prot · G40941 · 1980-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1980/81:41 Omkommunernas räti att disponera läromedelsresurserna §1 Justerades protokollen för . 2§ Svar på fråga 1980/81:136 om kommunernas rätt att disponeraläromedelsresurserna har frågat mig vilka initiativ jag avser att vidta föratt snabbt ge kommunerna rätt att själva avgöra hur läromedelsresurserna skalldisponeras. Frågan,som gäller ett eventuellt slopande av föreskrifter om gåvoläromedel, behandladesi läroplanspropositionen (prop. 1978/79:180). Min företrädare anförde att honför egen del ansåg att principen att eleven skall få behålla vissa läromedelsom gåva borde bibehållas. Som själv påpekar har dock nuutredningen om läromedelsmarknaden (ULÄ) i sitt slutbetänkande. Läromedlen iskolan (SOU 1980:15), föreslagit aU nuvarande föreskrifter om gåvoläromedelskall slopas. Utredningsförslaget remissbehandlas f. n. Remisstiden går ut den1 febraari 1981. Deinitiafiv som efterlyser kommer inte att tas innanremissinstanserna redovisat sina synpunkter. Innan slutlig ställning tas ifrågan kommer förslaget att beredas på sedvanligt sätt inom regeringskansliet.Därvid kommer förslaget att belysas ur såväl pedagogiska och sociala somekonomiska aspekter. Dentidsplan som upprättats innebär att förslag från regeringens sida inte kommeratt föreläggas under innevarande . Jag vill i sammanhangetupplysa om att ULÄ anger som tidpunkt för genomförande av sinaförslag. Anf.2 (); Först vill jag tacka statsrådet för svaret på min fråga. Detär synd att skolministem inte anser sig kunna ta något snabbare initiativ föratt förändra den här skolförordningen. Jag har dock förståelse för att remissinstansernassvar naturligtvis skall beaktas. Detförändrade arbetssätt med projektarbeten och ett fritt tillval som den nyaläroplanen förutsätter kräver med nödvändighet att skolornas kollektivaläromedelssamlingar ökas ut och rustas upp. I Lgr 80 slås det fast attläromedel är sådant som lärare och elever kommer överens om att använda för attnå uppställda mål. Att då hålla fast vid skolförordningens begrepp om centralaläromedel och att eleverna skall ha sådana som gåva är otidsenligt.Skolreformerna har dessutom inneburit att kommunerna fått ett alltstörre ansvar för skolan - och det med rätta. Det är då rimligt att kommunernaockså får bestämma hur de vill disponera läromedelsresurserna. Detär möjligt att man finner det lämpHgt att behålla gåvoläromedlen i något ämne.Jag skulle t. ex. kunna tänka mig att många elever skulle ha glädje av ensvensk grammatik långt efter det att de har slutat skolan. Men då harkommunerna i alla fall fått väga behoven mot varandra och fattat beslut pågrundval av sina egna överväganden. Undersökningar visar också att en relativtliten andel elever sparar eller tar fram sina gåvoläromedel efter kursensslut. Deallt snävare ekonomiska ramarna gör det nödvändigt att vi undviker det somuppfattas som slöseri. På avslutningsdagarna i skolorna kan man se hur storasäckar snabbt fylls med de läromedel som eleverna kastar innan de går hem.Många föräldrar upplever detta som ett enormt slöseri med skattemedel. Ettsådantförfarande är inte heller precis ägnat att inge eleverna respekt för deläromedel som i skolan ställs till deras förfogande. Statsrådetavslutar sitt svar med att säga att eventuella åtgärder inte kan komma underinnevarande . Jag viU då påpeka hur viktigt det ändå är att ett beslutkommer snart, så att kommunerna kan ta hänsyn till detta vid budgetarbetet förnästa år. Jag skulle vilja att statsrådet, om möjligt, påskyndarberedningsarbetet. 