prot · G40932 · 1980-12-31 00:00:00 — För det tredje: Kan man säga att villkorslagen varuppfylld , när KBS 1 gavs ut och det hänvisades till dettaavtal, i ljuset av vad man nu vet och vad som har skrivits om detta? För det fjärde: Vad finns det för skadeståndsklausuler idet här avtalet, om hur , som jag hoppas, kan frigöra sig från avtaletpå ett vettigt sätt? Vad kommer vi i så fall att få betala? Först vill jag beklaga om det skett något feli distributionen av interpellationssvaret. Jag har ingen vetskap om detta. Därefterövergår jag till att kommentera vad sade. Avtalet med Cogéma är hemligt. Den omständigheten att enprivatperson har lämnat in en handling senare ändrar inte detta förhållande.Jag kan inte bekräfta att den handling som lämnats in är identisk medCogémaavtalet. Det vore fel av mig att uttala mig om detta, helt enkelt därföratt de skäl som bar upp hemligstämplingen är för handen. Jag villtillägga att jag tycker det är litet anmärkningsvärt att en ledamot avriksdagen medverkar till att på olika sätt försöka få fram uppgifter som ärhemliga enligt svensk lag. Utan att gå in på avtalets innehåll - det kan jag alltsåinte göra - vill jag emellertid göra två kommentarer. Den ena är att i den månavfall som inte är upparbetat kärnbränsle skulle kunna komma att skickastillbaka till , så kommer det att behandlas och förvaras på liknandesätt som det högaktiva avfallet. Vidare vill jag säga att för det fall förglasning inteskulle komma till stånd kommer regeringen inte att tillåta att svensktkärnbränsle upparbetas i . sista fråga, om regeringen nu är bereddatt ompröva beslutet enligt villkorslagen, kan lätt besvaras. Några ändringarav förhållandena har inte inträffat, eftersom inget nytt material har kommitregeringen till hända. Om förvaring och upparbetning av kärnkraftsavfall, m. m. 23OSWALD (vpk): Jag tycker det är riksdagsledamöternasplikt att i ett sådant här fall se till att fakta kommer till allmänhetenskännedom. Detta kan ju inte på något sätt skada , till skillnad frän vadsom kan vara fallet när det gäller frågor om t. ex. säkerhetspolitik. Här har bedrivits ett utomordentligt hyssjhyssj. Man harhelt enkelt lurat svenska folket med falska uppgifter. KBS 1, som gick ut inovember 1977 som en auktoritativ handling, där man anger hur man kommer attförfara med avfallet, låg också till grund för regeringens beslut att startareaktorn i med stöd av villkorslagen. Men det finns ingenting i avtalet som garanterar det somstår i KBS 1. Och det är anmärkningsvärt, om nu någonting är anmärkningsvärt -inte att jag tar upp den här frågan i . Antagligen kommer - fast inte genom regeringens ellerSKBF:s försorg -materialet ändå att få offentlighet, och det tycker jag är bra.Det får nämligen inte gå till sä att man lämnar falska uppgifter tillremissinstanser och andra. Något ytterligare om detaljfrågorna. Om det är så att viskall ta emot rivningsmaterial från byggnader, ståltankar och vad det kan blifråga om och om detta material skall behandlas såsom högaktivt avfall, somenergiministern här säger, då betyder det såvitt jag kan förstå att kravet påutrymme - Om förvaring och upparbetning av kärnkraftsavfall, m. m. dessabergtunnlar, bergskyddsrum och annat som det talats om - kommer att växaenormt. Då är det ju inte längre fråga om att deponera några små, behändigaflaskor med glasklumpar i, vilket i och för sig kräver ganska stort utrymme,utan då blir det fråga om någonting helt annat. Också på den punkten har vi enanmärkning mot KBS 1 som är verkligt alarmerande. har tydligen regeringen och energiministern valt attinte vilja diskutera frågan, fast det är uppenbart att det finns felaktigheter.Men saken kommer naturligtvis inte att vara utagerad i och med detta, utandiskussionen kommer att fortsätta till dess att sanningen kommer fram. Om vi i stället väljer att förvara det avfall som vi ,antingen vi vill det eller inte, får från svenska reaktorer i oupparbetat skick- vilket jag ser som en helt orimlig linje mot bakgrund av