prot · G4099 · 1980-12-31 00:00:00 — Produk^tkontrol^len får inte det stöd frånregeringen som den behöver för att utvecklas till ett effektivt skydd förmänniskor och miljö. Besluten om var och hur det miljöfarliga avfallet skalltas om hand bara skjuts pä framtiden. Hela denna betydelsefulla hanteringbefinner sig i en situation som måste betraktas som katastrofal. ^SAKAB kommerinte ur fläcken pä grund av regeringens handlingsförlamning. Den proposition omen skärpt miljöskyddslagstiftning som vi väntar oss att få tycks ocksåvara i farozonen. Risken för att allt fler ^Teckomatorpskandaler får sinupprinnelse i regeringens oförmåga att handla är uppenbar. Jag har velat anföradetta för att nämna bara några exempel på misshushållningen på detta område. Regeringen tror sig kunna lösa de problemvi har inom näringslivet genom att dr^a^ ner insatserna på den offentligasektorn. I genomförde vi för sedan på uppdrag ennäringslivsutredning. Motivet för denna utredning var den oro vi känner infördet faktum att en sä stor del av arbetstillfällena i länet finns iindustribranscher som bedöms ha en ogynnsam prognos. I utredningen satt representanter från alla de tre borgerliga partierna och från socialdemokraterna. Vivar ense ^orn alt ett övergripande mål såväl ur landets som ur länets synpunktmåste vara att länets befintliga resurser i arbetskraft och väl utbyggda samhällenför industriell verksamhet måste tillvaratas och att de nödvändiga förändringarnainom näringslivet skall ske i socialt acceptabla former. Utredningen redovisade 55 åtgärdsförslagför att uppnå dessa mål, och förslagen var grupperade kring några huvudområdensom bedömdes vara av väsentlig betydelse för att få fart på utvecklingen.Enhälligt kunde vi konstatera att en rad av dessa åtgärder krävde ökadeinsatser från samhällets sida. Skall vi effektivare kunna utnyttja vårbefintliga industriella kapacitet och utveckla den ytterligare måste samhälletgå in med ökade insatser i form av en aktiv industri- och näringspolitik,åtgärder inom forskning, utbildning och service samt inte minst åtgärder till stöd för småföretagarna. Självfallet skall vi eftersträva en godhushållning med resurserna även inom den offentliga sektorn. Men den ensidigaattack som regeringens företrädare riktar mot den offentliga sektorn fallerplatt till marken när man sätter sig ner och synar vad vi i verklighetenbehöver göra för att få fart på utvecklingen igen. Huvuduppgiften måste vara att genom enaktiv närings- och industripolitik utnyttja våra resurser. Som företrädare förett län med tunga enheter inom såväl handelsståls-, som specialstålsindustrivill jag med särskild skärpa understryka nödvändigheten av att regeringen tarsitt ansvar för att ^SSAB fullföljer de planer som uttalat sig för,men också för att vi får ett mera samlat grepp på specialstålsindustrinsmöjligheter till utveckling i stället för den misshushållning med landetsresurser inom denna industri som utvecklingen tenderar till. 98 i ^(m); Densvenske bonden framställs stundom av andra grupper i samhället som ensymbolfigur för frihet och självständighet i sitt arbete. Således kan han ijämförelse med mindre företagare lätt tänkas vara den som tämligen oberoendekan disponera sitt företag och dessproduktion och ändå vara säker på en trygg avsättning. Från mera renodlad^löntagarsynpunkt torde bondens oberoende i sin dagliga gärning närmast framståsom ett idealiskt tillstånd, nämligen att själv bestämma när arbetet börjar ochslutar, när raster skall läggas in och rent av när en halv dag för jakt ellerannan ledighet kan tas ut. Jag vill, herr talman, under någraminuter rikta uppmärksamheten på några förhållanden som är av betydelse för densvenske bonden i hans yrkesutövning och som kanske inte helt stämmer medomgivningens idealbild. lönsamhetsproblem stör absolut idealbilden. Låt mig dä erinra om den olika syn som^å^ ena sidan regeringspartierna och ^å^ andra sidan socialdemokraterna hadebeträffande det lämpliga i den ^fokusering av inkomstmålet