3§ Svar på fråga 1980/81:150 om bostadspolitiken har frågat mig om jag delar de uppfattningar ombostadsbyggandet, bostadsbristen och boendekostnaderna som gavuttryck för i sitt anförande i riksdagsdebatten ombesparingar i statsverksamheten m. m. Detgrandläggande målet för bostadspolitiken att alla människor skall ha tillgångtill en sund, rymlig, välplanerad och ändamålsenligt utrustad bostad till ettrimhgt pris står fast. Samhälletsstöd till bostadsproduktionen och bostadskonsumtionen är omfattande. Stödet gessåväl inom bostadspolitikens som inom skattepolitikens ram. Jag vill strykaunder vad jag tidigare i olika sammanhang har framhållit, nämligen att det inteär rimligt att räkna med väsentligt ökade subventioner . Samtidigtfinns det, som jag också har framhållit. anledningatt fortlöpande överväga inriktningen av subventionerna med hänsyn till såvälde fördelningspolifiska som de bostadspolifiska effekterna och fill deekonomiska konsekvenserna för staten och kommunerna. Mot denna bakgrund har regeringenlagt fram förslag om minskade räntebidrag i äldre bostadsrätts- och småhus ochökade räntebidrag i nyproducerade hyres- och bostadsrättshus, samt om ändraderegler för villabeskattningen och reahsationsbeskattningen. Genombostadsbidragen mildras effekterna av ökade bostadskostnader för i första handhushåll med lägre inkomster och stor försörjningsbörda. Att stödja dessagrupper kommer även att vara vägledande när det gäller ändringar avbostadsbidragen. Regeringens förslag att förlänga de nuvarande möjligheternaatt få underhållslån även syftar också fill att begränsagenomslaget av ökade kostnader på hyran. Dehär redovisade, nu aktuella, konkreta åtgärderna från regeringens sida fårutgöra svaret på fråga om regeringens bostadspolitik. Anf.4 (vpk): Jag tackar bostadsministern för svaret på min fråga. Den föranleddes avvad som sades i den riksdagsdebatt som nämnts, där beträffandebostadsbyggandet och efterfrågan på bostäder hävdade att det tidigare råddetrångboddhet och att vi inte har någon sådan utan att det nu rör sig omöverefterfrågan som har drivits fram med hjälp av frikostiga subventioner fråndet allmänna. Han anförde också i det sammanhanget att regeringen anser attsubventioneringen av boendet måste minska och att den enskilde kommer att fåbetala en större del av bostadskostnaden direkt utan omvägen över skattsedeln. Jagkan inte tolka de här uttalandena på annat sätt än att de innebär en förändringav inriktningen då det gäller regeringens bostadspolitik - om nu också är regeringens, och det kunde man ganska klart läsa in i hansanförande. Det innebär i så fall en förändring av regeringens bostadspolitikbeträffande både de senaste regeringsdeklarationerna och det sombostadsministern har gett uttryck åt i de bägge senaste budgetpropositionernaoch i andra sammanhang. Bostadsministernuppges inte ha haft möjlighet att delta i anslutning till de allmänpohtiskadebatterna, vare sig eller , då vi hade förhoppningar om att fåen bostadspolitisk debatt där man kunde ha belyst litet av de här frågornanärmare, nämligen frågan om bostadspolitiken i stort och regeringensmålsättning - vad man vill och vad man tänker vidta för åtgärder för att kommatill rätta med de stora brister som föreligger på bostadspolitikens område. Detgäller brister både beträffande bostadsbyggandets omfattning och beträffandedess inriktning, brister i form av orättvisor mellan olika boendeformer ochbrister som visar sig i skyhöga boendekostnader som blir allt högre. Det ärhelt klart att utan en annan inriktning och utan andra konkreta åtgärder än demsom har föreslagits och redovisats av regeringen kommer vi inte att fåden förändring som är nödvändig. Nr 41 Kvar står alltså frågan; Delar bostadsministern uppfattningarnabeträffan- Torsdaeen den bostadspolitiken såsom de kom till uttryck i anförande? 4december 1Q80 " frågan har bostadsministern inte gett något rakt svarpå. Jag tror att bostadspolitiken och politiken i övrigt lämpar sig väl förredovisning i t. ex. budgetpropositioner och att de inte nödvändigtvis behöverredovisas i allmänpolitiska debatter, som ju mera återspeglar vad som tidigarehar lagts fram i dokument av olika slag. Jaghar här redovisat regeringens nu aktuella åtgärder för att uppfylla målet förbostadspolifiken, vilket alltså står oförändrat fast. har därmedfått underlag för att göra en bedömning av överensstämmelsen mellan regeringensfaktiska politik och det som har sagt här i . Jag anser,herr talman, att det inte är särskilt lämpligt att och jagdebatterar vad som sagts i ett anförande av en ledamot av denna kammare, närledamoten själv inte får delta i denna debatt. Anf.6 (vpk): Jag delar uppfattningen att det är olämpligt att diskutera en enskildledamots anförande, när ledamoten inte har möjlighet att delta i debatten. Mendet är inte detta min fråga gäller. Jag ställde frågan med utgångspunkt frånatt vederbörande ledamot faktiskt gav intrycket av att han talade förregeringen i det här anförandet, och han refererade också till regeringen idet. När man finner att det som anfördes knappast står i överensstämmelse medvad som har sagts bl. a. av bostadsministern då det gällerbostadsbristen och då det gäller boendekostnaderna, då är det faktiskt skäl iatt ställa frågan och då finns det anledning att begära ett besked. Denhär frågan rör självfallet inte bara mig personligen, utan den rör alla debostadskonsumenter som är förtvivlade över att de inte har någon egen bostad,de tiotusentals människor bl. a. här i som saknar egen bostadoch de miljontals hyresgäster som har uppenbara problem med att klara de nyahyreshöjningar som de får . Mankan givetvis anföra att min fråga är ett torftigt underlag för att vi nu skallföra en bostadspolitisk debatt, men jag hoppas verkligen att bostadsministernkommer att få möjlighet att medverka i en sådan nästan gång det ges tillfälle iriksdagen och att vi då får utbyta synpunkter i de här frågorna. Vad som bl. a.behövs nu är naturligtvis ett nytt, långsiktigt bostadslånesystem för bådenyproduktion och underhåll som bygger på principen om en omfördelning avkapitalkostnaderna över tiden och som täcker de faktiska produktionskostnadernaoch på det sättet möjliggör rimliga hyror. 4 § Svar på fråga 1980/81:124 om etableringen av privattandläkare 41 har frågat mig om jag är beredd medverka till attmöjligheter skapas för etablering av privattandläkare i bristorter och om jaganser att ett samarbete mellan folktandvården och privattandJäkarna börstimuleras. Påförslag av regeringen beslöt om förlängning t, o. m.år 1982 av den fill tandvårdsförsäkringen knutna etableringsbegräns-ningen förprivatpraktiserande tandläkare. De förlängda begränsningsreglerna syftar tillatt styra över nettotillskottet av nya tandläkare till folktandvården. Detta ärnödvändigt för att den försenade utbyggnaden av folktandvården skall kunnafullföljas enligt tidigare fastiagda riktlinjer och folktandvården därmed skallkunna fullgöra sin lagstadgade vårdskyldighet för barn och ungdom. Deregler som gäller fr. o. m. har också en ökad inriktning på att åstadkommaen bättre regional fördelning av tandläkarresurserna. Enligtlagbestämmelserna är det som har att löpande bedöma omdet med hänsyn till folktandvårdens tandläkarbehov är möjligt att tillåta vissnyetablering av privatpraktiserande tandläkare. Till ärknuten en rådgivande tandvårdsdelegation med representanter försocialstyrelsen. Liksom,inom andra vårdområden är ett väl fungerande samarbete mellan den offenthgavårdhuvudmannen och privatpraktikerna av stor betydelse. Utformningen av dettasamarbete är en fråga som avgörs genom överenskommelser mellan de tvåvårdgivarkategorierna. Somjag nämnt gäller det här aktuella regelsystemet t. o. m. , dåstatsmakterna beräknas ha tagit ställning till de mera långsiktiga förslag somväntas års tandvårdsutredning. Dessa utredningsförslag beräknasföreligga om något halvår. I avvaktan på utredningens redovisning och förslaganser jag det inte motiverat att vidta några åtgärder från regeringens sida pådetta område. Torsdagen den 4 december1980 8 (); Jag ber att få tacka socialministern för svaret på min fråga. Somjag säger i min fråga är tandvårdssituationen på alltför många ställenbekymmersam och köerna till tandläkare långa. Då 1974 fastställdefolktandvårdslagen innebar detta en målmedveten satsning på barn- ochungdomstandvården. Hela nettotillskottet av nya tandläkare styrdes mot folktandvården,medan privattandvårdens omfattning skulle bibehållas på oförändrad nivå förlandet som helhet. innebar införandet av den allmännatandvårdsförsäkringen en starkt ökad efterfrågan på tandvård för vuxna.Eftersom antalet privattandläkare inte tillåts öka, har på många håll i landetuppkommit en uttalad brist på vårdresurser för När t. ex.