prot · G40999 · 1980-12-31 00:00:00 — Med en sådan definition, herr talman, av övergreppet påAfghanistan är det nafuriigt för aft motsätta sig inblandning iandra länders angelägenheter. Men om def som det verkligen handlar om sadesalltså ingenting. För det tredje: genomsyras just nu av en mäktigrörelse för aft öka människors möjligheter att åtminstone kunna hävda några avde friheter som vi i vårt land anser självklara. Osäkerheten är emellertid storom hur den sovjetiska ledningen till slut kommer aft reagera på de polskaarbetarnas krav. Tecknen på aft man inte är beredd aft tolerera något annat änden traditionella, totala hegemonin för det är emellerfidmånga. efter det aft partikongressen avslutats iMoskva utfärdade de sovjefiska och polska ledarna en varning till det polskafolket, där man inte svävar på målet. I kommunikén framhålls det; "Det socialistiska samfundet är oupplösligt. Dessförsvar är en fråga inte bara för varje nation utan för den samladesocialisfiska rörelsen. De sovjefiska ledarna deklarerade att ,tillsammans med andra likasinnade länder, har givit och kommer att fortsättaatt ge sitt fulla oupplösliga stöd till det socialistiska och de polskakommunisterna i deras mödosamma arbete att radikalt förbättra situationen ilandet," Det konstaterades att man var övertygad om att det polskakommunist-parfiet hade såväl "förmåga som resurser att vändahändelseutvecklingen bakåt", Iriksdagen har hävdat - och jag citerar ur minnet; Vi ser med storsympati på händelserna i , På den sovjefiska partikongressen i hadeemellerfid inte en stavelse fill försvar för den polskafrigörelsen och till skydd gentemot det hot som denna frigörelse nu möter iform av krav på villkorslös underkastelse under vilja. Tystnaden, herr talman,talar mer än många ord. Vpk lägger i ned stor möda på att framställa sig som någotradikalt annorlunda än det som vi normalt har haft anledning att förknippakommunismen med. Genom folkfrontsarbete, populistiska dagspolitiska krav ochfagert tal försöker man bygga upp en fasad av politisk och demokrafiskanständighet. Men fasaden rasar när man möter sina frän-der. Detär viktigt och riktigt att inom ramen för neutralitetspolitiken ärberett fill konstrukfiv kritik åf vilket håll en sådan än är berättigad. Mendenna den svenska neutralitetspolitikens möjlighet och skyldighet kan och fåraldrig undanskymma att är en borg av mänskligt förtryck ochförnedring. Till dess kommunistiska partis kongress finner vpk skäl attframföra sina varma hälsningar, och för partiets välgång anser man sig börautbringa officiella leverop. Enligt referat följdes detta av stormandeoch långvariga applåder, Alla reste sig. Vänner, herr talman, skallman ju behandla väl. 42 ELISABETHFLEETWOOD (m); Vid ett flertal tillfällen under sista och underår 1980 har varit föremål för frågor och interpellationer i dennakammare. Också i utrikespolitiska debatter har etiopiska förhållandenbehandlats här, "Hälsanfiger sfill", heter det ju - och redan det faktum att landet i fråga såmånga gånger varit föremål för behandling i kammaren visar att situafionen infeär den som vi alla skulle önska. Aktionenför politiska fångar i har verkat . Dess syfte är att bistå demän, kvinnor och barn som av politiska skäl hållits fängslade antingen ändasedan revolutionen eller - det gäller många av dem -fängslats under senareår. Den övervägande delen av dessa har icke ställts inför domstol utan harhållits - och hålls - i fängelse utan dom och rannsakan. År1976 fängslades t, ex, den tidigare presidenten för . Kassa WoldeMariam, och den etiopiska kyrkans patriark , Jag återkommer tillden sistnämndes namn senare i mitt anförande. År1978 greps generalsekreteraren i den evangeliska Mekane Yesus kyrka, GudinaTomsa, och året därpå hans hustru. Denmoderate riksdagsmannen ställde en fråga tillutrikesminister om Tomsas och hans hustrus öden. Av denna frågaframgår att Tomsa försvunnit spårlöst och att den etiopiska regeringen ejkunnat - eller ej velat - lämna upplysningar om