prot · G40972 · 1980-12-31 00:00:00 — För detta har vi under mänga är byggt upp instrumeni, somskall underlätta arbetsmarknadens grundfunktioner. År från är har de resursersom anvisats för detta ändamål vuxit i omfång. Vårgemensamma målsättning har varit och är: 1, enväl fungerande arbetsförmedling, 2, ett väl fungerande system förarbetsmarknadsutbildning för att underlätta omställningen för enskilda människor och företag, 3, fillräckligvolym beredskapsarbeten och sysselsättningsfrämjande åtgärder för den som avolika orsaker och under olika perioder ställs utanför den reguljäraarbetsmarknaden, 4, en tillräckliggeografisk och yrkesmässig rörlighet pä arbetsmarknaden för att kunna nä måletatt passa ihop lediga jobb med arbetssökande, 5, en ökadplacering av arbetshandikappade i meningsfull sysselsättning och 6, god såvälfysisk som psykisk arbetsmiljö för våra arbetstagare. Har vi då lyckats i våra ansträngningar? Svaret är bäde jaoch nej - ja om def gäller målsättningarna atf klara förmedling och rörlighetunder 1960-talef och också ja, om vi ser fill ambitionen aft klara en låg öppenarbetslöshet genom omfattande sysselsättningsfrämjande åtgärder under1970-talet, Svaret är däremot nej, om vi betraktar våra resultat i vad gällereffektiv arbetsförmedling, geografisk rörlighet pä arbetsmarknaden, effektivyrkesmässig rörlighet och effektiv arbetsmarknadsutbildning under 1970-talet.Def är just i denna bedömning som skiljelinjen tycks gå mellan moderat syn påarbetsmarknadspolitiken och den syn som socialdemokratin presenterar i sin,till antalet sidor, mycket omfattande motion till årets . Vi moderater motsätter oss inte, vilket ofta görs gällandeofta och med stor intensitet, omfattande satsningar pä en ambitiössysselsättningspolitik, tvärtom. Men vi förbehåller oss rätfen att ställa kravpä resursanvändning, effektivitet och prioriteringar, Atf göra dessabedömningar kan inte överlåtas till andra. Sysselsättningspolitiska ambitionerfår inte ta sig uttryck i en allmän "bläs-pä-anda". Grundkravet äratt det inom arbetsmarknads- politiken måste finnas politisk styrning, som resulterar ieffektiv resursanvändning, samhällsekonomisk anpassning och stimulans till organisafions-ochmetodutveckling. De sysfem som vi konstruerade måstehela tiden utvecklas och kritiskt granskas. Det är bara det sor-n kan geutrymme för förbättrade metoder och större effektivitet iarbetsmarknadspolitiken, fill gagn för de enskilda människorna. Vi moderater har i motioner till årets visat päolika vägar att utveckla arbetsmarknadspolitiken och de instrument som vianvänder för aft realisera denna. För det första har vi lagt frarn förslag om ett starktdecentraliserat organisationsalfernativ för arbetsmarknadsverket. För def andra har vi pekat pä omfattande åtgärder för attförändra och förbättra arbetet med arbetsmiljöfrägorna. För det tredje harvi lagt fram förslag till åtgärder föratt öka rörligheten på arbetsmarknaden. För det fjärde harvi lagt fram förslag till ett bättresystem för att möjliggöra för arbetshandikappade atf i starkt ökad utsträckningfä utrymme på den öppna arbetsmarknaden, så att vi därigenom kan påbörja enkrympning av Samhällsföretag till en mer realistisk nivå. För det femte har vi pekat på enskilda möjligheter tilleffektiviseringar inom arbetsmarknadsutbildningen. Förutom de här uppräknade förslagen har vi presenterat enmängd andra förslag som berör arbetsmarknadspolitiken. Vi slår också fast med kraft att i botten för en välfungerande arbetsmarknadspolitik måste ligga en sund marknadsekonomi, som genomsina funktioner klarar att erbjuda de mänga människorna produktivt arbete iförsta hand, inte bara sysselsättning. Det viktigaste instrumentet i sysselsättningspolitikenär den generella ekonomiska politiken. Detta är ett samband som hela tidenmäste hållas levande. Sysselsättningspolitiken får inte ses