för brukaren somfanns i jordbruksministerns proposition om jordbrukspolitiken . Enligt socialdemokraternas mening hade inkomstmåletgetts en alldeles för framskjuten plats. Man förmenade att inkomstmålethade getts en sådan ställning att andra mål, såsom effektiviteten och den meraövergripande målsättningen om produktion av bra och billiga livsmedel, hade kommit i skymundan. Det är väl inte såofta som verkligheten så snabbt korrigerar felaktiga antaganden som i dettafall. Situationen för jordbrukare är problemfylld, framför alltav det skälet att svenskt jordbruk är inne i en vikande lönsamhetstrend. Vidiskuterade således under vårriksdagen hur den ekonomiska situationen försärskilt svårt drabbade framför allt yngre och nya jordbrukare skulle kunnaförbättras. Utan att man närmare går in på den diskussionen nu ger den ändå enbra påminnelse om att den socialdemokratiska farhågan om attjordbrukspolitikens mål innehöll för starka krav beträffande jordbruketslönsamhet var överdriven. Således kan jag till , som sitter häri kammaren, bara säga att det meningsutbyte vi den gången hade var ettmeningsutbyte helt i onödan. Verkligheten har gett regeringspartierna rätt påden punkten. Det är viktigt att vi nu koncentrerar våra krafter, oberoende avpartitillhörighet, på att finna lämpliga former för att återge sv^ensktjordbruk den lönsamhet som både brukaren och samhället är mest betjänta av. Härvidlag är det inteminst viktigt att den förestående fastighetstaxeringens ekonomiskakonsekvenser så långt det över huvud taget är möjligt undanröjs. Som ett annat medel för sådanlönsamhetsförbättring vill jag gärna ta upp några ^samhällsåtgärder somfaktiskt har försvårat för svenskt lantbruk att nå lönsamhet. Jordbruket har isitt avtal med samhället klart uttalade effektivitetskrav pä sig. Om detta ärdet kanske inte så mycket att säga i och för sig, men det är det om man ^å^ enasidan, som är fallet, har lönsamhetskrav och ^å^ andra sidan försvårar försvenskt jordbruk att uppnå ett maximalt effektivitetsutnyttjande. Jag tänkerhärvidlag på de från framför allt socialdemokratiskt håll med stigande kraftframställda kraven på restriktioner i fråga om användningen av såvälhandelsgödsel som preparat. Det ser ut som om den ena handen på den kanten intevet vad den andra håller på med. Enligt min mening är det i den nuvarandesituationen ett bestämt krav från jordbruket att få använda den bästa teknik vikänner för att uppnå två väsentliga mål, nämligen för det första att förselandet med såväl bra som billiga livsmedel och för det andra att få uppnå den ijordbruksavtalet uttalade likställigheten med jämförbara grupper när det gällerlönsamhet. Det är ju att märka attdebatten om användandet av såväl handelsgödsel som preparat i jordbruket intetill någon del förs från utgångspunkten om värdet av ett starkt svensktjordbruk utan endast utifrån mer eller mindre hypotetiska risker för skada. Den debatten måsteenligt moderata samlingspartiets mening nu drivas med långt större ansvar ochmåtta och får på intet sätt vara ett slagträ i den politiska debatten. Vad jagnu sagt om jordbruket gäller i minst lika hög grad inom skogsbruket.Skogsbrukets dåliga lönsamhet är måhända ännu allvarligare än den som råderinom jordbruket. Följaktligen är den debatt som förs om användningen avpreparat för att driva ett framgångsrikt skogsbruk i än högre grad uppbyggd pä subjektivavärderingar. Enligt min mening måste debatten i denna del präglas av starksaklighet och ansvarskänsla för svenskt skogsbruks framtid från alla inblandadeparters sida. Jag vill återvända liten sektor av jordbruksdebatten som dä och då enligt min mening gesoförtjänt stort utrymme. Det hävdas nämligen att en del av jordbruketslönsamhetsproblem kan hänföras till jordbrukets övermeka^nisering och häravorsakade alltför höga kapitalkostnader. Det är troligt alt man på sina håll kanfinna exempel på denna övermekanisering, men då är att märka att den faktiskthar skett med stimulans frän samhällets sida såsom t. ex. i form avinvesteringsavdrag eller -bidrag. Det är inte troligt att investeringsbidragetvare sig inom jordbruket eller näringslivet i övrigt har haft den effekt somavsågs beträffande förbättrad sysselsättning. Däremot finns det enhelt annan sida av övermekaniseringen, där den nu möjligen finns, som kan varautomordentligt värdefull för jordbruket som sådant. Jordbruket har nämligenvissa ^naturgivna förutsättningar att ta hänsyn till, förhållanden som t. ex.