Tomsas vistelseort eller hanshälsotillstånd. Ännu vet man ej huruvida han över 3 protokoll 1980/81:99-100 huvudtaget är vid liv. Däremot har kunnat konstateras att hans hustru lever mensitter fängslad. Pågrund av de nära och långvariga förbindelser som rått mellan ochSverige, mellan Mekane Yesus-kyrkan och den svenska kristna missionen är det avstörsta vikt att vi "pressar på" och använder oss av de möjlighetersom står till buds för att skapa klarhet i dessa tragiska människoöden. Aktionsgruppenhar haft ett flertal kontakter med svenska myndigheter och deras företrädare.Nuvarande socialministern informerades på ett tidigt stadium.Statssekreterare har uppvaktats både som utrikesminister ochsom statssekreterare. Sammanträffandenhar ägt rum med SIDA;s generaldirektör , Föratt ytterligare stärka kraven på frigivande av fångar har styrelsen ävengenomfört framställningar till FN, En av styrelsens ledamöter. , har vid besök på FN haft fillfälle överlämna gruppens brev omfångarnas situation till generalsekreterare . Imaj 1980 ägde sammanträffande rum med "the special assistent for politicaland general assembly affairs" , Kontakter etableradesockså med Waldheims närmaste ansvarige för de mänskliga rättigheterna inom FN,under-secretary General , Iapril 1980 rapporterade att 14 namngivna fångar"försvunnit" under juh månad 1979 och att de därefter infe avhörts.En av dessa 14 försvunna är den av mig tidigare nämnde Abune Tewoflos, Fruktanför att de inte längre skulle vara vid liv förstärktes då fängelsemyndigheternainfe ville ta emot den föda som anhöriga förde till fångarna. Sådan vägran hadeenligt tidigare inneburit att mottagarna ej längre befannsig i livet. Amnesty begärde rapport om de 14, men något tillfredsställandesvar kom inte. Från myndigheterna anfördes endast att fångarna överförts tillannat fängelse, men man ville inte ange till vilket eller vilka. De mänskliga rättigheterna trampas under fötterna på många håll i världen.Allt måste göras för att hävda dessa mänskliga principer. Vi kan inte blott åsehur människor faller offer för grym och omänsklig behandling. Våraansträngningar att uppnå frihet för de politiska fångarna i kommer attfortsätta. Låt mig nu konstatera att under senare fid flera frigivanden dock ägtrum. Så sent som fick vi veta att ännu ett 30-tal fångar frigivits.Vi hälsar naturligtvis detta med stor tillfredsställelse och vill framföra denförhoppningen att detta inte skall vara en isoterad företeelse, utan i ställetbörjan till frigivande av samtliga politiska fångar i ett land till varsuppbyggande så länge aktivt medverkat - och om vars framtida utvecklingvi hyser positiva förhoppningar trots de missförhållanden som existerar där . Till slut några ord om . Det är i hans fall svårt attkänna några positiva förhoppningar när det gäller vilja att ge deupplysningar om honom som hela världen väntar på. negafiva inställningtill öde har i hög grad blivit ett testfall för självagrundtanken i . Avspänning och förbättrade relationer måstebygga på öppenhet och respekt för de mänskliga rättigheterna. Vi förutsätteratt regeringen icke förtröttas i sina ansträngningar att skapa klarhet om RaoulWallenberg, en av största förkämpar för människokärlek ochoffervillighet. I detta anförandeinstämde och (båda m). 43 BOSIEGBAHN (m): riksdagär inte bortskämd med utrikespolitiska debatter. Den årliga utrikespolitiskadebatten har, i all synnerhet i det förgångna, ofta mer haft en huvudsakligendeskriptiv karaktär, då och då kompletterad med allvisa råd till olika störreoch mindre stater i världen om hur de skall bete sig. Dessemellanhar debatter ibland förekommit på grund av i ställda frågor. Om manser fillbaka på de senaste månadernas diskussioner skulle man lätt kunna få denuppfattningen att centrala utrikespro-blem hängde samman medsituationen i några stater i eller vissa fjärran belägna öar. Vaddagens - eller rättare sagt gårdagens - deklaration beträffar hälsar jag i ochför sig med fillfredsställelse att den första frågan