som en isolerad deli politiken. Vad har dä socialdemokraterna att erbjuda inför1980-talef? Det var med stort intresse som vi grep oss an med att läsa denomfattande mofion som socialdemokraterna väckt om sysselsättningsfrågorna inför1980-talet. I denna borde ju socialdemokratins vägar för en effektiv och välfungerande arbetsmarknadspolitik redovisas. Vi frågade oss vad nytt som skullestå att finna i defta tjocka och välskrivna dokument. Besvikelsen blev stor -allt var gammal skåpmat. Där redovisas en förvånande omedvetenhet om denutveckling i synen på arbetsmarknadspolitiken och medlen för denna som sedanflera år pågått bäde bland politiker och vid de institutioner som har kompetenspå detta område. Motionen redovisar den gamla vanliga"bläs-på-mentaliteten". Pengarna ordnar allt, nägra nya vägar ochmetoder behövs inte, Plussa pä över hela linjen, sä sköter administratörernaresten, I motionen finns, såvitt jag har kunnat se, infe mänga ordom det omfattande arbete som utförts och den mycket breda diskussion kringarbetsformer, organisation och metoder som förts inom t, ex. 10Riksdagens protokoll 1980/81:71-72 De betydande problem som enbristande rörlighet pä arbetsmarknaden skapar går man i motionen omkring somkatten kring hef gröt. Socialdemokratin, som hade enrealistisk syn på dessa frågor, klarar inte av atf ge uttryck för en klaruppfattning. Det mäste, vad jag förstår, vara resultatet av den opportunistiskalinje som socialdemokraterna valt att driva ända , Det är inte lättatt tillfredsställa bäde och de andra socialdemokraterna frånnorr och de mer realisfiska ståndpunkter som ändå finns inom partiet.Resultatet blir en väsfgöfaklimax - precis vad vi kan se i motionen. Det sammanfattande intrycket av densocialdemokratiska motionen ger anledning till fre frågor. Jag ser attarbetsmarknadsutskottets socialdemokrafiska besättning just nu är dåligtrepresenterad i kammaren, så jag får väl skicka frågorna via protokollet. Den första frågan lyder: Har socialdemokratin ingasynpunkter på vare sig organisation, effektivitet, metoder eller utvecklinginom sysselsättningspolitiken? Har man infe tagit något intryck av den debattsom pägätt och pågår? Den andra frågan lyder: När kommer socialdemokratin attfatta mod och väga inta en realistisk ståndpunkt vad gäller synen pä rörlighetsproblemen?Alla insiktsfulla bedömare, inkl, mänga fackliga företrädare, måste bli djuptbesvikna när de läser programförkunnelsen i motionen. Det borde bli, för inte heller hon fär något svar. Den tredje frågan lyder slutligen: När kan vi se fram motett slut pä alla onyanserade attacker pä regeringens sysselsättnings- ocharbetsmarknadspolitik? Alla fakta visar på ökade ambifioner ochökad medvetenhet om behovet av förändringar och utveckling i arbetsmarknadspolifiken. Socialdemokraterna visade sä sent som här iveckan ett mycket stort intresse för att sä snart som möjligt ordentligt fådebattera sysselsättningspolitiken inför 1980-falet på basis av sin motion. Vitrodde att man skulle ta den möjlighet som man har i den allmänpolitiskadebatten, men det har man inte gjort. Vi fär därför skicka ytterligare en frägavia protokollet till - svaret kan vi kanske fä senare: Varförtog det starka intresse som redovisades slut säfort? 64OVE (); Årets upplaga av remissdebatten är präglad avdet kärva ekonomiska läge som landet befinner sig i, och def kan vi självfalletinte bortse ifrån. Men jag anser att om vi skall komma till rätta med landetssvåra ekonomiska problem, sä måste det till offensiva satsningar. Det oroar migmycket atf det i mänga områden går alltför mänga människor arbetslösa - det ärglesbygden, ungdomen och kvinnorna som råkar värst ut, I den allmänpolitiska debatten hade jag begärtordet för att göra ett nödrop. Jag sade dä: "mäste nägot hända! Malungskommun håller pä att förblöda." Läget i kommun är än allvarligarei