prot · G409114 · 1980-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1980/81:114 1 § Justerades protokollet för den 31mars. 2 § Talmannen meddelade att BjörnEliasson (c) även fortsättningsvis skulle tjänstgöra som ersättare förThorbjörn t. o. m. . 3 § Föredrogs och hänvisadesMotionerna 1980/81:2112och 2113 till arbetsmarknadsutskottet /81:2114 till lagutskottet 4 § Föredrogs men bordlades åter betänkanden /81:44 och 46 Föredrogs arbetsmarknadsutskottetsbetänkande /81:23 om regionalpolitik. Regeringen har i årets budgetpropositionföreslagit vissa mindre justeringar i det regionala stödsystemet. Jag räknarmed att vid kommande få tillfälle att återkomma till med mergenomgripande förslag om den framtida regionalpolitiken. De frågor som vi dåfår anledning att beröra är den framtida inriktningen av ortsstrukturen,eventuella ändringar av stödområdesindelningen, införandet av mer generelltverkande stöd och avvägningen mellan generella och selektiva stödinsatser. Vikan också få anledning att diskutera särskilda stimulanser till vissalandsdelar och regioner och eventuella restriktioner för regioner med så snabbtillväxt att den innebär ett hot mot den regionala balansen. Slutligen finnsdet anledning att något klara ut boskillnaden mellan olika typer av insatser ikrissituationer. Vi har börjat utveckla dessa tankar i den presenteradeindustripolitiska propositionen, och erfarenheterna från arbetet med olikakrisproblem kan nu börja systematiseras. Den nuvarande regionalpolitiken växte fram under en periodi mitten av då vi hade en snabb strukturomvandling i näringslivet.Jordbruket och skogsbruket och vissa industribranscher hade en snabbsysselsättningsminskning, och expansionen på arbetsmarknaden skedde inomverkstadsindustrin och främst den offentliga sektorn. Som en följd av dennaprocess skedde en avfolkning av glesbygden och de mindre orterna i landet, somofta hade, och har, sin försörjning bland de tillbakagående basnäringarna.Tillväxten skedde i storstadsområdena och vissa andra större områden i Syd-ochMellansverige. Det var, som vi har haft tillfälle att konstatera ,en brutal folkomflyttning som satte sin prägel sociala klimat. Det växte dock efter hand fram en opinion för ensolidaritet med de små orterna och de svaga regionerna, så att man blev bereddatt med statliga medel främja en industriell tillväxt i de mest utsatta delarnaav landet; detta för att delvis kompensera tillbakagången i annan verksamhet. Huvudprincipen har varitatt med hjälp av ett selektivt stöd till nyinvesteringar inom industrin främjaen industriell tillväxt i regioner med låga sysselsättningsgrader, högarbetslöshet och en svag industriell bas. Det har naturligtvis aldrig varitfrågan om att åstadkomma en full kompensation för hela strukturomvandlingen medhjälp av statliga stödinsatser. Detta är i själva verket en ambition somförutsätter fullständig kontroll över hela näringslivet. Däremot kan vi inteacceptera att strukturomvandlingen ensidigt skall få bäras av de regioner somhar de sämsta förutsättningarna och möjligheterna att klara av denna iblandgenomgripande omställning. Jag tror att det är riktigt att säga att det växte fram ensolidaritet med de regioner som hade svårast att klara sig på egen hand och som ett uttryck för denna solidaritet var beredd att lämna från sig en delav den framtida tillväxten i storstadsområdena och i andra större regioner tillförmån för en åtminstone oförändrad befolkning och sysselsättning i de mestutsatta regionerna. Det är ju i själva verket så, att vi redan med mycketmarginella förändringar av sysselsättningen i de expanderande regionerna kan geutrymme för betydande sysselsättningstillskott i de regioner där det verkligenär av nöden att det sker en ökning av industrisysselsättningen. Det som vi nu med växande oro kan iaktta är att dennagrundläggande solidaritet utsätts för häftiga attacker. Flytta påarbetskraften, säger man i den enklare debatten, så klarar vi bådearbetslöshetsproblemen i stödområdena och bristen på arbetskraft