Östergötlands läns landsting 1975 fastställde den nu gällande tandvårdsplanen,beräknades folktandvården, fullt utbyggd, ge tandvård åt av den vuxnabefolkningen. svarar folktandvården för avvuxentandvården. Även om nu påbörjad och planerad utbyggnad av folktandvårdenkan väntas ge vissa positiva effekter, finns det på många håll i landet ett såstort uppdämt behov av vuxentandvård att det inte är realistiskt att tro attfolktandvården klarar detta inom överskådlig tid. Motdetta skall alltså ställas dels det faktum att landstingen befinner sig i enmycket besvärlig ekonomisk situation och måste begränsa sin volymökning, delsatt tillgången på tandläkare stadigt förbättras, dels faktumet attfolktandvården på vissa håll har många sökande till sina vakanta tjänstersamtidigt som vi har nyetableringsstopp för privattandläkare. Alladessa skäl tycker jag talar för att fömtsättningar borde finnas för lättnadernär det gäller privatetablering för tandläkare. Men jag vill dock med skärpaunderstryka tre saker: etableringsbegränsningen bör finnas kvar, lättnadernaskall avse etablering på bristorter och det skall fortfarande vara förbjudetatt köpa en praktik i en bristort och flytta den till storstadskommunerna. Detär också viktigt att en samordning kom.mer till stånd - om den inte redanfinns, vilket är fallet på flera orter - mellan privattandläkare ochfolktandvården. För att hindra överetablering kan man komma överens om enfördelning av arbetet. I orter där folktandvården inte räcker till kan landsfingenleja ut delar av barn- och ungdomstandvården till villiga privattandläkarehellre än att vänta på att folktandvården hinner byggas ut. har privattandläkarna gått ut med ett erbjudande att ta hand omungdomar mellan som lämnat folktandvården men som står utanförvuxentandvården, en väg som jag tycker verkar riktig. Minslutsats är: Lätta på nyetableringsstoppet för privattandläkare i bristorteroch ta vara på den resurs som privattandläkarna utgör och kan utgöra. Socialministernsäger i sitt svar kategoriskt nej,till att nu vidta några åtgärder, men jagvill än en gång fråga: Kan man verkligen inte räkna med någon lättnad inyetableringsstoppet ? 9 SocialministernKARIN SÖDER: Det är ett faktiskt förhållande att vi har regional obalans när detgäller tillgången på tandvård, och det är mycket besvärande, inte minst för devuxna. De etableringsbegränsningar som finns syftar till att råda bot pådessa problem. Genom särskilda regler har vidare föreskrivits att tandläkaresom övertagit ett etableringstillstånd utanför storstadsregionerna ,och får bedriva sin verksamhet endast på den ort där dentidigare verksamheten bedrivits. Storstadsregionerna är ju relativt välförsörjda när det gäller tandvården. Det är därför ingenting som hindrar atttandläkare som är etablerade i de regionerna flyttar sin verksamhet till en annanort, där tillgången på tandvård är sämre. Jagvill också understryka, med anledning av senaste fråga,att det är som har att utfärda tillämpningsföreskrifterangående etableringsreglerna. I den proposition som behandlades ,alltså proposition 1979/80:29, förordades årliga omprövningar av bestämmelsernaför att man skulle kunna anpassa dem till den verkliga utvecklingen på området.Det är alltså obetaget att göra en anpassning. Och isamarbete med , som är tillsynsmyndighet när det gäller vård ochomsorg - i det här fallet tandvård -anpassar sinaetableringsbestämmelser till utvecklingen på det här området. Jagvill också understryka att , när den behandlade propositionen pågrundval av ett delbetänkande från tandvårdsutredningen, var enig om att detvar nödvändigt att ha kvar etableringsbegränsningarna - därföratt man vill komma till rätta med den regionala obalans som finns. 