prot · G409106 · 1980-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1980/81:106 Omvisst patientregister hos försäkringskassa 1§ Justerades protokollet för den 20 innevarande månad. 2§Svar på fråga 1980/81:295 om visst patientregister hos försäkringskassa i har frågat mig om jag vill lämna riksdagenupplysning om vad som har förekommit i ett försäkringsärende som behandlats ien kvällstidning och - om tidningsuppgifterna är riktiga -ange vilka åtgärdersom jag ämnar vidta med anledning härav. Enligtde tidningsuppgifter åsyftar skulle en försäkringskassa föra ettregister över sjuka med dålig prognos. Kassan skulle även ha underrättat enperson om att han inte hade kvar att leva. Försäkringskassornaför inte någon form av register av den typ tidningsartikeln antyder. I deenskilda personakterna hos kassorna finns det uppgifter om sjukdomsdiagnos, ochi anslutning härtill kan det också finnas uppgifter om sjukdomsprognos o. d.för den person som akten gäller. Sådana uppgifter är nödvändiga för debedömningar som kassorna har att göra t. ex. när det gäller rätten tillförtidspension eller förutsättningarna för den enskilde att genomgå enarbetsmarknadsmässig rehabilitering. Något särskilt register över sådanasjukdomsprognoser finns emellertid inte hos kassorna. Vadså gäller den åsyftade tidningsuppgiften om innehållet i ett brev från enförsäkringskassa har det inte gått att få bekräftat att det hela över huvudtaget inträffat. Jag kan därför inte lämna några uppgifter om vad som eventuellthar förekommit och i så fall förorsakat tidningsartikeln. Anf.2 i (m): Tillåt migförst att tacka socialministern för svaret på min fråga. Visserligen skall maninte tro på allt man får läsa i tidningar - och jag har Om visst patientregister hos försäkringskassa redan imin fråga reserverat mig för möjligheten att uppgifterna varit oriktiga - menhär fanns dock redovisat samtal såväl med chef som med entjänsteman på . Att det hos försäkringskassorna kan finnas läkarintygrörande försäkrade personer är en sak men att eventuella prognostiskabedömningar, som kan finnas i dylika handlingar, a.\ skullekunna vidareföras till den försäkrade förefaller synnerligen olämpligt. Varjeläkare vet hur försiktig man måste vara med sådana uttalanden, och de är nästanalltid försedda med en stor osäkerhetsmarginal. Det förefaller mig något egendomligt att socialministern isvaret säger att hon inte kan lämna några "uppgifter om vad som eventuellthar förekommit och i så fall förorsakat tidningsartikeln". TidningenExpressen utkommer i en halv miljon exemplar. Sådana här uppgifter är i höggrad ägnade att oroa sjuka människor och deras anhöriga. I artikeln namnges trepersoner, varav en - en jurist hos - uppges ha slagit larm omsaken. För min del anser jag att det borde ha varit av yttersta vikt förriksförsäkringsverket att utreda vad som förevarit i saken och antingeneftertryckligt dementera uppgifterna eller - om de bekräftats - övervägaåtgärder till förhindrande av ett upprepande, i och annorstädes. Enhändelse har antingen inträffat eller inte inträffat. Det borde vara likaangeläget för som för socialministern att kunna omtala hurdet därmed förhåller sig. Men vi får tydligen nöja oss med att man inte vet omden refererade fadäsen inträffat eller ej - bara att det inte har kunnatbekräftas. En sådan oklarhet är beklaglig, eftersom den inte leder till sådanakorrigerande åtgärder som "eventuellt" kan vara befogade. Jag förstår dock att socialministern f. n. inte kan gålängre än hon gjort i saken. Det är dock uppseendeväckande, om en stor tidningpublicerar sådana här uppgifter utan att ha täckning för vad som skrivits. Det finns faktiskt ett tillrättaläggande frånriksförsäkringsverket i detta ärende publicerat i av den 26februari. Verket säger där: "Vi sorterar inte in svårt sjuka och döende patienteri ett särskilt register. Däremot har vi försäkringsakter överförtidspensionerade och ett sjukregister där det står vilka sjukdomarförsäkringstagarna har och vilken prognos läkaren ställt." Men