^upptorkning för att kunna fullgöra ett gott vårbruk. Vi har att tahänsyn till regnperioder . Med andra ord; Ett vårbruk kanväldigt ofta försenas och sedan få utföras under pressadeförhållanden. Vid sådana tillfällen kanen viss överkapacitet pä maskiner vara närmast ovärderlig. Pä liknande sätt kanen viss överkapacitet vad gäller ^skördetröskor rädda utomordentligt storavärden under svära bärgningsförhållanden . Det är därför enligt minmening vid sådana tillfällen som dendä och då omtalade övermekaniseringen utgör en viktig del av svenskt jordbruks^skördeskade^skydd. Jag menar att desenaste årens relativt låga utbetalningar från ^skördeskadeskyddet beror på detsvenska jordbrukets förhållandevis fina maskinpark, som på ett utomordentligtsätt - och t. o. ^m. säkrare än ^skördeskadeskyddet kunnat göra - har hjälptjordbruket. Det har räddat stora belopp åt svenskt jordbruk. Andra saker som påintet sätt förstärker bilden av den svenske oberoende bonden är delar avlagstiftningen, som på ett ganska tvivelaktigt sätt sätter sig över bondensrätt att disponera sin tillgång. Det gäller delar av jordförvärvslagen.Således sträcker sig, herr talman, inte bondens oberoende längre än att detoffentliga samhället kan ifrågasätta om han och hans motpart vid enfastighetsaffär har bestämt det rätta värdet pä fastigheten. Det åren närmastförbluffande situation att inte en säljare och en köpare är de mest kompetentaatt avgöra om det pris varom de är överens är det rätta eller ej. somlätt framgår av det anförda, inte heller anhängare av den köpeskillingsparagrafsom infördes i den nya jordförvärvslagen. Vi vet dessutom att lagen den har tillämpats också harskapat åtskilliga problem. Jag har imitt anförande velat peka pä att idealbilden och verkligheten för den svenskebonden inte alltid överensstämmer. Men verklighete^n, som vi vill ha den. Det är en viktig ^jordbrukspolitisk angelägenhetför moderata samlingspartiet att detta beslut vad gäller såväl produktion someffektivitet och inkomstmålsättning kan förverkligas. herr talman, vill jag mednågra ord kommentera hållna anförande. Han berörde flerasaker. Han efterlyste ett handlingsprogram när det gällde skogen, hanefterlyste tvångsavverkning och han efterlyste mer regeringsingripanden^.^ Jagställer mig frågan om denna tilltrotill mera regleringar, mera ingripanden, hårdare styrning, är det enda somenligt socialdemokraterna över huvud taget kan leda fram till en bättre tingensordning. Jag vill upprepa en fråga som jag ställdetill då vi i den urtima diskuteradetvångsavverkning. Är det verkligen så att man inom socialdemokratin tror atttvångsavverkning med nära nog total, jämn avverkning faktiskt är förenlig medett ^marknadsekonomiskt system över h^uvud taget? Det är inte, SvanteLundkvist, på det sättet att skogsbruket är skyldigt industrin - om industrin inteär avpassad till det svenska skogsbrukets produktionsförmåga - att levereraden sista ^timmerbiten. Jag vill inte p^åstå att det här är fråga om det endafelet, utan det kan finnas skogsresurser som är outtagna. Men är alltså detnäst intill totala, jämna utbudet, som en ^tvängsawerkning skulle innebära,faktiskt förenligt med ett ^marknadseko^nomiskt system? Den frågan fick jaginte svar på för en månad sedan, när vi förde en debatt om detta. Jag skullesätta värde på att få ett svar . 