vad som står i detaktuella avtalet -måste det bli en ny diskussion, och också då kommer bl. a.kravet på utrymme för slutförvaring av avfallet att bli oerhört mycket störreän vad modellen med upparbetning byggde på. Och därigenom är KBS 1 återigenhelt åsidosatt. Diskussionen om detta återstår alltså att föra. 24PÄR (): Att avtalet är en hemligstämplad handling ärett faktum som vi måste konstatera och som naturligtvis inte ändras av att detnu tydligen i praktiken blivit offentligt. Jag förstår mycket väl statsrådetPetris dilemma. Även om vi andra kan utgå ifrån det papper som gått ut,måste naturligtvis statsrådet utgå från det hemligstämplade materialet. Jag är också på det klara med att det inte är fråga omnågonting som regeringen råder över. Här gäller det ett affärsavtal mellan tvåbolag, och regeringen måste respektera de villkor som ligger i detta. Men så mycket kan vi väl ändå vara ense om att det ärutomordentligt beklagligt att en handling som har så stor betydelse för vårenergipolitik och faktiskt också för vår utrikespolitik är hemligstämplad, attfrågor som har så vittgående konsekvenser kan hanteras mellan två bolag som omdet bara vore en kommersiell transaktion vilken som helst, där enbartkommersiella hänsyn, såsom affärshemlighetshänsyn, skulle behöva tas. Ansvaretför detta ligger naturligtvis på den regering som byggde upp den härkonstruktionen med ett särskilt bolag av privat karaktär som svensk partner idessa hanteringar, alltså på den socialdemokratiska regeringen. Men detta ärändå ett faktum som vi har att leva med. Jag tror dock att det är viktigt att man för den debattsom nu har väckts genom att avtalet faktiskt har blivit offentliggjort. Det ärförmodligen ett sådant upparbetningsavtal som går att få och som i striktjuridisk mening också måste betecknas som ett godtagbart upparbetningsavtal,men vi kan konstatera att det när det gäller upparbetningsprocessen innebärväldigt allvarliga åtaganden från sida. Av allt att döma innebär detatt vi kan tvingas hantera mycket stora mängder radioaktivt material i varierandeformer. Det kan bl. a. innebära att svenskt plutonium forslas omkring ute iEuropa under former som vi inte kan kontrollera. Såvitt jag förstår måste dettaleda till att man allvarligt överväger om upparbetning är en rimlig metod för framtiden eller om det inte snarare är så att vimåste avstå från upparbetning och i stället slutbehandla avfallet i ickeupparbetad form. Detta är ju någonting som inte bara diskuterats i utansom också internationellt har varit föremål för en mycket omfattandediskussion. Min bedömning är alltså, med utgångspunkt från de faktasom är kända om det här avtalet och som vi väl ändå får ta ad notam, att manborde ompröva tanken på att upparbeta det svenska avfallet, även om vi vet atten slutförvaring av icke upparbetat avfall är betydligt svårare. Jag vill bara något ytterligare utvecklafrågan om hemligstämplandet. Den trepartiregering som först träffade avtalet bedömdeavtalet som hemligt, inte bara för att det innehöll affärshemligheter utanockså med tanke på förhållandena till främmande makt. På grundval av en nyframställning fill folkpartiregeringen gjordes samma bedömning. Även den nuvaranderegeringen har vid prövning av gällande svensk lag funnit att avtalet ärhemligt. Under sådana förhållanden kan jag inte anse det lämpligt att härdiskutera olika hypoteser om dess innehåll. 5 § Meddelande om svar på interpellation 1980/81:33 Interpellation nr 33 av omsammansättningen av fartygskreditnämndens styrelse, m. m. skulle ha besvarats . Svar kommer i stället att lämnas , eftersom interpellantenej kan närvara . 