dementier får inte - det har vi erfarenhet av - såstort utrymme som annat material av mera braskande karaktär. Jag vill gärnasäga det i detta sammanhang. Därutöver vill jag säga att jag mycket väl förstår både deanhörigas och patienternas oro inför sådana här uppgifter. Det är därför vi påsocialdepartementet har bemödat oss om att försöka ta reda på vad som faktiskthar hänt. Jag vill tillägga att det är hårda begränsningar enligttryckfrihetsförordningen när det gäller att efterforska källan tilltidningsuppgifter. alltså gjort att vi har begränsade möjligheter i dettaavseende. Men av vad som kommit fram vid kontakter vi haft med de personer somomnämns i den intervju som också i åberopar, tycks detröra sig om ett hypotetiskt fall. Det är så långt vi har kunnat komma i denutredning vi har gjort på . Jag vill dessutom säga att det är viktigt att sådana härfrågor blir klarlagda. Vi har ju nu en ny sekretesslag för sjukvårdens del, menden rör inte försäkringskassorna. Med hänsyn till att det förekommer uppgifterom de enskildas hälsotillstånd också hos försäkringskassorna, måste vi sevidare på detta. överväger f. n. i samråd medjustitiedepartementet vad vi kan göra för att undvika att sådant här de factokan hända . Om beredskapen mot epidemier 4 i (m): Jag finner det kompletterande svaret somsocialministern har avgivit utomordentligt värdefullt och tillfredsställande.Jag hoppas att de åtgärder som hon ställer i utsikt också skall kunna resulterai ökad säkerhet för patienten. 3 § Svar på interpeilation 1980/81:102 om beredskapen motepidemier i har frågat mig om jagär i tillfälle att redogöra för min syn på möjligheterna att snabbt öka denpersonella beredskapen för nyckelpersonernas del, i vad det gäller landetscivila och militära epidemiförsvar. Jag utgår från att avser beredskapen mot meromfattande epidemier av någon av de allmänfarliga sjukdomarna som omfattas avsmittskyddslagens bestämmelser, t. ex. salmonella. De verkligt stora epidemiernai vårt land och andra i-länder utgörs av de virussjukdomar som sprids genomluftsmitta, främst influensa och övre luftvägsinfektioner. Det är som GunnarBiörck väl känner till omöjligt att genom isoleringsåtgärder nämnvärt påverkaspridningen av sådana sjukdomar. Det saknas f. n. också effektiva vacciner somkan förebygga dessa sjukdomar. Antalet fall av kända, rapporterade allmänfarligasjukdomar har varit ganska få i . Detta torde vara ettresultat - förutom av systematiskt genomförda vaccinationer, t. ex. mot polio -av en kontinuerligt höjd hygienisk standard, förbättrad vattenrening ochavloppsvattenkontroll, en god husdjurskontroll och kanske framför allt ensträng livsmedelskontroll. Det största antalet rapporterade fall brukar gällasalmonelladiarré. I flertalet fall är smittan förvärvad utomlands under enturistresa. Det brukar röra sig om högst några få samtidiga fall inom sammaressällskap eller inom samma familj. Det senast kända fallet i av enstörre epidemi av salmonella är den s. k. Tenstaepidemin med ett par tusenkliniska fall och smittbärare. Det stora flertalet distriktsläkare ochhälsovårdsinspektörer har små möjligheter att inom sitt eget distrikt resp. sinegen kommun skaffa sig erfarenhet av hur man går till väga när man villförhindra den fortsatta utbredningen av en inträffad epidemi. Vidstörre epidemier av någon allmänfarlig sjukdom ankommer det därför pådistriktsläkaren eller hälsovårdsnämnden att söka stöd hos de regionalaoch centrala organen inom smittskyddet. Inorn landet har statensbakteriologiska laboratorium (SBL) goda förutsättningar att skaffa sig sådanalöpande erfarenheter att man kan biträda hälsovårdsnämnder och distriktsläkarevid större epidemier. Den epidemiologiska avdelningen vid laboratoriet harständig beredskap för att lämna råd och anvisningar samt för att vid behovställa särskilt utbildad personal till förfogande på platsen för en inträffadepidemi. Länsläkarorganisationenhar regelmässigt lagt stor vikt vid smittskyddsarbetet. I varje län finns ettsärskilt epidemiutskott