99 ^(s) replik: Jag skall börja med attkonstatera att i och jag för en gångs skull är överens påen punkt. Det är riktigt, som säger, att även den svenskejordbrukaren har drabbats av den ^hi ^r^ regeringens ekonomiska ^polifik. Visstfinns det jordbrukare som har bekymmer. Särskilt ^nyetableradejordbrukare har bekymmer på grund av de höga räntor som de nu har att dras med,det medger jag. Men detta är alltså konsekvensen av den politik som regeringenhar fört. Jag kan försäkra att när vi skildes frånregeringsuppdraget konstaterade företrädare för jordbrukets organisationer attjordbruket hade haft en hygglig utveckling under den socialdemokratiskaregeringens ledning. säger att skillnadenmellan oss är att när man beslöt om jordbrukspolitiken ville ni slå fast attinkomstutvecklingen för jordbrukarna skulle vara det övergripande målet förjordbrukspolitiken. Ja, det är sant att ni ville göra det. Men det är ocksåsant att vi hade en jordbruksutredning i botten för våra diskussioner, där manvar ense om vilken övergripande målsättning vi skulle ha. Den målsättningenhöll vi fast vid, och den håller vi fast vid fortfarande. En övergripandemålsättning för jordbrukspolitiken måste ju vara att den skall trygga vårlivsmedelsförsörjning under former som ger dem som arbetar i jordbruket enlevnadsstandard som är jämförbar med andra gruppers i samhället och som ocksåmedverkar till att skapa tillgång på livsmedel för konsumenterna till rimligapriser. aldrig bli ett övergripande mål på något område, utandet övergripande målet för politiken måste vara vad man vill ha uträttat. När vi talar om skogsfrågorna kommer ArneAndersson och jag aldrig att kunna bli överens. När vi senast resonerade omvirkesförsörjningen konstaterade att han aldrig kunde tänka sigatt ingripa mot någon skogsägare, inte ens om vi båda är överens om att dennemissköter sig. på annat sätt än att ge vederbörande skogsbrukare ekonomiskastimulanser. Det är klart att har man som kommit så långt i sininställning att värna om den privata äganderätten att man utgår från att den ärett självändamål och att staten, dvs. skattebetalarna, oberoende av hurvederbörande förvaltar sitt pund, skall vara beredd att gå in med ekonomiskstimulans, då är en diskussion meningslös. 100 i ^(m) replik; Det äralldeles riktigt, , att det inte var så dumt att varajordbrukare då densenaste socialdemokratiska jordbrukspolitiken gällde - därför att den aldriggenomfördes. Svenskt jordbruk och den borgerliga oppositionen sade: Detta äringen vettig jordbrukspolitik! Och ni kunde heller aldrig förverkliga den. Detta är ett alldelesklart faktum och kan inte motsägas. Därför är väsentliga delar av denjordbrukspolitik som vi nu för ett fullföljande av vad den faktiskautvecklingen ledde fram till. Var gjorde ni av er^nedskrotningsplan för svenskt jordbruk, ? Var ligger de kartorsom lantbruksdirektörerna reste runt med ? Det skullevara roligt att få se dem, därför att de utan tvivel är mycket graverandehistoriska dokument. Det var erjordbrukspolitik. Den genomfördes inte. Eftersom vi var överens pä en punktförut, tycker jag att vi kan vara överens om att det våren rasande tur för heladen svenska nationen att er jordbrukspolitik fick ligga kvar i lådan, för därpassar den bra. Sedan, SvanteLundkvist, var det väl ändå en viss överdrift att påstå att jag hyser sådan tilltro till enskilt ägande att jag intehar kunnat upptäcka någon enda skogsbrukare som underlåter att på bästa sättförvalta sitt skogspolitiska pund. Det har jag aldrig uttalat. Men jag harbestämt sagt att är vi så många som ägnar oss ät skogsbruk i det här landet, dåkan skillnaden vara rätt betydande mellan den som är bäst och den som är sämstpå att sköta sitt skogsbruk, men jag har för mig att huvuddelen sköter sin skogrikligt bra. Jag tillstod att den skogsreserv som har förbrukats inomdomänverket och inom bolagsskogsbruket troligen finns hos de enskilda ägarna,och jag sade t. o. ^m. att som vi har framför oss kan del rent avvara en fördel. Kvar står då frågan; Vad skall vi gör med dem som har varitförsumliga och som inte har varit duktiga skogsbrukare? Ja, vi måstenaturligtvis ha en press på dem. Men tanken på att normera hela det svenska