6§ Svar på interpellation 1980/81:30 om sysselsättningen vid har frågat mig följande: Villindustriministern ange det verkliga skälet till att regeringen sade nej tillatt stödja Varv enligt överenskommelsen från ? Vilka åtgärderkommer regeringen att vidta för att ordna sysselsättning för de ca 320anställda? Kan därvid någon form av rekonstruktion vara tänkbar? Är detindustriministerns uppfattning att ägaren, , inte fullföljt sindel av överenskommelsen? Kommerregeringen att kompensera de underleverantörer, entreprenörer m. fl. som ansersig ha blivit lurade av de vilseledande uppgifterna om statligt stöd tillvarvet? överenskom medKalmar Varvs ägare, , och de två partrederierna med fartyg underbyggnad vid varvet om vissa ekonomiska tillskott till varvet för att undvika enkonkurs. Uppgörelsen innebar i korthet att staten skulle tillskjuta 30 milj.kr., Kihlinvest 11 milj. kr. och de två partrederierna 19 milj. kr.Överenskommelsen var från sida villkorad av godkännandefrån bl. a. regeringen. Regeringen ansåg sig inte kunna godkänna överenskommelsendärför att de långsiktiga riskerna för staten med fortsatt garantiengagemangför Varv bedömdes vara för stora. Varv försattes i konkurs den 23 oktober 1980.Konkursförvaltaren för Varv undersöker f. n. möjligheterna attrekonstruera företaget. Det är för tidigt att nu göra en bedömning av hansmöjligheter att lyckas. De sysselsättningsproblem som kan uppstå till följd avkonkursen får lösas genom sedvanliga arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Den nämnda överenskommelsen har inte trätt i kraft,eftersom villkoret om eti godkännande från regeringen inte föreligger.Följaktligen har det inte varit aktuellt för någon av de parter som deltog iöverenskommelsen att uppfylla sin del av denna. Frågan om ersättning till leverantörer, entreprenörer m.fl. blir helt beroende av vilka tillgångar konkursboet har. Regeringen avserinte att vidta några åtgärder för att kompensera fordringsägare. Enligt vad jaghar erfarit pågår förhandlingar om att de nämnda fartygsbyggena skallfärdigställas, i huvudsak på annat håll. Om förhandlingarna lyckas torde dettainnebära att vissa leverantörer får ekonomisk kompensation för nedlagt arbete. 28BERNT (): Jag får tacka för svaret på mininterpellation. Jag vill också tacka departementet för dess välvilja att någottidigare ställa svaret till mitt förfogande. Det är en märklig hantering som har förekommit i den frågadet här gäller -så märklig att det har sagts att kommeratt få anledning att granska fallet. Det har uppgivits ett flertal olika skältill att överenskommelsen av inte skall fullföljas.Riksgäldskontoret, som har arbetat fram frågan, är naturligtvis starktinvolverat. Därav min första fråga, nämligen vilket det verkliga skälet vartill att regeringen sade nej till nämnda överenskommelse. sägs i svaret: "Regeringen ansåg sig inte kunna godkännaöverenskommelsen därför att de långsiktiga riskerna för staten med fortsattgarantiengagemang för Varv bedömdes vara för stora." Det är naturligtvis en bedömningsfråga. Jag tycker attsvaret är diffust, och jag måste därför be om en närmare förklaring. Vilka långsiktigarisker är det fråga om? Och vilka experter har regeringen använt sig av för attbedöma dessa långsiktiga risker? Ett faktum är att industriminister harsagt ja till överenskommelsen. Efter vad jag förstår borde väl åtminstoneindustriministern själv anse sig som expert i detta fall. känner sig överkört - man talarfrån det hållet t. o. m. om vitböcker. Det finns en fartygsinspektör i som heter anser att kusitonnaget kommer att öka. Han säger att Varv ärvälskött och har skickliga arbetare och därför bör ha goda förutsättningar attleva vidare. Samma sak säger . Bortsett från förlusten på de två senaste nybyggena varvarvet skuldfritt. Varvet har också full sysselsättning t. o. m. 1982, dvs. I detta läge talar regeringen om långsiktiga risker.Samhällsekonomiskt måste det vara klart fördelaktigt att driva detta varvvidare. Det har man visat inte minst från kommun. När man ser att regeringen har lämnat miljardstöd tillandra varv men inte gör det i detta fall, undrar man som sagt vad det är förexpertis som kommit fram till denna värdering. Det gör att jag, som jag nämnt,skulle vilja ha litet närmare motiveringar för behandlingen av denna fråga. På min andra fråga - vilka åtgärder regeringen kommer attvidta för