i deexpanderande regionerna. Att detta i sin tur innebär att vi ger uppambitionerna att åstadkomma en balanserad regional utveckling, det förefallerman inte bry sig om. De här angreppen på regionalpolitikens grundelement kommerfrån inflytelserika grupper i flera partier med goda kontakter med massmediaoch en huvudförankring i storstadsområdena. Det är ju tyvärr så att enomställningsprocess som berör något hundratal anställda här i oftalikställs med en lika stor förändring i t. ex. . Låt mig ta ett belysandeexempel. Det krävs inga domedagsprofetior för att konstatera att vi iMalmfälten, med ca 50 000 invånare, kan komma att förloraca ] 000 jobb i järnmalmsbrytningen. En procentuellt sett lika stor förändringav sysselsättningen inom pendlingsavstånd från skulle beröra ca 14000 anställda. En sådan förändring i skulle man aldrig acceptera.Däremot finns det åtskilliga som i den aktuella debatten till synes på fulltallvar ifrågasätter om det verkligen skall behöva göras något i Malmfälten. Inför 1980-talet, med svåra obalansproblem inom ekonominoch en knapphet på resurser, måste vi vara på vår vakt, så att vi inte låterutsatta landsdelar få mer än sin beskärdadel av de oundvikliga åtstramningarna.I med knappa resurser måste det enligt min mening vara en klok politikatt verkligen använda den infrastruktur, den arbetskraft och de råvaruresursersom vi har i olika delar av landet på ett sådant sätt att vi undviker att görasamma misstag som . Om vi klarar de ambitiösa målen för den ekonomiskapolitiken så kommer det också att finnas utrymme för tillväxt av produktion ochsysselsättning inom industrin, och detta bör i sin tur ge utrymme också förfortsatta investeringar i stödområdena och i regioner som drabbas av svårastrukturkriser. Ja, det är t. o. m. befogat att stryka under att det behövs eneffektiv regionalpolitik för att frigöra de resurser vi måste ta i anspråk föratt restaurera svensk ekonomi. För att underlätta en sådan utveckling kan manarbeta med både selektiva och mer generella stödmedel. Regeringen har nyligenbeslutat att låta utreda utformningen av generella stödmedel för användning ide delar av landet som har de svåraste yttre förutsättningarna. Avsikten är attpröva om vi kan införa någon form av differentiering avsocialförsäkringsavgifterna genom transfereringar från regioner med starkexpansion till regioner med svåra långsiktiga problem. Detta medel skall iförsta hand ses som ett komplement till nuvarande stödmedel för att skapagenerellt sett gynnsammare förutsättningar för olika verksamheter i dessaområden. Låt mig så i korthet beröra de regionalpolitiska medlen.Resultatet av den avslutade länsplaneringsomgången har inkommit tillregeringen. Erfarenheterna tyder på att det finns skäl för att i fortsättningenfinna andra former för programarbetet; som går från det att ettuppdrag om en stor planeringsomgång läggs tills programmet redovisas hinnerlång tid gå och en rad nya problem aktualiseras. Detta talar för att vi istörre utsträckning får arbeta med mer avgränsade uppdrag. Frågan om störrelänsprogram för länsorganens egna behov blir då en sak som man själv kan avgörapå den regionala nivån. Det är otvivelaktigt så att det från tid till annanbehövs sådana genomgångar, men jag har svårt att se vad man vinner på att tafram sådant material helt på centrala initiativ. Vi har fråndepartementets sida genomfört tre regionala konferenser med länsstyrelserna,och jag tycker mig i de samråden ha fått stöd för den här uppfattningen. Nr 114 Som exempel på mer avgränsadeuppdrag kan jag nämna att ett särskilt , , uppdrag till länsstyrelserna att inventera förekomsten avenergiråvaror i .. iQoi form av torv, skogsavfall m. m. nuhåller på att avrapporteras till regeringen. Resultaten kommer att bearbetas bl. a. i anslutning till arbetet med den n I I-.I. regionalpolitiska propositionen ochkan läggas till grund för olika insatser för att främjatillkomsten av regionala energiproduktions- och distributionssystem , vilkethar stor betydelse inte minst för glesbygden men också för landets totalaenergibalans. Redan genom uppdrag att genomföra den nuavslutade länsplaneringsomgången betonades att arbetet skulle ha en klaråtgärdsinriktning. Detta är nödvändigt för att problembeskrivningar ochförslag skall kunna omsättas i aktiva åtgärder. 