med uppgift att samordna de olika instansernasverksamhet vid epidemiberedskapen. I vissa län har länsläkarna organiseratkurser och konferenser för hälsovårdsnämnder och distriktsläkare inomsmittskyddets område. Avvecklingen av länsläkarväsen-det syftar inte till någonegentlig decentralisering av epidemiarbetet till distriktsläkarna ellerhälsovårdsnämnderna. Länsläkarnas uppgifter inom smittskyddet kommer, utom dådet gäller direkt myndighetsutövande uppgifter som faller på , attflyttas över till landstingen och där inordnas i landstingens miljömedicinskaverksamhet. Regeringen förelägger ett förslag till ändringi smittskyddslagen. Förslaget innebär att sjukvårdsstyrelserna åläggs att utsesärskilda läkare som skall svara för de regionala uppgifterna inomsmittskyddet. Jag förutsätter att landstingen kommer att bedriva rådgivningen ismittskyddsfrågor till distriktsläkare och hälsovårdsnämnder på samma sätt somlänsläkarna har gjort. Enligt avtal som har träffats mellanstaten och rekommenderas sjukvårdshuvudmännen att erbjudalänsläkare och länssjuksköterskor anställning fr. o. m. föruppgifter inom bl. a. smittskyddsområdet. Om SBL inom ramen för tillgängligaresurser anser att en förstärkning av den epidemiologiska avdelningen med"någon väl meriterad länsläkare" är angelägen kan jag inte finnanågot hinder häremot. Isyfte att underlätta hälsovårdsnämndernas och distriktsläkarnas lokala arbetehar utfärdat råd och anvisningar som innehåller ingåendevägledning om handläggning av inträffade fall av de vanligaste sjukdomarna. av skrifter behandlas också organisationen av smittskyddetmed särskild tyngdpunkt på skyldigheter och befogenheter som tillkommer t. ex.distriktsläkarna och hälsovårdsnämndens personal. Vadgäller sådan utbildning som direkt syftar till kunskaper och färdigheter iepidemibekämpning är det riktigt som säger, att utbildningen förläkarnas del är ganska ringa. Alla läkare får en viss grundutbildning underkurserna i hygien och infektionssjukvård samt Under vidareutbildningen till allmänläkar-kompetens finnsenveckorskurser i infektionssjukdomar, som dock inte är obligatoriska. Närdet gäller hälsovårdsinspektörernas utbildning har jag inte kunnat finna attinslaget av smittskydd och kunskap i epidemibekämpning är mindre omfattande iden nuvarande treåriga grundutbildningen än i den förutvarande ettåriga. Detkan framhållas att den nuvarande utbildningen innehåller betydligt längrepraktikperioder vid bl. a. lokala hälsovårdsförvaltningar. Närdet gäller krigsförhållanden är det självfallet så att ett krig innebärdrastiskt ökade risker för epidemiutbrott. Det är naturligtvis mycketsvårt att bedöma hur sådana situationer kommer att te sig och vilka kunskapersom kommer att behövas i olika sammanhang. har genomfört utbildning för personal inom den civila hälso-och sjukvårdens krigsorganisation i fältepidemiologi, mikrobiologi ochhälsovårdsberedskap. Deltagarna har utgjorts av infektionsläkare/bakteriologer,veterinärer, hälsovårdsinspektörer, hälsovårdsnämndsledamöter m. fl. Jagkan också nämna att forskning pågår inom olika myndigheter och institutionerför att få fram motmedel mot epidemier av olika slag som kan tänkas uppkommaunder avspärrning och krig. Motbakgrund av vad jag nu har redovisat anser jag att det finns skäl att hävda attvi har en god beredskap mot epidemier. Anf.6 i (m): Tillåt mig att tacka statsrådet för den möda hon nedlagt på attutforma svaret på min interpeilation. Den har betingats av bekymmer som kommittill uttryck bland ansvariga kolleger i landet, inte minst till följd av dettvivelaktiga sönderbrytandet av länsläkarorganisationen utan att man har haftklart för sig vad som skulle sättas i dess ställe. Till detta kommer för minegen del att jag i kommit att känna ett personligt ansvarför att hålla beredskapssynpunkterna levande, eftersom jag är en av de alltfärre ledamöter av kammaren som har egna erfarenheter avberedskapstjänstgöringen under och som känner oro för attalltför avlägsna "planeringshorisonter" försvagar