att ordna sysselsättning för de 320 anställda - sägs det i svaret attkonkursförvaltaren "undersöker f. n. möjligheterna att rekonstrueraföretaget". Konkursförvaltaren skall alltså rekonstruera varvet. Detär inte fråga om att regeringen skulle gå in och hjälpa till. Därför måste minfråga vara: Vad gör regeringen eller vad kommer regeringen att göra för atthjälpa fill med rekonstruktionen? Uppenbarligen ingenting, om man skall dömaefter svaret. Regeringen avser tydligen att inte göra några som helstspeciella insatser för att klara jobben åt de anställda. En enda man skallalltså klara en rekonstruktion - om den nu är möjlig att göra - som flerastatsråd varit ute och yvigt talat om i olika sammanhang. Varför hjälper interegeringen till med att ta fram en lösning, när nu flera statsråd har talat omrekonstruktion? Varvets framtidsutsikter har bedömts som goda, trots attregeringen säger motsatsen, utan att - vill jag påstå - ha gett någonting ibevis för sitt uttalande. Det gör att jag skulle vilja ställa ytterligare enfråga: Varför har flera statsråd, bl. a. statsministern, uttalat sig omrekonstruktion, här liksom i svaret, om framtidsutsikterna - som man vill göragällande - nu är så dåliga att staten inte kan gå in och göra något? Vad är detegentligen fråga om? Den här ekvationen går såvitt jag kan förstå inte ihop.Endera gör man en rekonstruktion eller också säger man att det är omöjligt attgöra den. Regeringen bör självfallet ta sitt ansvar och hjälpa till medrekonstrueringen, inte bara sitta som passiv åskådare. Om jag har fattatsituationen rätt, lär det inte saknas alternativ till olika lösningar. Min tredje fråga kommer av det som först uppgetts varaorsaken till att regeringen lämnade avslag på överenskommelsen, nämligen attKihlinvest inte skulle ha fullföljt sin del av överenskommelsen. Eftersom detnu inte åberopas som skäl, finns det naturligtvis för mig ingen anledning attuppehålla mig ytterligare vid den punkten. Så tillden sista frågan, om kompensation till underleverantörer, entre- 3 protokoll 1980/81:32-33 prenörer m. fl. som anser sig ha blivit lurade av devilseledande uppgifterna om statligt stöd till varvet. I svaret sägs det -märkligt nog - att regeringen "avser inte att vidta några åtgärder för attkompensera fordringsägare". lämnades följande meddelande i massmedia;jag citerar ur nyhetsuppläsningen i : "Staten kommer inte att sträcka sig längre än vad manhittills gjort för att rädda Varv med 305 anställda. Det sadeindustriminister . Åsling i . - Staten hargenom bud redan ansträngt sig avsevärt för att rädda KalmarVarv. Regeringen delar uppfattning att det bud som lagtsfram får gälla, sade industriminister till TT. - Ägaren och deolika beställarna måste nu ta sin del av ansvaret. Annars får det blikonkurs." gick det ut en skrivelse från Varvav följande lydelse: Vid styrelsemöte för 1980.08.29 beslutadesatt betalningarna skulle inställas p. g. a. oväntat stora förluster på pågåendefartygsnybyggen och förhandlingar upptogs med beställare och myndigheter om denakuta situationen. Genom stort tillmötesgående från såväl beställare somstaten har ytterligare kapital fillskjutits varvet, så att verksamheten nu hartryggats för framtiden. Betalningsinställelsen har också härigenom kunnathävas." Skrivelsen är undertecknad av verkställande direktören. Detta var alltså två dokument, av vilka det framgår attindustriministern bl. a. för massmedia uttalat att regeringen delarriksgäldskontorets uppfattning. Det skulle vara intressant att få höra om handelar den också . Det är vidare självklart att Varv naturligtvisinte skulle ha gått ut med denna skrivelse till sina underleverantörer, om dethade uppfattat läget så att regeringen definitivt hade sagt nej eller attregeringens ställningstagande på något sätt var villkorat. Man har fått denuppfattningen att industriministerns ord var att lita på i det här fallet. Om industriminister inte anser sig habidragit till att vilseleda underleverantörer m. fl. genom detta agerande,måste