10 (): Jag vill tacka socialministern för detta kompletterande svar, som geren öppning i vår diskussion. vill jag passa på att säga några ord omen av de bristorter jag talar om, nämligen i . Där ärtandvårdssituationen mycket otillfredsställande. När den nu planerade ochpåbörjade utbyggnaden av folktandvården ger effekt kommer situationen att blibättre för barn och ungdomar, men det kommer fortfarande att vara en mycketallvarlig brist på vuxentandvård. Det beror på att några privattandläkareflyttat från orten och då tagit sina etableringstillstånd med sig. De harsåledes ej kunnat ersättas med andra privattandläkare. Vidlandstingsmötet i mitt hemlän var nästan alla partier överens omatt en ökning av antalet privattandläkare i torde behövas för attprivattandvården skall kunna svara för sin del av vuxentandvården. Det är bl.a. till en sådan ort som som jag menar att tillstånd till nyetableringborde kunna ges - och ges snart. Jag vill ge ytterligare exempel som visar att detfinns brister i den nuvarande beslutsordningen. Två makar har var sin praktik isamma våning. De börjar bh tiU åren och vill trappa ner. Deras bam är utbildadtandläkare och'vill gärna hjälpa dem i deras praktik, men enligt uppgift gårinte det därför att det betyder nyetablering - och det har vi stopp för. 11 SocialministernKARIN SÖDER: Jag vill understryka det som tog upp i sittanförande om nödvändigheten av samarbete mellan folktandvården ochprivattandvården. Sådant samarbete förekommer, men omfattningen är dess värreolika i olika delar av landet. Det finns dock goda exempel på vårdavtal mellande båda vårdgivarkategorierna inom barn- och ungdomstandvården. Vidare ärsamarbete vanligt när det gäller t. ex. jourtandvård. Omindustrisysselsättningen i vissa orter i Bergslagen Det är, som sagt, oerhörtbetydelsefullt att man på bristorterna har ett mycket nära och förtroendefuUtsamarbete mellan privatpraktikerna och folktandvården för att undvika sådanaförhållanden som har refererat till. Dettaär frågor som följs med stor uppmärksamhet från ochsocialstyrelsens sida, och vi håller oss på naturligtvisockså underrättade om tillgången på tandläkare och fördelningen ilandet av tandläkarna. En god tandvård är ju en mycket viktig grund för hälsanhos individen. 5§ Meddelande om svar på interpellation 1980/81:40 Anf.12 Arbetsmarknadsministern : Herr talman! Jag avsåg att i daglämna svar på en interpellation av om rörligheten påarbetsmarknaden. Då är förhindrad att närvara i ,avser jag att besvara interpellationen . 6 § Svar på fråga1980/81:89 om industrisysselsättningen i vissa orter i Bergslagen har frågat mig vilka arbetsmarknads- ochregionalpolitiska åtgärder regeringen ämnar vidtaga för att begränsa desamhällsekonomiska konsekvenserna för de drabbade industriorterna ,, och . Industriministernhar här i kammaren i svar på interpellationer och en frågaom stålindustripolitiken redovisat förutsättningarna för regionalpolitiskaåtgärder i de berörda orterna i Bergslagen. Jag skall här bara erinra om attsåväl som är stödområdesorter för vilka gäller de regler omregionalpolitiskt stöd som har lagt fast. Dearbetsmarknadspolitiska insatserna inriktas f. n. i första hand på atttillgodose den efterfrågan på arbetskraft som trots allt finns i landet. Detåstadkoms främst genom en effektiv förmedlingsverksamhet. Vid nedläggningareller stora personalinskränkningar vid större företag placeras vanligen ensärskild förmedhngsstyrka vid företaget redan när varsel lämnas. Det gäller attså snabbt som möjligt lösa sysselsättningsproblemen för de anställda somdrabbas av beslut om personalnedskärningar. Enligtvad jag inhämtat från länsarbetsnämnden i har vidSpännarhyttan inrättats en särskild arbetsförmedling. När det är klarlagt vilkasom kommer att varslas om uppsägningar vid kommer nämnden attäven där gå in med arbetsförmedlare i företaget. Nät det gäller Flallstahammaroch föreligger inga varsel om uppsäg- Härutöverblir självfallet övriga arbetsmarknadspolitiska åtgärder, främstarbetsmarknadsutbildning, aktuella för att bemästra svårigheterna påarbetsmarknaden. 