i densamma är de senastehändelserna i . Jag vill också helhjärtat instämma i den synpunkten attden nyvunna demokrafin i är en ömtålig och skör planta. Tanken kanskekunde ha utvecklats något mera. Det har varit en kär sysselsättning för vissasvenska massmedia och professionella tyckare att ständigt understryka allabrister hos den spanska regimen och hur mycket man ur demokratisk synpunkt kaninvända mot olika företeelser. Man kan ifrågasätta om dessa ständiga nålstygnfyller någon posifiv funkfion. Det vore troligen betydligt värdefullare om manmer fördjupade sig i den goda viljan hos den spanska regimen som i dessa dagartorde ha bhvit uppenbar samt i de stora svårigheter som det måste innebära förett land att utan någon egentlig demokrafisk tradition och med terroristiskalokalpatriotiska grupper anpassa sig till i gällande värderingar. Jagkonstaterar att deklarationen därefter upptar en förhållandevis lång kritiskdiskussion av verksamhet i bl. , med påståendenom att saknar förståelse för de sociala problemen och merasyftar till att "statuera exempel". Jagvill inte bestrida att man kan kritisera amerikansk politik, i all synnerhet idet förgångna då andra värderingar rådde i världen. Men jag tror ändå attutrikesdeklarationens behandling av dagens situation är någototillfredställande. Det finns - om jag är rätt underrättad - vid sidan om dencivilmilitära regeringen i både en höger- och en vänstergerilla,där blodiga våldsdåd liksom i många andra länder såväl i som ivärlden i övrigt är vardagsföreteelser. Självfallet skall vi stödja allutveckling somkan minska våldet och dessutom främja en demokratisering och bättre socialaförhållanden. Men vi måste ändå ha klart för oss att vårt ord har en begränsadräckvidd och att kraften ofta blir mindre ju mer högljutt och onyanserat manropar. Defkanske också hade varit naturligt aft något fylligare sätta händelserna i Mellanamerikai ett större sammanhang. Exempelvis kan man konstatera atf den revolt som föricke så länge sedan ägde rum i och som på många ställen hälsades bl.a. som en demokratins seger har visat att de demokratiskaelementen mer eller mindre tvingats bort och aft Somozas regim i ställetersatts av en annan diktatur. Detta visar väl att vägen till demokrati är långoch atf utbyte av ett förtryck mot ett annat inte med säkerhet på kort siktleder till bättre förhållanden för de mest utsatta folkgrupperna. Ävenom man inte som utrikesdeklarationen framhåller alltid bör se kommunisfiska ochspeciellt sovjetiska konspirationer i alla inbördespolitis-ka fejder, vore detnaturligtvis lika felaktigt att inte vilja observera det samband som kan finnasmellan olika sådana situationer. Vi ser dock bevis på hur kubanskatrupper med starkt sovjetiskt ekonomiskt stöd för krig eller förhindrarnationellt självbestämmande i ett stort antal länder, framför allt i Afrika.Elisabeth har varit inne på den frågan alldeles . Att tro attdetta endast är tillfälligheter som inte har något inbördes sammanhang ärkanske om inte ett önsketänkande så i varje fall uttryck för eft bortseendefrån väsentliga delar av den totala världsbilden. Vadsom emellertid speciellt slagit mig i utrikesdeklarationen är behandlingen avden sovjetiska invasionen i . Den sedvanliga kritiken och det starkaavståndstagandet finns naturligtvis där, men räcker verkligen detta? Måste maninte se något längre och försöka analysera vad stormakterna i den ena ellerandra delen av världen i realiteten syftar till? Om man för resonemangets skullantar att skulle fästa alltför liten vikt vid en socialtotillfredställande situation i och för dagen då särskilt i ElSalvador, för att i stället vidmakthålla existerande polifiska regimer, såinnebär en sådan kritik dock att man erkänner en klar begränsning av deamerikanska målsättningarna. Meni är problemen betydligt mer komplicerade och allvarligare. Här rördet sig i första hand - men också endast i första hand -om ett våldförande påen hel nation, som man sålunda påtvingar en helt ny regim med