1979 fick vi ett särskiltanslag om 35 milj. kr. för åtgärder i länsplaneringen. Ett omfattandeprojektarbete med huvudinriktning på industriella utvecklingsinsatser har nuinletts i de allra flesta län. Erfarenheterna från arbetet visar att det finnsett stort behov av anslag av den här typen. Utvärderingen i propositionen fårvisa om vi får anledning att ändra på nuvarande regler för denna verksamhet.Jag vill i sammanhanget erinra om att regeringen till tilläggsbudget III förinnevarande budgetår begär ett tillskott till anslaget på 5 milj. kr. Dessamedel skall i första hand användas som komplement till de åtgärdsmedel som hargått till vissa av Norrlandslänen samt till län med problem i bruksorter. Det regionalpolitiska stödet omfattar avskrivningslån ochlokaliseringslån. För avskrivningslånet föreslås för kommande budgetår drygt400 milj. kr. Detta skall täcka, förutom avskrivningslånen tillinvesteringar i företagen, kostnader för utbildningsstöd, sysselsättningsstöd,offertstöd, de regionala utvecklingsbolagen i och samtvissa centrala konsult- och utredningsinsatser för åtgärder i stödområdena 4, 5och 6. Dessa centrala medel utgör ett komplement till åtgärdsanslaget, vilketdisponeras av de regionala organen. Lokaliseringslånen hade vid ingången av innevarandebudgetår reservationer på mer än 1,1 miljard, och jag har därför funnit detmotiverat att föreslå en begränsning av anslaget till 600 milj. kr.Erfarenheterna från stödgivningen för innevarande budgetår visar att medlen medall sannolikhet torde vara tillräckliga. Vi arbetar f. n. med en översyn avstödsystemet, och den gäller såväl den tekniska utformningen somanvändningsmöjligheterna. Jag tror för egen del att det vore värdefullt att fåen friare användning av de resurser som ligger i det regionalpolitiska stödet.Vi vet ju alla att offensiva satsningar, bl. a. genom det regionalpolitiskastödet, innebär en avlastning för andra stöd och transfereringar. Sådanaoffensiva satsningar är också att föredra framför mer defensivastödformer, såväl från sociala som från statsfinansiella synpunkter. Somkomplement till de insatser som kan göras med det regionalpolitiska stödet, främst som stöd till komplettering av befintliga verksamheter i glesbygden, infördes glesbygdsstödet. Där föreslås inför kommande budget år 100 milj. kr. Härutöver har jag förordat att ramarna för 6 kreditgarantier får höjas med 7miljoner till sammanlagt 48 miljoner. innebär enviss minskning av avskrivningslånen och en nära dubbelt så stor ökning avkreditramarna. Härvid har vi att i viss mån tillgodose länsstyrelsernasanslagsframställningar, där man har pekat på en viss obalans mellanavskrivningslån och kreditramar. Erfarenheterna från arbetet med glesbygdsstödetär genomgående mycket goda. I det arbete som pågår inomglesbygdsdelegationen söker man former för att förenkla stödet genom ettsmidigare regelsystem. De särskilda insatser som utskottet har föreslagit i frågaom bruksorterna i Bergslagen, insatser i och möjligheter tillregionalpolitiskt stöd i ligger i vissa delar i linje med denframtida inriktning av regionalpolitiken som vi nu arbetar med i departementetoch där man enligt min uppfattning skall kunna arbeta även med temporärapunkfinsatser för att motverka de obalansproblem som följer istrukturförändringarnas spår. Vi måste emellerfid vara försiktiga, så att vifår en rimlig avvägning mellan olika insatser och olika landsändar. Jag villalltså bestämt varna för den tendens som finns, att bortse från att deregionalpolifiska insatserna måste ha en inbördes samordning och en inbördesavvägning för att inte motverka sitt syfte. I övrigt har jag inga kommentarer till enskilda punkter iutskottsbetänkandet eller till särskilda motionsyrkanden. Jag får anledningåterkomma senare, när vi kan förelägga en samlad proposition medförslag i fråga om den framtida regionalpolifiken. 