jag be att få en bättre förklaring till hela detta händelseförlopp. Jaganser det vara en skandal om inte regeringen utbetalar ersättningar till demsom blivit lurade i detta sammanhang. Man beräknar att underleverantörer undertiden till har levererat in till Varveller utfört arbeten vid Varv för ca 20 milj. kr. Vore det inte bättre, herr industriminister, att fullföljaden gamla överenskommelsen från eller att få till stånd enrekonstruktion på annat sätt, innan utvecklingen har gått alltför långt? Detfinns ju klara bevis för att underleverantörerna betalt in 20 miljoner som mankommer att ställa staten ansvarig för. Hela rekonstruktionen skulle belöpa sigtill 30 milj. kr. för statens del. Jag menar att man genom en sådan åtgärdskulle rädda varvsarbetarnas jobb för framtiden. Vad som är viktigast i detta sammanhangär också just att säkra arbetena för de 320 personer som är anställda vidKalmar Varv. 29 (): Jag har begärt ordet i denna debatt för att tillindustriministern ställa en enda fråga och för att på det socialdemokratiskapartiets vägnar ge regeringen en uppmaning beträffande Varv. Jag vill'först säga att jag ansluter mig till BerntNilssons uppmaning att industriministern inför skall redovisahändelseförlopppet när det gäller regeringens behandling av frågan om KalmarVarv. Bakgrunden är att Varv hamnade i akuta ekonomiskasvårigheter. fann styrelsen att man var nödsakad att begäravarvet i konkurs. En nedläggning av varvet i skulle innebära ett myckethårt slag för de anställda och för kommunen. Varvet sysselsätter direkt över300 personer, och härtill kommer ungefär lika många hos olika underleverantörer- detta i en sysselsättningsmässigt sett redan mycket utsatt region. Mensamhället skulle också direkt ekonomiskt drabbas av en konkurs vid Varv.Statens förluster uppskattas till ca 60 milj. kr. Detta beror på att staten harställt ut garantier för varvets upplåning. Av denna anledning engagerade sigriksgäldskontoret för att söka finna en lösning på varvets ekonomiska problem.Detta skedde efter samråd med industridepartementet. I den förhandlingsgruppsom bildades ingick också en representant för departementet. Varvet beslöt motdenna bakgrund att uppskjuta den planerade begäran om konkurs. Arbetsgruppen utarbetade ett alternafiv till en konkurs,och det innebar en överenskommelse mellan staten och de privata intressenternai varvet. Parterna skulle bidra med lika stora kapitaltillskott, nämligen 30milj. Överenskommelsen fillstyrktes också av den statliga fartygskreditnämnden. Det faktum att överenskommelsen framförhandlades undermedverkan av bl. a. industridepartementet togs helt naturligt som intäkt föratt konkurshotet hade avvärjts. En effekt av detta var att underleverantörernaåterupptog sina leveranser till varvet. Det var därför mycket överraskande att regeringen avhittills oredovisade skäl förklarade att den inte godkände överenskommelsen.Varvet fick då begäras i konkurs. Regeringens handläggning är, som påpekade,mycket förvånande. Det minsta man kan begära är väl ändå att industridepartementethar en förankring i regeringen för de överenskommelser man är med om attutarbeta. Underleverantörer och anställda förespeglades attkonkurshotet var ur världen. Detta måste också industriministern ha varitmedveten om. Därför vill jag nu ställa följande fråga: Vad hände,industriministern, från tidpunkten för industriministerns posifiva besked tillfidpunkten för regeringens negativa besked? Var det andra regeringsledamötersagerande som fällde överenskommelse och det löfte som att varvetskulle bli föremål för en statlig insats? hade Varv, som harutvecklat, order på två nya fartyg, som skulle kunna trygga sysselsättningen iytterligare . Det är inte många industrier som under denna besvärligakonjunktur har sådana orderböcker. Möjligheterna att erbjuda dem som är direkteller indirekt beroende av varvet ny sysselsättning är inte stora, och deförsämrade konjunkturer vi möter gör det särskilt svårt. Därför har jag nu enuppmaning fill regeringen. Vår uppfattning är att regeringen måste engagera sig iarbetet på att finna en lösning av varvets ekonomiska situation. I dennarekonstruktion bör staten kunna bidra finansiellt. Meningsskiljaktigheterna iregeringskretsen får inte lägga hinder i vägen för en lösning som innebär attvarvet kan leva vidare och fortsätta att ge sysselsättning åt hundratalspersoner. Detta är ett krav som vi socialdemokrater har tillsammans med desamlade fackliga organisationerna. 