känslan för vad somoförhappandes kan inträffa . talar om det ringa antalet fall av allmänfarligainfektionssjukdomar i landet som ett resultat av höjd hygienisk standard, så ärdetta naturligtvis riktigt. Men den medaljen har också en frånsida: genombristen på naturlig immunisering mot i andra ländervardagligt förekommande smittämnen blir vår befolkning i händelse av drastiskaförändringar i levnadsbetingelserna i gengäld så mycket mera sårbar. Underberedskaps- och krigsförhållanden kan människor få lämna sina hem ochinkvarteras under trånga och primitiva förhållanden. Vattenförsörjningen ochavloppsanordningarna kan bli ansträngda, hygienen kan komma att eftersättas ochden nära kontakten människor emellan gynna smittspridningen. Det är inte baraoch kanske inte främst salmonella som är Om beredskapen mot epidemier Även vissa infektiösa lever- ellernjursjukdomar, som f. n. har begränsad spridning, kan - liksom dysenteri - fåökad spridning. Flyktingströmmar till vårt land eller främmande trupper kanföra hit smittämnen, som vi inie har något naturligt skydd mot. Direktakrigshandlingar, eller sabotage, kan resultera i masspridning av smittämnengenom vatten och mjölk samt genom luftkonditioneringsanläggningar. På sådan vägkan man sprida mjältbrand, harpest, "legionärsjukan" och ävensmittkoppor - till en alltmer ovaccinerad befolkning. Det är denna bild man oavlåtligt måste ha för ögonen. Detär därför av synnerlig vikt att den kontinuerliga informationen om utvecklingenutanför våra gränser på detta område vidmakthålls, främst genom FOA och våramedicinska institutioner vid statens bakteriologiska laboratorium ochuniversiteten. Jag vill lägga sjukvårdsministern detta på hjärtat och rådahenne att kontrollera läget. Jag har också i ett annat sammanhang här ikammaren uttryckt min oro för att ansvaret för beredskapsplanering ochberedskapsåtgärder överflyttas från till . Ilänsstyrelsen har det av hävd funnits ett starkare personligt beslutsansvar äni landstingen - markerat i själva den gamla benämningen "Kungl.Maj:tsbefallningshavande". Det har oroat inte bara mig att man beslutatavveckla länsläkarorganisationen och att detta har skett, innan man hafttillfredsställande klarhet om vad som skulle sättas i dess ställe. Statsrådet har i sitt svar nämnt att regeringen nuskall förelägga ett förslag till ändring av smittskyddslagen, somålägger sjukvårdsstyrelserna att utse särskilda läkare för det regionalasmittskyddet, och jag förstår att man hoppas kunna rekrytera de hittillsvarandelänsläkarna till sådana uppgifter. Den tonvikt som på den allra senaste tidenlagts på begreppet "miljömedicin" har varit så koncentrerad tillfredliga arbets- och yrkesmedicinska samt toxikologiska frågeställningar måste befara att den klassiska epidemiologin - den som handlar omfarsoterna - har kommit alltför mycket i skymundan. Här som på det kliniskaområdet tycks man f. n. ge prioritet till det långsamma och kroniska på bekostnadav det plötsliga och akuta. En sådan prioritering kan komma att stå oss dyrt. Efter vad jag tycker mig förstå av statsrådet delar hon uppfattningen att varken distriktsläkare ellerhälsovårdsinspektörer har nämnvärda möjligheter att förbereda sig för deuppgifter som kan åvila dem i allvarstider. De tvingas då att lita tillregionala och centrala myndigheter- i den utsträckning de kan få kontakt meddem. Frågan ändock om inte de kurser anordnat för viss personalnu i främsta rummet borde riktas till dem som inom primärkommunerna måstebereda sig på att ta den första stöten när något händer. Jag har inte blivitövertygad om att hälsovårdsinspektörernas utbildning är adekvat i det härhänseendet, även om den möjligen inte är mindre adekvat . Såvitt jagvet har exempelvis statsepidemiologen inte varit inkopplad i denna utbildningsplanering eller genomförande, vilket är ägnat att förvåna. Frågan omstatens bakteriologiska laboratorium har länge, alltför länge, varit en bricka i det regionalpolitiska spelet. Det rådernog inget tvivel om att detta bidragit