2 (): Arbetslösheten i de industrialiseradeländerna håller på att bli ett allt djupare och allvarligare problem. Mångabedömare räknar med att vi snart kommer att nå en nivå på närmare 30 miljonerarbetslösa människor inom OECD-området. I arbetslöshetens spår följer heltnaturligt en djup pessimism; den i sin tur leder också lätt till ökad egoism,till ökade motsättningar mellan de människor som har arbete och dem somförvägras det, till ökade motsättningar mellan olika regioner. I de flestaindustriländer har man regioner med särskilt allvarliga sysselsättningsproblem,regioner med avfolkning och en låg förvärvsverksamhetsgrad, med storasvårigheter att ge arbete åt de unga. Också här hemma upplever vi hur de regionalamotsättningarna håller på att skärpas. Antalet talare som är anmälda till denhär regionalpolitiska debatten är ett av många tecken på den oro som mångamänniskor i det här landet känner för sysselsättningen på den egna orten. Deflesta ledamöterna i den här kammaren har krav från sin egen hemort, lokalakrav på åtgärder för att klara av fler arbetstillfällen. Isolerat kan manförmodligen om i stort sett varje sådant krav säga att det är berättigat. Mankan känna sympati och förståelse för det. Ändock så måste vi konstatera attsumman av alla de här kraven inte blir faktiskt möjlig för oss att genomföra. Desto viktigare är det att vi i den situafion som vibefinner oss i nu ser till det gemensamma bästa. Det finns många människor,både här hemma och runt om i världen, som ser lösningen på de ekonomiskaproblemen, på den stigandearbetslösheten, i det privata initiativet, i den egna förmågan att hävda sig ien hård och besvärlig värld. För oss socialdemokrater så är det självklart att sesituationen på ett helt annorlunda sätt. Det är inte så att de prövningar somvi har och som vi kommer att möta kommer att kräva merav privata lösningar och mindre av kollektiva, utan det är precis tvärtom.Samhällssolidariteten måste mer än någonsin sättas i högsätet och få sätta sinprägel på samhällena, så också när det gäller regionalpolitiken. Det övergripande målet för regionalpolitiken lades fastnär vi hade socialdemokratisk ledning i det här landet. Det målet innebär attmänniskor i olika regioner skall erbjudas likvärdiga sysselsättningsmöjligheteroch en likvärdig tillgång till social, kommersiell och kulturell service samten god miljö. Det här målet för regionalpolitiken ligger fast. Men de ekonomiskpolitiskavillkor som gäller är helt annorlunda än när den här målsättningen ladesfast. Dagens riksdagsdebatt handlar inte om den ekonomiskapolitiken, den handlar inte om näringspolitik eller om bostadspolitik, inte omhur mycket resurser vi skall avsätta till den gemensamma sektorn. Men ändå ärdet åtgärderna inom de här områdena som bestämmer hur det kommer att gå medjobben i olika delar av landet. Det är framför allt det som bestämmer ommänniskorna uppe i , i Bergslagen eller nere i skall fåmöjlighet till en dräglig försörjning på hemmaplan. Och vi kan ifrån socialdemokratiskt håll tyvärr konstateraatt förutsättningarna för att driva en aktiv regionalpolitik är betydligtmindre i en situation med grava obalanser i ekonomin, som nu har. Vilöser inte sysselsättningsproblemen i eller i Bergslagen eller i andradelar av landet genom att ta fram det ena sparpaketet efter det andra, sominnebär att ännu fler människor skickas ut i arbetslöshet. Det är bara genomatt riva förvärvshinder för människor i olika delar av landet, genom enplanmässig utveckling av den svenska industrisektorn, genom att utnyttja våraråvaror, våra basindustrier, som vi kan klara av det här. har vi allvarliga sysselsättningsstörningar på mångaorter utanför de regioner som ursprungligen ansågs vara i behov av särskildalokaliseringspolitiska stödinsatser. Orsaken är att många av våra basnäringarär mitt uppe i en smärtsam omställning, att industribranscher som