dag, i , Trösten för är - men def är enmycket dålig tröst - att förhållandena nu är mycket allvarliga pä flera håll. Länets samtliga glesbygdskommuner har ett ytterstallvarligt läge. Allvarligast är läget i kommun, där antaletarbetssökande ligger på av den arbetsföra befolkningen. Av dessa är 52 %kvinnor, och en stor del är ungdomar. Men även i kommun är antaletarbetssökande i förhållande till den arbetsföra befolkningen och iRättvik , I kommun är många varslade, och friställningarkommer. Det kommer säkerligen atf medföra att statistiken även där blir ungefärdensamma som i de nämnda kommunerna. Def kommer säkerligen att närma sig 6ä när statistiken för blir tillgänglig. Arbetsmarknadssituationen i de här kommunerna kan intehänföras fill stålkrisen eller gruvkrisen, utan den är att hänföra till lägetpå andra områden. En faktor är naturligtvis det minskade byggandet och detdärmed successivt försämrade arbetsmarknadsläget inom byggsektorn. Det totalaantalet arbetslösa byggnads- och anläggningsarbetare har under def senaste åreti hela ökaf rned . Def minskade byggandet har hårt direktoch indirekt drabbat kommuner som och , därför attfritidshusbyggandet nära nog upphört. Där kommer situationen säkerligen aftbli än värre med det höga ränteläge som vi nu har. Om inte glesbygdskommunernai skall bli än glesare, så mäste åtgärder sättas in som vänderutvecklingen. En åtgärd som jag anser skulle vara möjlig aft genomföraär en stimulering av byggandet, och då gärna byggandet av industrihus som närkonjunkturen vänder skulle stå färdiga aft fa emot industrier som vore villigaatf etablera sig i kommuner som befinner sig i stödområdena 4, 5 och 6, Statliga satsningar på kollektiva fritidsanläggningarskulle också både direkt och indirekt kunna skapa sysselsättning i flera avlänefs kommuner på såväl korta e som . Jag har också fillsammans med övriga socialdemokrater frånlänet motionerat om en upprustning av Västerdalsbanan till affärsbanesfandard.De arbetena borde nu lämpligen kunna sättas i gång för atf skapaarbetsfillfällen. En upprustning av Västerdalsbanan skulle också vara tillfördel när det gäller att skapa långsiktig sysselsättning i området genom då fick bättre kommunikationer. Basen för industrisysselsättningen i kommun har avtradition varit skinn- och läderindustrin, men där råder svårigheter sedannägra år tillbaka. Det är av största vikt att regeringen vidtar snabba ocheffektiva åtgärder för aft genomföra de förslag som fekodelegationen iskrivelse till regeringen presenterade , Def är av största vikt för skinnindustrin aft 1978 årsproduktionsnivå garanteras. Detta borde infe vara svårt, eftersom den ocksämotsvarar vad man från beredskapssynpunkt anser vara angeläget. Även övriga avdelegafionen framförda krav och synpunkter hoppas jag leder till omedelbaraåtgärder frän regeringens sida. Det bör vidtas sädana åtgärder att branschen stärks i stället för försvagas. Min förhoppning är att synpunkterna i den r-eservation somden moderate ledamoten avlämnade till skrivelsen inte delas avregeringen utan aft hans uppfattning är hans egen och ingen annans. Han ansernämligen att inga regional- och arbetsmarknadspolitiska skäl talar för attstatliga medel bör ställas till förfogande för att stödja branschen. Jag anserdet omöjligt atf underlåta atf ta regional- och arbetsmarknadspolifiska hänsynnär man skall fatta beslut om statliga stödåtgärder för en bransch som i så höggrad är koncentrerad till eft visst område. Def skulle ocksä vara till fördel för sysselsättningen päbåde kort och lång sikt om kraftiga insatser gjordes för att öka uttaget iskogen. Frän socialdemokratiskt håll har framförts förslagtill åtgärder i def avseendet. Ett land som bör ha råd med glesbygdskommuner, ochstaten har skyldighet atf bedriva en sädan politik att folk kan bo kvar även iglesbygden och i mindre tätorter. Men