kommunistiskhallstämpel. Redan detta är allvarligt nog och kan ju på intet sett förklarasav att skulle utgöra något politiskt eller militärt hot mot Sovjetoch dess säkerhet, även om några lama sådana påståenden förts fram från rysksida. Man måste med yttersta oro fråga sig: Vad är det verkliga och meralångtgående syftet med det sovjefiska våldtagandet av , vilket - somAllan i går framhöll -inneburit att en tiondel av Afghanistansbefolkning känt sig tvungen att fly över landets gränser. Något försök till analysav dessa helt avgörande frågor för världsutveck- lingenåterfinns tyvärr inte i utrikesdeklarationen. För egen del vill jag inte idetta korta anförande ägna mig åt att på denna punkt komplettera deklarationen,utan skall begränsa mig till att nämna några viktiga problemställningar. Sovjetunionenhar förklarat att man icke kommer att rätta sig efter världsopinionens krav attdra sig tillbaka från . Detta innebär dels att man mer eller mindrehar kunnat inringa flera ganska instabila stater i detta område, såsom Pakistanoch , dels att man som fortsättning på den gamla tsaristiska invasions- ocherövringspolitiken i lyckats komma ganska nära . Vidare-och detta inom mycket nära framtid -måste man räkna med att oljan kommer att fåen central ekonomisk och därmed politisk roll i . Dethar varit populärt i en del kretsar att gå så långt som att hävda att denamerikanska oron för sovjetiska expansionsplaner varit helt obefogad och aftSovjet endast haft rent defensiva målsättningar. Att sedan 1939politiskt svalt ett fiotal länder helt, varav några i omedelbaranärhet, och andra länder - t. ex. - delvis har man helt bortsett från.Men den senaste utvecklingen borde väl ändå ha öppnat människors ögon inför deenorma politiska problem som redan nu finns och kanske kommer att ytterligarefördjupas. Dessafrågor är för de centrala utrikespolitiska problemen, ty de berör intebara små länders tillfälliga ekonomiska eller sociala situation utan också detverkliga politiska handlandet av en stormakt som befinner sig alldeles intillSveriges gränser. Ingen svensk utrikespolitik eller försvarspolitisk analyshar något väsentligt värde för oss om inte detta problemkomplex åtminstoneberörs. Allt annat kan med en stark tillspetsning kallas för eskapism, ellerkanske ibland för en önskan att föra vad som en gång kallats för eninrikespolifisk utrikespolifik. Tidentillåter mig inte att närmare gå in på alla de problem som existerar iMellersta Östern. Jag vill inskränka mig till att fa upp en fråga somvisserligen inte är helt ny men som fått en ny dimension. Arabländerna- åtminstone vissa av dem - har utnyttjat varje internationellkonferens, antingen den rört flygsäkerheten, analfabe-fismens bekämpande inomramen för verksamhet eller kvinnokonferensen i , för atttorgföra sina speciella synpunkter på och genomdrivaresolutioner mot existens. Detta har ibland lett till att konferensernahelt spårat ur och inte fått tid att tillfredsställande behandla de frågor förvilka de sammankallats. Förnågon tid sedan hölls en konferens av de s. k. alliansfria staterna i NewDelhi. I konferensens elfte timme presenterades ett mycket långt resolutionsutkastpå 22 punkter, som i olika avseenden vände sig mot eller skarpt fördömdeIsrael. Många av dessa punkter har blivit bestående och välkända inslag ikonferensmaskineriet. Man kanske t. o. m. skulle kunna säga attkonferensdeltagare och världen i övrigt vant sig vid att leva med dessaföreteelser. Jag vill därför inskränka mig till en fråga, punkt 22 iresolutionen, som i viss mån är ny och som är speciellt illavarslande. Utrikes- och handelspolitisk debatt denna punkt kräver konferensenatt medlemsstaterna i och dess speciella organisationer inteskall acceptera de israehska deltagarnas fullmakter. Dettaär i och för sig en skickligare resolution än de krav som då och då framkommitom atf skall uteslutas ur FN och dess underorganisationer. Frågan omuteslutning ur FN faller nämligen under säkerhetsrådets uteslutandekompetens.Qch det är