha besked. Jag tycker att det är en demokratiskanständighetsfråga att man skall ge besked först, så att medborgarna vet hur deskall rösta på valdagen, så att man vet vad det är socialdemokraterna kommeratt göra. Än så länge vet vi det inte. Vi får vänta och se. Men vi väntar - det vill jag gärna ha sagt - med den allrastörsta skepsis. Vi vet ju hur splittrade socialdemokraterna står . Vi harju kunnat se hur de vajat som rön för vinden under de gångna årens ekonomiskadebatter - ena gången hit, dit, men alltid mot trepartiregeringen,för att citera Den ekonomiska politiken, m. m. Nr 161 gamlestatssekreterare , nuvarande T. , , AP-fondchefen. Det var ju ord ochinga visor han förde fram i ett anförande. P, , ,r>oi Han kritiserade regeringen, men han kritiserade med mycketstörre kraft 9 juni1981 & & ' 3 tog det försocialdemokraterna att ta den ekonomiska krisen på ., allvar. tog det för dem attgå ut till sina egna och fråga dem vad de är politiken,rn. bereddaatt göra för att klara krisen. Och bröt som bekant oenigheten igenomljudvallen - för att inte tala om den oenighet som lyste emot oss när deras egnasex ekonomer krävde ny socialdemokratisk politik och fem andra socialdemokratiskaekonomer krävde att den nuvarande bristen på politik Jag vågar påstå, herr talman, att vi moderater har ettklart recept för hur ekonomiska problem skall angripas, och vi harhaft det . Vi har kompromissat i trepartiregeringen för att skapa denmajoritet som krävts för att genomföra så mycket som möjligt av vad som'behövts. Vårt recept är ingalunda nytt, ingalunda revolutionerande. Det ärenkelt och klart. Det är faktiskt förankrat i de gångna årens utveckling iSverige och i många andra industriländer, länder som utvecklats frånfattigländer till rika nafioner. Låt människorna arbeta. Låt människorna tainitiativ. Gör detta lönande för dem och därmed för folkhushållet. Låt dem taansvar. Liberalisera i stället för attbyråkratisera det. En regeringsmakt med det svagaparlamentariska underlag som den nu sittande tvåpartiregeringen förfogar överställer särskilda krav pä oss här i . Det finns risk för att i en sådansituation målmedvetenheten och inriktningen av den ekonomiska politiken kan gåförlorad: att man i stället för att fullfölja en konsekvent politik sökeruppgörelser med än den ene, än den andre, att med andra ord förhandlingar iriksdagsutskotten kan leda till att ansvaret för det ekonomiskt nödvändigabrister.