fär den nuvarande polifiken fortsätta,har snart ingen råd till def. Höjda drivmedelspriser och minskade reseavdragslär hela fiden direkt mot glesbygden. Människor i glesbygden bör inte drabbashårdast när sparpaket skall genomföras. Jag tycker att även skullekunna inse att det borde vara en rättighet att bygga och bo i glesbygden. Som avslutning vill jag, fru falman, ta upp en helt annansak, nämligen en arfikel som jag läste i årets första nummer av tidningen försynskadade i , Talpilen, Där skrev man: "Diabetikerna i färbehålla def fria insulinet. Med röstsiffrorna 165-164 gick förslaget igenom iriksdagen . Socialdemokraterna och vpk ville inte direkt säga nejutan i stället skjuta upp beslutet sedan nya förhandlingar med landstingengenomförts. Pådrivare var riksdagsman (), , som hela tidenhävdat aft det fria insulinet är eft måste för diabetikerna. Bakom sig har hanhaft som agerat mycket skarpt i den här frågan.Frågan om fria läkemedel för en del sjukdomsgrupper skulle egenfiigen haavgjorts . Ytterligare fördröjning ville Berfil infe vara med om.Han fick hela folkparfigruppen med sig och i omröstningen även de övrigaborgerliga ledamöterna," Den här verklighetsbeskrivningen är, och det vet alla häri , av samma slag som resultatet när en viss potentat läser Bibeln.Verkligheten var ju nära nog den rakt motsatta. Från socialdemokratiskt hällvar man mycket angelägen om aft alla diabetiker skulle fä behålla def friainsulinet, men beslutet skulle omfatta mycket mer, och därför var det angelägetatt inget hände som skulle äventyra en utsatt grupps fria medicin. När jag läste artikeln blev jag först arg, men sedanmycket ledsen, helt enkelt därför aft felakfiga uppgifter pä detta vis spridstill grupper av människor som själva har svårigheter atf följa debatten pä detsätt som vi seende människor kan göra. När def gäller nyheter som sprids tillde människorna borde korrektheten vara extra angelägen. Därför hoppas jag aftmassmedia medverkar till att rätta till felaktiga sakuppgifter sorn i ettsådant här fall har fått spridning. 65 (): De ekonomiska problem som värt land f. n. drasmed beror naturligtvis på flera olika faktorer. En hel del av dem harredovisats i dagens debatt. Den internationella konjunkturnedgången ocholjepriserna spelar självfallet en stor roll. Men atf har drabbats särskilthårt beror i huvudsak pä den ekonomiska polifik som fördes under 1970-taletsförsta del och som kulminerade i den stora löneexplosionen i mitten på1970-talet. Det var den tid dä de flesta drömde om ständig tillväxt och däoptimismen lockade svenska folket att leva över sina tillgångar, en vana sorntyvärr ocksä fortsatt . kommer det brutala uppvaknandet. Den senastediskontohöjningen blev en chock för de flesta människor. Jag tror aftriksbankschefen hade rätt när han kallade den "ett tryckförband för atthindra förblödning". Men han kom ocksä med det allvarliga påpekandet aftett tryckförband inte fär ligga pä alltför länge, för dä kan det bli kallbrand. Räntehöjningen verkar som en servobroms - eller som enkäpp i hjulet -när det gäller investeringarna, Defta i förening medkreditrestriktionerna drabbar den mindre företagsamheten särskilt hårt. För destora, vinstgivande företagen, de som beskylls för spekulationer fast de endastsökt gardera sig inför en oviss utveckling, har räntehöjningen inte sä storbetydelse, eftersom räntekostnaderna ju är avdragsgilla och de alltså i självaverket bara betalar halv ränta. För de små företagen, den strategisktbetydelsefulla delen av vårt näringsliv, som endast i undantagsfall kanredovisa vinst och där i de flesta fall företagsledaren får vara glad om dethela går ihop och man kan uppehålla sysselsättningen, slår räntekostnadernaigenom till sista öret. Man får därför hoppas att de åtgärder, som regeringenjust presenterat, skall göra det möjligt att sänka diskontot. Det var