uppenbart att något sådant beslut inte skulle kunna fattas. Fråganom fullmakter däremot handläggs av vederbörande utskott inom t. ex. , och där råder majoritetsprincipen. Denpraktiska konsekvensen av ett beslut om att inte godkänna fullmakterna fördelegater från ett visst land får emellertid i centrala hänseenden ändå sammaeffekt. har redan deklarerat att man med kraft kommer attbekämpa framställningar av detta slag. Man har klargjort att eventuella besluti denna riktning skulle få effekter såväl på medverkan iberörda internationella organisationer som beträffande Förenta staternasvillighet att bistå länder som röstar för sådana förslag. Norskeutrikesministern förklarade i att man genom dessa propåergett sig in på en mycket farlig väg och att för sin del aktivt skullebekämpa alla uppkomna förslag i den riktningen. Jag förmodar att den svenskaregeringen har samma inställning. Det var min avsikt att i utrikesdebattenställa den frågan till utrikesministern för att få bekräftelse på min förmodan.Men då han inte är här får jag inskränka mig till att lämna dennaredogörelse för vad som har hänt och sedan genom en särskild fråga ställa dettaunder debatt. Idetta anförande instämde (). 13 § Nytt riksdagshus Föredrogs betänkande1980/81:17 om vissa anslag för /82 under huvudtiteln dess verk m. m. 1980/81:100). Anf.44 TREDJE VICE TALMANNEN: Ifråga om detta betänkande hålles gemensam överläggning för samtliga punkter.Under den gemensamma överläggningen får yrkanden framställas beträffandesamtliga punkter i betänkandet. Anf.45 PER (vpk): Det är inte första gången vi från vpk här i kammaren, en kammare somredan vid sin tillkomst var avsedd att omsider bli en teaterlokal, reser fråganom hus. Dess bättre har jag ännu inte blivit så vilsen att jag redantror mig vara i en teaterlokal, i vilken jag vill försökaspela och slå an på en publik. Vad jag nu vill säga i frågan om husär ett varningsord i då vanliga människor här i landet får det alltkärvare ekonomiskt. Redan när detta hus uppfördes och enkammarriksdagflyttade in var det tänkt som ett provisorium. Men det var ettbra provisorium, som fungerat väl. Ledamöternas och kansHpersonalens arbetsmöjligheterhar varit goda. Jag vill starkt ifrågasätta om arbetsmöjligheterna kommer attkunna bli lika bra i de nu tilltänkta lokalerna i anslutning tillHelgeandsholmen. återflyttning dit kan knappast leda till attarbetsförhållandena förbättras. Däremot kommer det att kosta staten väldigtmycket pengar. Hur mycket vet väl ingen riktigt , och konstitutionsutskottethar heller inte gjort några ansträngningar med anledning av vår motion för attbringa klarhet i frågan. Jag skall inte söka göra någon genomgång av helaförhistorien till läget vad gäller hus - bara påminna om vissasaker. I sitt betänkande 1975:13 behandladekonstitutionsutskottet frågan om hus. Vpk var vid denna tidföreträtt med en ledamot i . Enighet uppnåddes i utskottet om vilka krav somett hus skulle uppfylla. Vad man däremot inte kunde enas om varfrågans vidare behandling. En majoritet på 9 ledamöter (7 socialdemokrater, 1folkpartist och 1 från vpk) ansåg sammanfattningsvis att frågan om hurriksdagen på lång sikt skulle lösa sin lokalfråga borde ytterligare övervägas.Ett minimikrav borde enligt utskottet vara "att tillräckliga garantierskapas för att de beslut som fattar i denna del och som kan komma attmedföra mycket betydande kostnader för samhället, tillförsäkrar godafunktionsmöjligheter åtminstone en bit in på nästa sekel". Utskottetföreslog därför att skulle uppdra åt förvaltningsstyrelsen atttillsätta en särskild beredning, bestående av riksdagsledamöter, för attnärmare överväga lokalfrågor på lång sikt i enlighet med vadutskottet anfört. beslutade emellertid med 167 röster mot 149 attavslå utskottets hemställan och bifalla en reservation från utskottets c- ochm-ledamöter. Det innebar bifall till förvaltningsstyrelsens förslag om ettprincipiellt ställningstagande för en återflyttning till Helgeandsholmen.Förvaltningsstyrelsen