skogsbruketefter de förhållanden som den sämste skogsbrukaren möjligen ger anledning tillhar jag vägrat att ansluta mig till. Om det är klok skogspolitik eller intediskuterar vi fortfarande. Jag menar att det är det inte. 101 ^(s) replik: Nr 9 Vi har verkligen aldrig sagt att vi skallnormera hela det Torsda^gen den svenskaskogsbruket efter den skogsbrukare som sköter sig dåligt. Vad vi har ^,^ ^^^ oktober försöktfå regeringspartierna att gå med på är åtgärder mot de skogsbrukare somsköter sig dåligt, men vi härvid varje tillfällemed skärpa understrukit att ^Allmännnlitisk deåtgärder vi föreslår inte riktar sig mot de skogsbrukare som sköter sigbra. Det är ju det som är sanningen. I det sammanhanget harArne i Ljunginte haft någonting annat att erbjuda än ekonomiska stimulanser till demsom enligt vår gemensamma uppfattning inte tar sitt ansvar för en så viktigresurs som vår skog. Sedan flydde ArneAndersson från sin egen argumenteringgenom att teckna en vrångbild av den socialdemokratiska jordbrukspolitiken. Hansäger att anledningen till alt det svenska jordbruket hade det hyggligt underden socialdemokratiska regeringstiden - han höll tydligen med mig om det -varatt socialdemokratin inte genomförde sittjordbrukspolitiska program. Enligt mening var vårtjordbrukspolitiska program en ^nedskrotningsplan för det svenska jordbruket.Jag kan bara rekommendera ; Läs jordbruksproposition ochläs debatten! Han skall då konstatera att det i realiteten egentligen varväldigt litet som skilde partierna ät den gången. Vi sade att vi borde ha ensjälvförsörjningsgrad på lägst 80 ^%. medan man på borgerligt håll sade att denborde vara mellan 80 och 90 ^%. Det värdet som skilde oss åt. Då diskuterade vi också dessa frågor ien helt annan ^jordbrukspolitisk situation än den vi sedermera har fått. Jag tror nog alt mår bättre av att dömaoss och andra efter våra gärningar. Enligt vår gemensamma uppfattning har ävende svenska bönderna drabbats av den dåliga ekonomiska politik som denborgerliga regeringen har fört. 102 i ^(m) replik: Eftersom ha den uppfattningen att jag inte vet vad det jordbrukspolitiska beslutetinnebar, kan jag tala om för' honom att jag aldrig trott att socialdemokratiskjordbrukspolitik var så dålig att man tänkte sig att lägga ned de stora jordbruksdistrikteni landet. Något sådant föreslog man inte. Men jag vet att halva den svenskaproduktionen sker i ^mellanområdena. En icke obetydlig del av produktionen skeri skogsbygden. Jag har suttit påmöten, arrangerade av lantbruksnämnderna, och jag har sett de kartor som jagför nämnde. Dessa kartor visade att man i vissa socknar skulleha ett jordbruk, i andra två. Det var ingen glad syn för dem som bevistadedessa föreställningar. Jag tycker att vi kan släppa den delen av debatten,eftersom vi alla vet vad detta egentligen innebar. Lät vara att det kan varaöverord att kalla denna politik för nedskrotningspolitik. Den innebar i allafall en myckel stark nedskärning av svenskt jordbruk, som hade drabbat landetsskogs- och mellanbygder utomordentligt hart. Det var innan - och är vi överens om formuleringarna - att jord- och skogsbruketkanske är en av de största tillgångarna när det gäller Den arealbundna produktionen måstefinnas där markerna finns. Följaktligen är det mycket bra att vi inte gick påden socialdemokratiska politiken den gången. Talmannen anmälde att SvanteLundkvist anhållit att till protokollet få antecknat att han inte ägde rätttill ytterligare replik. 