den stora löneexplosionen plus stigandelöneskatter som ledde till aft det svenska kostnadsläget blev för högt och somgjorde att vi tappade marknadsandelar. Denna utveckling var ocksä orsaken fillen väsentlig strukturförändring inom industrin, som i hög grad påverkatbytesbalansen. Det höga svenska kostnadsläget slog ut svenskaarbetskraftsintensiva småföretag som underleverantörer till den exporterandestorindustrin. Det har lett till att en stor del av våra svenska exportvarorbestar av import, av insatsdelar, som tillverkats i länder med lägrekostnadsstegringar än våra. Detta har påpekats , både i riksdagenoch pä andra häll. Den låga lönsamheten har också gjort att svenskindustriproduktion upphört att växa. Jag vill erinra om attindustriproduktionen 1980 var i vårt land inte större än 1975 medanOECD-länderna ökade sin produktion i volym. Hadevår egen produktion ökat lika mycket hade vi - mätt i dagens penningvärde -tillverkat för 60 000 milj. kr. mer och haft ytterligare 35 000 anställda. Desiffrorna talar sitt tydliga språk. Bland 15 industriländer har endast Canadahaft en sämre utveckling. har verkstadsindustrinskostnader för arbetskraften, dvs. löner plus sociala kostnader, ökat med 83 %rnot i . Också när det gällerproduktivitetsutvecklingen visar en siffra, som är mindre än hälften avVästtysklands. Det har varit svårt, ja ohyggligt svårt, för svensktnäringsliv att konkurrera när den svenska verkstadsarbetaren haft och har denkortaste fakfiska arbetstiden i , som våra kostnader förarbetskraften är näst högst i världen. Endast ligger högre än vi. Detär dä inte sä underligt atf orderingången minskar och att företagen måste draner på produktionen. Dess bättre visade båda parter pä arbetsmarknadenförståelse för situationens allvar. Vi slapp en upprepning av fjolåretskonflikt och en avtalsuppgörelse pä onödigt hög nivä. Parterna påarbetsmarknaden har visat samhällsansvar, och jag tror att företagarna därförkan hysa en viss förhoppning om att avståndet mellan värt kostnadsläge ochkostnadsläget i våra konkurrentländer inte skall fortsätta att öka. Kanskerentav värt relativa kostnadsläge kan förbättr-as, men det beror ju i hög gradpä vad som händer utomlands. Även om läget nu förefaller aningen ljusare, ärvår ekonomiska situafion alltjämt mycket allvarlig, I detta läge kommer socialdemokraterna med ett förslag,vars förverkligande ytterligare skulle försämra def svenska näringslivetskonkurrensförmåga. Man föreslår en ny skatt, promsen, dvs, skatt pä allaproduktionsfaktorer, som man tycks betrakta som nägon sorts mirakelmedicin.Höjda skatter betyder alldeles självfallet höjda kostnader, och till detkominer att promsen med hela sin tyngd skulle drabba svenskproducerade varor päbåde export- och hemmamarknaden, medan importvaror knappast drabbas. Det äralltså fråga om en särbeskattning av svensk produktion. Def kan inte vara rättmedicin att bota vikande marknadsandelar med höjningar som försämrar konkurrensläget.Förslaget visar att den svenska socialdemokratin är allt annat än kvalificeradför att leda ett lands ekonomiska utveckling. Men inte nog med def. Man försöker ocksä döda den lillaoptimism som finns inom näringslivet med eft förslag om kollektivalöntagarfonder, ett förslag som - om det förverkligas - kan ge facketmöjligheter att ta över stora delar av svenskt näringsliv. Företagen skalldessutom enligt förslaget själva betala denna fackföreningssocialisering genomytterligare en löneskaft, ATP-avgiften skall höjas , Man vill alltså haännu en särbeskattning av svenskt näringsliv. Normalt skall ju skatter gä tilldet allmännas gemensamma uppgifter, men här vill man ha en särskild skatf somskall gå infe till def allmänna utan fill fackföreningsfonderna.Företagarna-vill inte bli skaftskyldiga till fackföreningsfonder, Aft komma med förslag om ytteriigare skaftehöjningar iform av proms