fick därmed i uppdrag att fortsätta arbetet medriksdagens lokalfrågor, i första hand enligt alternativ 2 1974. Med detta principbeslut avfördes i praktiken alternativetatt kvarstanna vid , utan att detta alternativ blivit utrett på ettseriöst sätt. Att en klar utskottsmajoritet kunde förlora vid behandlingen ikammaren speglar att frågan bröt partigränserna och att det bedrivits någonform av lobbyverksamhet för att få igenom beslut i kammaren för återflyttningtill . Det finns anledning att , , kommaihåg att landets ekonomiska läge då var ett helt annat än det är . Jagföreställer mig att om vi stod inför ett sådant avgörande som vi stodinför 1975, är det mycket troligt att vi inte skulle fatta ett beslut om endyrbar återflyttning. År1978 förelåg material för ett definifivt ställningstagande i fråga omriksdagens hus. Förslaget lades fram till i betänkandet från KU1977/78:23. Det innebar återflyttning fill med involvering av,förutom det gamla , gamla hus och kanslihuset. Tidernahade redan då blivit sämre för , och det fanns många som var betänksammatill både de väldiga kostnader som kunde förutses och det vidlyftigaarrangemanget med flera byggnader. som har huvudansvaret för landets ekonomi, finansutskottet,var betänksamt. Utskottet erinrade om att det statsfinansiella läget då varmycket ansträngt och kunde förutses så förbli under flera budgetår framöver.Man pekade på att alternafivet medförde betydligt störrebudgetanspråk än alternativet . Utskottetansåg det olyckligt att tvingades ta ställning till detta storaprojekt utan att ha möjlighet att sätta in det i ett större budgetperspektiv.Jag tror för min del att vi redan nu kan säga att finansutskottets farhågor varvälgrundade och kommer att bli det än mer vad tiden lider om Helgeandsholmsprojektetfår fortsätta. - Detta var något om vad som tidigare hänt i frågan. Jag skallgå över fill att behandla vad vi påyrkar i vår mofion nr 1124 till innevaranderiksmöte. Vipåminner om att kommunisterna under hela den tid frågan varitaktuell hävdat att borde kvarstanna vid och att vidärmed motsatt oss den kostsamma återflyttningen till . Vi harkrävt att alternativet att kvarstanna vid skulle ha utretts likagrundligt som alternativet att återflytta, men så har inte skett. Vi har ocksåkrävt att , så länge den alls överväger att flytta, skall försökabevara sin handlingsfrihet så länge detta bara är möjligt. Viär fullt medvetna om att byggnadsarbetena för att genomföraHelgeandsholmsprojektet redan är i gång. Men vi är inte övertygade om attarbetena ännu passerat den punkt då det skulle framstå som ekonomisktoförsvarligt att bryta projektet och slutföra en avveckling. Vi har yrkat påatt vid behandlingen av vår motion skulle göra enavstämning av läget och klart ange om vi ännu nått den punkt då det inte längreter sig meningsfullt med en avveckling av projektet. Utskottet har emellertidinte brytt sig om detta, vilket jag beklagar. Utskottet hänvisar bara till attfrågan varit uppe tidigare och senast , Viddetta tillfälle avfärdades ett motionsyrkande med några få rader i detdåvarande betänkandet. Jag kan därför inte se att vi fått någon som helstredovisning av hur läget är, vare sig byggnadsmässigt eller ekonomiskt. Jagtycker därför att det är tveksamt om utskottet har fullgjort den beredning avmotionen som man bör kunna kräva. Den ekonomiska situationen för landet har justadigt blivit sämre, och regeringen har levererat två sparplaner,I det läget tycker jag att det vore rimligt att utskottet levererade en aktuellekonomisk och teknisk redovisning av läget för . Därförkommer jag att yrka återremiss till utskottet av motionen 1124. Som jag redan flera gångernämnt, så är det stafsfinansiella läget Den storamassan av vanliga inkomsttagare har fått vidkännas en sänkt standard.Pensionerna har försämrats i fråga om värdesäkring. Boendekostnaderna har rakati höjden som aldrig . närmast har vi att emotse kraffigt höjdamatpriser, något som till stor del beror på indragna livsmedelssubventioner.