30GÖSTA (): Det ekonomiska läget är kärvt - ingenansvarsmedveten politiker kan utan vidare kräva av regeringen att man skallpumpa in pengar i företag som går dåligt. Vi får helt enkelt inte misshushållamed statens resurser. Ett eventuellt stöd till företag med problem måste idagens läge kunna motiveras särskilt starkt. I fråga om Varv går det att peka på argument som ärspeciella. Jag skall kort sammanfatta de viktigaste: Varvet ligger idet län som haft den sämsta befolkningsutvecklingen i hela landet under desenaste hundra åren. Flera tusental av länets ungdomar har tvingats flytta frånregionen i brist på arbete. Människorna iKalmar län har de i genomsnitt lägsta inkomsterna i landet. Länet har denlägsta andelen statliga jobb i förhållande till övriga län. Till skillnad motandra regioner i landet har i princip alla militära arbetstillfällen avvecklatsinom länet. Det var denna verklighet som låg bakom uttalande om attKalmar län borde få en större andel statliga arbetstillfällen. En stor del avsysselsättningen inom länets skogs- och glasindustri är hotad. Det äringen överdrift att hävda att sysselsättningsläget är allvarligt. Varv harnaturligtvis lidit svårt av att de statliga varven får enorma bidrag av staten.Det är inte alls säkert att det ekonomiska läget vid varvet skulle ha varit sådåligt, om man fått konkurrera under mera rimliga förhållanden. En rad andra problem i länet gör situationen svår. Lägetkan därför i många avseenden jämföras med vissa Norrlandsförhållanden. Det äralltså en stor avfolkning, ett sårbart näringsliv och en förhållandevis låginkomstnivå som tvingar oss i län att rätt envetet slåss för att räddaäven de företag som har problem. Vi är i län inte okunniga om att det utgått ochalltjämt utgår ett mycket generöst samhällsstöd till andra regioner i landet somhar det betydligt bättre ställt än län. är ett sådantexempel. Det är därför inte så egendomligt att folk i länet riktar en del beskafrågeställningar till statsmakterna. Många ställer sig frågan: Har vi intesamma rätt till arbete som t. ex. de varvsanställda i ? Varför kan viinte få samma stöd som de stora varvsregionerna? Det går inte att utan vidarevifta bort dessa frågeställningar. Folk är inte okunniga om att staten med skattemedel satsatmer än . på varje varvsanställd it. Det ärrätt naturligt om människor, vilkas jobb hotas i län, frågar sig varförsamhället inte kan vara lika generöst mot dem. Man är heller inte okunnig omatt i ständigt skapas nya jobb inom den offentliga sektorn.Man vet också att regionen har tillgång till 10 000-tals industrijobb. I Kalmarlän etableras sällan särskilt många nya arbetsplatser. Det gör det däremot iGöteborg. Jag skulle naturligtvis kunna fortsätta att görajämförelser på område efter område, och jämförelserna skulle visa att när detgäller service och tillgång på jobb utfaller de fill fördel.Trots detta har gått in med skattemedel som motsvarar mer än 500 000kr. på varje varvsanställning i denna förhållandevis privilegierade region.Man måste verkligen i då samhällets kassa är skral fråga sig hurriksdagen egentligen prioriterar. Det är sannerligen inte de svaga regionernasom fått komma i första hand. Det vore fel att rikta den här kritiken mot . Jag vet mer än väl att han gjort förtvivlade försök att få riksdagenatt se mera realistiskt på storvarven. Utvecklingen har också visat att fått rätt i stora stycken. Däremot har en riksdagsmajöritet i högstagrad bidragit till att slösa bort stora resurser på orealistiskastorvarvssatsningar.