till att försvåra denna institutionsverksamhet och minska dess effektivitet. Under fredstida förhållanden kanbrister i verksamheten delvis ersättas genom köp utifrån: av kunskap, av vaccinoch av materiel för diagnostik, produktion och förebyggande insatser. Vid enavspärrning och andra väsentligt förändrade arbetsvillkor måste det även idetta stycke finnas en väl planerad beredskap. Min fråga till statsrådet i främsta rummet den personella beredskapen: kunskapsläget,organisationen och handlingsberedskapen. Jag har sedan interpellationenanmäldes försökt att ytterligare orientera mig på området och vill därföravslutningsvis tillägga att det är möjligt att vissa omprioriteringar också påden materiella sidan, liksom i fråga om valet av satsningar påutvecklingssidan, i belysning av den mörknande utrikespolitiska scenen, måhändaborde övervägas. Jag är exempelvis inte säker på att statsrådets närmastresignerade inställning till förebyggande och bekämpande av virussjukdomarmotsvarar verklighetens krav och möjligheter. Om beredskapen mot epidemier Jag vill hänvisa till vad jag tidigareredovisade i interpellationssvaret och upprepa att jag nog anser att vi har engod beredskap mot epidemier. När det gäller beredskapen i en krigssituation ärdet självfallet så att ett krig innebär starkt ökade risker för epidemiutbrott- vilket också har betonat - och det är svårt att veta vilkakunskaper som kommer att behövas. Inom statens bakteriologiska laboratorium(SBL) pågår försvarsmedicinskt forsknings- och utvecklingsarbete. Den verksamhetenavser dels att skapa ett system för snabb och enkel diagnostik av vissasmittsamma sjukdomar som inte förekommer eller är sällsynta i fredstid men somkan få stor betydelse under krigsförhållanden, dels att utveckla och prövavacciner och immunglobuliner med betydelse för totalförsvaret; Där tycker jagnog att man har beredskap för en krigssituation. Epidemiologiska avdelningen på statens bakteriologiskalaboratorium har också möjlighet att överskrida sitt anslag om så skullefordras i händelse av epidemier. Jag vet att den ändrade organisationen för länsläkarnasarbetsuppgifter har orsakat oro inte minst i länsläkarkåren. Det är väl ganskavanligt att sådan oro uppstår vid förändring i en organisation. Men uppgifternakommer ju att föras över på landstingen, och jag har anledning att förutsättaatt man där kommer att bedriva denna verksamhet med lika stort intresse somtidigare länsläkarna gjort. kommer också att uppmärksamt följautvecklingen i samband med länsläkarorganisationens upphörande. Särskilduppmärksamhet ägnas åt utbildningsfrågor och den organisatoriska uppbyggnadenav smittskyddet inom landstingen och mellan landsting och länsstyrelse.Socialstyrelsen disponerar under anslaget Epidemiberedskap medel för kurser ochkonferenser för länsläkare. Dessa medel kommer att kunna användas även förutbildning av de nya läkare som skall efterträda länsläkarna.Även distriktsläkare bör självklart få utbildning genom de läkare somsocialstyrelsen utbildar i epidemiberedskap. Under1970-talet har vakanssituationen på distriktsläkarsidan gjort det besvärligtför distriktsläkarna att följa utvecklingen i fråga om epidemiberedskapen ochsmittskyddet. Vi har haft mycket täta byten av vikarier under hela 1970-falet.Ofta har vikarierna varit läkare med utländsk utbildning och med bristandekunskap på detta speciella område, och det har naturligtvis inte gjortsituationen bättre. Men med den förbättrade tillgång på läkare som vi nu fårhär i landet och den bättre utbildning som distriktsläkarna/ allmänläkarnakommer att få,,kommer denna situation att bli bättre. 8 iVärmdö (m): Jag skall be att få tacka statsrådet för den komplettering söm honhar givit till sitt tidigare i och för sig utförliga svar. Jag kan knappast gåin på detaljerna. Statsrådet och jag har kanske litet olika uppfattning omlandstingens kapacitet för beredskapsfrågor, men jag vill här inte gärnanärmare diskutera det. Vi vet ju inte vilka order som Warszawapaktensstridsvagnar kommer att få , och det kan väl mot denbakgrunden vara rimligt att vi sluter upp bakom statsrådet när hon sägeratt vår beredskap är god. 4 §Föredrogs och hänvisades Proposition . 