harbetytt väldigt mycket för sysselsättningen går tillbaka, attindustriinvesteringarna under en lång följd av år har legat på en mycket lågnivå och det förhållandet att regeringen saknar en genomarbetad politik för attmöta de här problemen. Det finns egentligen bara ett genomarbetat system förfinansiellt stöd fill industriverksamhet: lokaliseringspolitiken. Och den haralltså fått användas även i sådana sammanhang där man egentligen borde ha haftandra åtgärder att ta till. Strukturella problem har därför angripits med instrumentsom utformats för att motverka geografisk koncentration. Det härhar också lett tillökade motsättningar mellan olika orter. Vi måstefå en långsiktigt effektiv regionalpolitik. Den kan inte bara bestå i att manflyttar arbetsplatser från en del av landet till en annan, från en ort till enannan. Den måste framför allt bestå i att få fart på det svenska näringslivet,att upprätthålla den offentliga sektorn och att se till att vi inte föröder denväxtkraft som finns ute på de gamla industriorterna. Mina kamrater i arbetsmarknadsutskottet frånden socialdemokratiska sidan kommer att gå in på våra olika reservationer. Låtmig bara peka på en enda sak som just hänger samman med risken för utarmning avenskilda industriorter i vårt land. Det sker en koncentration i de privata företagen som påsikt allvarligt kan skada mångfalden i näringslivet. De framtida möjligheternaatt bedriva en framgångsrik industriproduktion ute på de gamla industriorternaär i väldigt stor utsträckning beroende av om vi kan bryta dekoncentrationstendenser som finns i de privata företagen, i de storakoncernerna. Verksamhet som rör företagsledningar, administration,marknadsföring, forskning och utveckling koncentreras alltmer till ett fåtalstörre orter. Det innebär en utarmning av de mindre industriorterna och därmedstora svårigheter att i fortsättningen utveckla nya industriprodukter. Redan nu är det så att den största arbetslösheten drabbarområden där man har utpräglade enföretagsorter. Man kan befara att de problemenblir ännu större om också själva företagen mister forskningsavdelningar,utvecklingsavdelningar, administrations- och marknadsfolk. Det går inte att enbart söka sätta sin tillit till deprivata marknadskrafterna om vi skall kunna nå de mål som har lagts fast förregionalpolitiken i det här landet. Det kräver samhällets medverkan medstyrning och planering och med stimulans. Ett samspel mellan offentliga ochprivata insatser är nödvändigt, om vi skall klara de regionalpolitiska målen.Det förutsätter att regeringen inte har den grundläggande filosofin attmänniskor på t. ex. bruksorter som hotas av stora företagsnedläggningar enbartskall sätta sin tillit till vad brukspatronen har för uppfattning och vilja attskaffa nya ersättningsjobb. Egentligen hade vi från socialdemokratiskthåll hoppats att det på bord skulle ha funnits en särskildproposition om regionalpolitiken eller helst en samordnad sysselsättnings- ochregionalpolitik. Men det finns det nu inte. är det meningen attregeringen skall lägga fram ett sådant förslag - vi hörde det ju också av NilsÅsling här. Jag vill, herr talman, uttrycka den förhoppningen att denpropositionen kommer att innehålla mer än det förslag om den framtidaarbetsmarknadspolitiken som har fått. Det räcker inte med att man som i den propositionenskjuter problemen , tillsätter aldrig så många nya utredningar ochgör små marginella förändringar av nuvarande regelsystem. Om deregionalpolitiska målen skall kunna försvaras, kunna stå kvar sommålsättningar, så måste vi lägga grunden för en på nytt växande totalproduktion och sysselsättning och på en ordning där egentliga lokaliseringspolitiskastödsystem i högre grad riktas mot områden med långsiktigt sviktandebefolkningsutveckling och geografiskt oförmånligt läge. Då måste också delokaliseringspolitiska och de regionalpolitiskastödsystemen få en betydligt större effektivitet än vad de har . Många av de uttalanden som statsrådet har gjorttyder på att han är relativt nöjd med