103 ^(m): I denna nusnart avslutade debatt har det talats mycket om ekonomi och sysselsättning. Detär naturligt mot bakgrunden av den besvärliga ekonomiska situation ^sorn vårtland befinner sig i och mot bakgrunden av den besparingsproposition som regeringenhar framlagt. Jag skall helt kort uppehålla mig vid bilaga 3 tillbesparingspropositionen, vilken bilaga berör försvarsdepartementet. Föredragande statsrådetanför bl. a. att han avser att göra besparingar för /82 påtotalt 300 milj. kr. men att"åtgärderna skall genomföras så att de inte får negativa konsekvenser förvårt försvars beredskap och styrka." Det är mot bakgrund av de förvärldsfreden så hotande konflikterna som finns på flera håll-jag kan nämnaAfghanistan och kriget mellan och - viktigt att detta konstaterandegörs och att det också kan infrias. Det svenska försvarets effekt har på grundav otillräckliga anslag och ett bristfälligt priskompensationssystem nedgått påett sätt som inte ^stär i överensstämmelse med av beslutadmålsättning för vår säkerhets- och försvarspolitik. Detta har bl. a.illustrerats på ett högst olustigt och handgripligt sätt när det gäller densvenska marinens alltmer begränsade förutsättningar att motsvara kraven på engod beredskap. I en ^TT-intervju nyligenförklarade chefen för marinen att marinens nedrustning innebär att vi inte kanbekämpa flera olika ubåtar som kränker territorium. Densenaste kränkningen bevisar tyvärr riktigheten av detta påstående och attmarinen drabbats mycket hårt av de otillräckliga försvarsanslagen. Detta är ursvensk försvarssynpunkt djupt oroande. Även om marinen drabbats hårdare än deandra två försvarsgrenarna sä hör det till denna oroande bild att äveneffekten inom armén och flygvapnet har minskats på ett sätt som inte kan fåfortsätta. Det ter sig, herr talman,egentligen ganska egendomligt att vi inte i vårt land, som bl. a. haröverkapacitet inom varven, genom moderniseringar av äldre fartyg skulle kunnase till att dessa kunde vara kvar i marinens organisation till en rimligkostnad och därmed förstärka vårt kustförsvar. Låt mig på nytt citeramarinchefen. Han anför i sin ^programplan; "Den förändrademiljön kommer att ställa ökade krav på försvaret. Genom sin sammansättning ochsitt sätt att verka kan de förbanden på ett ^kostnadseffektivt sätt mötade ökande uppgifterna. En ökad satsning på förband är därmed en riktigåtgärd i den förändrade miljön." Jag vill helt instämma i det påståendet. Ett studium av marinens^programplan 1981/82-1985/86 ger ytterligare belägg för att det finns ettbetydande gap mellan marinens uppgifter och Genom att jagarna successivt utgår urorganisationen bl. a. resurserna för ubåtsjakt, ochminröjningsförbanden får också minskad effekt. I marinens uppgifter ingår även attskydda vår egen sjöfart. Detta klarades på ett berömvärt sätt under andravärldskriget. Förutsättningarna nu och i ^framfiden är försiktigt uttrycktstarkt begränsade. I statsministerns anförande i samband medriksmötets öppnande anförde han bl. a. att vill verka för minskaderustningar bl. a. i och för att försvarsbeslut skallfullföljas. Ja, bägge målsättningarna är utomordentligt angelägna.Rustningsnivån i vår närmaste omvärld visar ingen tendens att sänkas-tvärtom.Vår försvarsmakt måste därför-och för att rätt kunna fylla sin fredsbevarandeuppgift - anpassas till utvecklingen inte minst i våra närområden. Trots vårbesvärliga ekonomiska situation får vi inte använda försvarsutgifterna som enbudgetregulator - försvarets kostnader måste anpassas till vår bedömning avkonfliktriskerna i omvärlden. anförde också statsministern attfreden är bräcklig. Det finns ingen anledning att motsäga det påståendet, mendet finns anledning att i ökad utsträckning ta hänsyn till det när det gälleratt ta ställning till försvarsanslagen. Inte minst är det nödvändigt attförsvaret får ett priskompensationssystem som motverkar den urholkning somannars blir en följd av främst den snabba tekniska fördyringen. Det är minförhoppning att den sittande försvarsutredningen skall kunna lösa den uppgiftenpå ett tillfredsställande sätt. Att jag här främst tagit upp marinensproblem innebär inte att jag förringar svårigheterna inom de andraförsvarsgrenarna. Det är bara det att marinens svårigheter genom inträffadekränkningar av våra territorialvatten kommit speciellt i blickpunkten. Herr talman^!^ Inom försvaret arbetarmänniskor som är mycket plikttrogna och som ofta utför sina arbetsuppgifterunder mycket besvärliga betingelser. Det gäller såväl militär som civilpersonal.