14 (); , som har ställt frågan, är tyvärr förhindrad att i dagnärvara i . Han har bett mig mottaga svaret. Jagtackar arbetsmarknadsministern för svaret, som jag beklagar att interegionalpolitiken också handhas av . Jag anser attdet är mycket svårt att diskutera dessa frågor isolerade från varandra. Låtmig inledningsvis notera att vi anser att den industripolitiska krissituationsom är ett faktum egenfligen måste lösas med industripolitik och medsiktet inställt på ett längre perspektiv än vad som är möjligt inomarbetsmarknadspolitikens ram. Vihar från vårt läns sida försökt få till stånd en dialog med industriministern.Vi hade också velat få till stånd en öppen dialog även utifrån våraregionalpoHtiska utgångspunkter. Denfackliga rörelsen känner sig överkörd, och de kommunala instanserna har kunnatkonstatera att informationsflödet från industridepartementet varit mycketbegränsat. Vianser oss ha starka skäl att konstatera att det saknas en samhälleligmålinriktad industripolitik. Man förlitar sig från regeringens sida helt på denkrisberörda industrins förmåga att själv lösa krisproblem. Resultatet av denfilosofin känner vi till. Det innebär nedläggningar. Det innebär ökadarbetslöshet, med drastiska förändringar för de drabbade människorna och derasfamiljer. SamhälletstäUer sig passivt vid sidan om - ett förhåUande som vi alltid starkt harkritiserat. Detär mot bakgrund av denna situation som vi nu måste se dagens frågeställning.Kommunerna utefter Kolbäcksdalen, dvs. , , ochHallstahammar, ser med oro hur sysselsättningsfrågorna skapar en obalans ikommunen och även i hela regionen. Att värna om medborgarnas rätt till arbeteär ett måste. Sviktar industrisysselsättningen, blir det mycket besvärhgt för ioch för sig mycket känsliga orter, inte minst på grund av det ensidiganäringslivet i de kommuner det gäller. De är oftast beroende av ett endaföretag. För dagen är det just dessa företag som står inför dramatiskanedläggningar eller mycket stora neddragningar. Vadkan då åstadkommas via arbetsmarknads- och regionalpolitiken? Naturligtvis ärdet ingen som önskar någon kortsikfig lösning, t. ex. via arbetslöshet eller enpolifik som leder fill utflyttning från de berörda orterna. Kravet är heltklart: man vill ha sina sysselsättningar kvar inom orten eller inom dennaturliga regionens arbetsmarknad. Jag skulle vilja ta uppvad industriministern sade vid en interpellations- Omindustrisysselsättningen i vissa orter i Bergslagen Om industrisysselsättningen i vissa orter i Bergslagen debatt förungefär en månad sedan, men eftersom min talefid är slut ber jag att fååterkomma. säger att de härproblemen i Bergslagen borde lösas med industripolifiska medel. Det är klartatt så långt som det är möjligt skall de stödinsatser användas som kan innebäraatt företagen omstruktureras till att bh lönsamma och kunna ge trygga jobbigen. Men jag har en litet högre tanke om de regionalpolitiskaoch arbetsmark-nadspohfiska medlen än vad kanske har. Detgäller nämligen att se till att de som inte kan behålla sitt arbete gesmöjlighet att ta till vara andra arbetstillfällen. Detta kan ske genom eneffektiv arbetsförmedling, genom att ge annan utbildning och genom att ge stödfill företag som kan utvecklas och skapa nya arbetstillfällen. Därför tror jagatt man med en kombinafion av arbetsmarknadspolitiska och regionalpohltiskamedel skall kunna komma fill rätta med de problem som finns inomBergslagen. Vi är av samma mening, nämligen att dessa problem nu har summeratstill mycket betydande bekymmer. När det gäller påståendet om att man skulle känna sigöverkörd beklagar jag naturligtvis om man känner det så. Jag vet ju bara - jagkan upprepa det -att industriministern har haft överläggningar inte bara medföretagen, utan också med de berörda kommunerna och de fackligaorganisationerna. Överläggningarna har resulterat i att bl. a. ASEA har sagtsig kunna garantera sysselsättning inom koncernen för alla berörda. Anf.16 ():