utvecklingen han harförvaltat regionalpolitiken. sade han i en radiointervju atthan tyckte det var en rätt hygglig regional balans. Men arbetslöshetssiffrornatalar ett annat språk. Ministern med ansvar för regionalpolitisk utjämningborde egentligen be om ett rejält stöd från ministern med ansvar förindustrifrågorna, men det kanske är så att båda redan är fångna i den MiltonFriedmanska väv som ekonomiminister och partisekreterare knyterallt hårdare kring sina vänner i regeringskoalitionen. Jag yrkar bifall till de socialdemokratiskareservationerna. Jag kan försäkra att jaginte alls är nöjd med den regionala balansen - det måste vara fråga om enmissuppfattning eller eft ofrivilligt felcitat. Jag sade ungefär så här i denciterade intervjun: Med hänsyn till den industriella utvecklingen, som harinneburit att vi har förlorat 80 000 industrijobb under , måste manändå säga att effekten av regionalpolitiken under de den har verkat ärganska hygglig. Men resultatet är totalt sett icke tillfredsställande, och detär ju därför som jag menar att de regionalpolitiska ambitionerna måste höjas.Jag hoppas att jag har och hennes partigrupps stöd i detarbetet. Tyvärr måste jag säga, när jag läser de- om jag skalluttrycka mig modest -ganska allmänt hållna reservationerna tillutskottsbetänkandet, att det inte finns mycket av offensiv vilja isocialdemokratin när det gäller regionalpolitiken. Jag beklagar detta. Men detfinns ju tillfälle att tänka om här och komma tillbaka i samband med det meragenomgripande regionalpolitiska förslag som jag kommer att lägga fram om ettår. Låt mig ta ett exempel: Redan nu - innan vi presenteratett utredningsresultat - dömer man ut möjligheterna att använda en regionaldifferentiering av arbetsgivaravgiften, något som verkligen i de sämst ställdaregionerna i vårt land, i de industriellt utarmade och underutveckladeregionerna, skulle innebära ett ordentligt lyft och ge till resultat att manskulle kunna arbeta med de selektiva instrumenten från en helt annan nivå. Dentanken dömer man redan nu ut i en reservation från socialdemokratisk sida, dvs.innan man ens tagit ställning till ett utredningsresultat. Den passiviteten ochkapitulationen inför de regionalpolitiska svårigheterna hade jag faktiskt inteväntat mig av socialdemokratin. Jag beklagar att det har blivit så. Sedan vill jag ge rätt i att summan avde krav som reses en sådan här "hembygdens dag" i kammarensjälvfallet inte kan uppfyllas. Det måste bli en avvägning, och jag noterar medtillfredsställelse att vi i det avseendet är överens. Men den avvägningen måstei kammaren enligt min mening ske på det sättet att man inte urholkareffektiviteten i det regionalpolitiska stödet. Det var därför jag utfärdadedenna privata varning för att gåvidare med att utvidga stödområdena etc. Det skulle i sin tur innebära att manminskade effekterna av regionalpolitiken i de områden där det verkligen finnsett starkt behov av en maximal insats. Sedan säger att regionalpolitiskastödmedel i brist på andra har använts där de inte skulle ha använts. Ja, detär riktigt. Men där är vi - och jag hänvisar här till den industripolitiskapropositionen, som kammaren kommer att ta ställning till senare-nu inne i fasdär vi vill utveckla medelsarsenalen. Det karakteristiska är att trots dettareses det krav på nya områden för användning av de regionalpolitiskastödformerna. Jag har noterat att när vi försöker gå in på angränsandemedelsarsenaler, t. ex. industrigarantilånen, så gör socialdemokratin det principfråga och för en process parallellt med denna diskussion. Det finnsingen konsekvens i dessa ställningstaganden. säger att det krävs planering,ett samspel mellan människor, samhälle och näringsliv. Självfallet är det så.Det går inte att sätta sin tillit till brukspatronerna, säger . I den mån det nu finns några brukspatroner i detta ords egentliga ochursprungliga bemärkelse kvar i svenskt näringsliv, så är ju det riktigt. Det ärinte detta jag avsett när jag sagt att företagen måste känna ett socialtansvar.