1980/81:167till finansutskottet 5 § Föredrogs men bordlades åter betänkande1980/81:21 betänkanden /81:24-26 Skatteutskottetsbetänkande /81:25 betänkanden /81:24 och 25Lagutskottets betänkande 1980/81:11 betänkanden /81:20och 21 betänkanden /81:19-23 6 § Anmäldes och bordlades Propositionerna 1980/81:162 om ändring i lagen (1973:371) omkontant arbetsmarknadsstöd 1980/81:172 om ändring i lagen (1927:85) om dödandeav förkommen handling 7 § Anmälan avinterpeilation Nr 106 Måndagenden Anmäldes och bordlades följande interpeilation som ingivits till kammar- 3Qjars 1981 kansliet 1980/81:125av () till ekonomiministern om kärnkraftsprogrammet: Det ansträngda ekonomiska läget i vårt land gör detnödvändigt att tillgängliga resurser används så effektivt som möjligt.Tillgängliga investeringsmedel måste riktas mot projekt som ger högsta möjligaekonomiska och/eller sociala utbyte. Detta är en princip som måste varavägledande för all verksamhet oavsett om den sker i samhällets eller enskildaföretags regi. Utbyggnadenav kärnkraften i är på väg att bli en felinvestering av oroväckandestora mått. F. n. pekar utvecklingen på en överkapacitet, jämfört med enspontan efterfrågan, på . Skulle den mycket kraftigaindustriella expansion inträffa som långtidsutredningen, och vi alla, hoppaspå, blir överkapaciteten ändock ca . Om å andra sidan nuvarandenolltillväxt för elanvändningen skulle fortsätta bliröverkapaciteten inte mindre än , vilket motsvarar av den dåtillgängliga kärnkraftsproduktionen. Strävanär naturligtvis att utnyttja denna produktionskapacitet för att minskaoljeberoendet. Det innebär att el används för bostadsuppvärmning, antingen ifjärrvärmesystem eller direkt i bostäderna. Frågan om hetvatten-avtappningsåväl från Forsmark som från har också aktualiserats. Detlär dock bli svårt att åstadkomma en så omfattande övergång till elvärme somerfordras om man tar ut ett elpris som täcker såväl fasta som rörliga kostnaderi de sist byggda kärnkraftverken och distribution. Förslagen omhetvattenavtappning från Forsmark bygger också på en prissättning som baratäcker ca en tredjedel av verkets självkostnad, inkl. kapitalkostnad. Man måstedärför räkna med en förlust i som kan bli en bra bit över en halvmiljard . Oavsettom man använder kärnkraftverken för elproduktion eller hetvattenavtappningmåste man således räkna med betydande förluster ,framför allt i de senast byggda verken. Ägarnas ambition tycks också i förstahand vara att få täckning för sina rörliga kostnader. mån kärnkraftverken redan är byggda eller huvuddelen av kapitalet redan ärlåst, är naturligtvis den samhällsekonomiska och företagsekonomiska förlustenredan ett faktum. Men det bör vara självklart att i ett pressat ekonomiskt lägegöra en mycket noggrann samhällsekonomisk analys av de investeringar somåterstår att göra. Det gäller investeringarna i ochi synnerhet 3. Det måste också gälla de följdinvesteringar i bl. a.kraftöverföring och elpannor som blir nödvändiga. En sådan samhällsekonomiskanalys bör naturligtvis utgå ifrån det faktum att kärnkraften skall avvecklasoch att man i en långsiktig energiförsörjning bör reservera elanvändningen tillsådana områden där elektricitet som energibärare har uppenbara fördelar framfört. Enmajoritet i folkomröstningen tog ställning för att vi skall använda "högstde 12 kärnkraftsreaktorer som är i drift, färdiga eller underarbete". Det har tolkats så att alla de tolv reaktorerna måste tas idrift. Detta är dock en tolkning i efterhand. Folkomröstningen kan interimligen uppfattas så att tolv reaktorer måste tas i drift även om detuppenbarligen är en negativ samhällsekonomisk och energipolitisk synpunkt.Kärnkraften får inte bli en "vit elefant". De utomordentligt storainvesteringar som det här är fråga om måste självfallet underkastas sammasamhällsekonomiska lönsamhetskrav som alla andra.