och fackföreningsskatt är barockt, när vi alla vet att värt unikaskattesystem är en av de faktorer som ligger i bottnen på vär ekonomiska kris.Tanken på fackföreningsfonder kommer ocksä att ytterligare urholkainvesteringsviljan inom svenskt näringsliv och den framtidstro som ärnödvändig. Vad vi framför allt nu behöver är ökad lönsamhetinom svenskt näringsliv så att vi verkligen får i gång investeringarna. Ingengör ju investeringar, om han inte har tilltro till framtiden och om inteinvesteringarna avkastar åtminstone lika mycket som eller helst mer änbankräntan. är det faktiskt inte . Det är bra för tilltron hos företagarna när regeringen nuföreslär sådana positiva åtgärder som en översyn av reglerna för Åmanlagarnaoch kanske också av ledighefsreglerna. Det vittnar om förståelse för deförhållanden under vilka särskilt den mindre företagsamheten har aft arbeta.Men def räcker inte med enbart en mindre klimatförbättring. Vi mäste ocksåstimulera människornas arbetsvilja. Det kan ske framför allt genom en rejälsänkning av marginalskatterna, som regeringen nu ocksä föreslär. Skattereglernamäste utformas pä ett sådant sätt atf extra insatser i det dagliga arbetet likaväl som när det gäller innovationer premieras. Det är först genom lönsamhetbåde för företag och för de enskilda människorna som vi kan fä kurvorna attpeka uppåt igen. Moroten är som bekant alltid bättre än piskan. Vid sidan av de ekonomiska problemen börjarmiljöproblemen bli allt allvarligare. Jag kan inte låta bli att pekapå de risker som den tilltagande försurningen av vår miljö innebär. Det ärnödvändigt atf vi själva vidtar åtgärder mof denna försurning, och vi har väl idetta hänseende varit ett föregångsland i . Men eftersom det suranedfallet över västra och till kommer utifrån, är detviktigt och nödvändigt att vi driver på för att fä den internationellaöverenskommelsen om gränsöverskridande luftföroreningar förverkligad ipraktiken. I södra och västra är vi allvarligt oroade av det nyakolkraftverket i , som kommer att sprida sina föroreningar översvenskt område. Danska ungdomar delfog i de protester mof kärnkraftverket iBarsebäck som satts i gång av svenska miljökämpar. Det borde finnas anledningför de svenska miljöaktivisterna atf protestera mof de danska utsläppen. Def ärfaktiskt eft krav från den största delen av befolkningen i södra och västraSverige atf den tar upp allvarliga och i nödfall hårdaförhandlingar med danskarna om de tilltänkta utsläppen. Vi vill inte ha vårasjöar, vårt skogsbruk, vårt jordbruk, vårt dricksvatten och vär hälsaförsämrade av stora utländska, otillräckligt renade utsläpp. Jag är angelägenatt göra det konstaterandet i den här debatten. Under defta anförande överfog tredje vice falmannenledningen.av kammarens förhandlingar. 66 (): Samlingsregering är ett arrangemang somtillgrips när eft land befinner sig i speciella svårigheter, och det görSverige just . Därför skulle det finnas anledning att bilda ensamlingsregering. Jag hyser emellertid inte stora förhoppningar om att en sådankommer till sfånd. Men efter att ha hört alla uttalanden om samförständsviljahär kan man kanske förvänta sig ett samarbete över partigränserna. Jag trorinte atf en samlingsregering kan bestå , men den kan lösa en delstörre problem som ligger framför oss. Oavsett vilken regering sorn sitter vidmakten, den nuvarande, en samlingsregering eller en socialistisk regering, såkommer de alla att ha samma problem att försöka lösa, och det mäste ske pä nägotsätt. Atf jag hyser en viss optimism inför möjligheten atf bildaen bredare regering än den nuvarande beror pä att oppositionen mycket väl vetatt den är maktlös. I socialdemokratiska tidningar skrivs att det mäste bli enny regering, att det måste bli nyval. Men alla ledamöter här i liksomredaktörerna för de socialdemokratiska tidningarna känner väl till att dettainfe är möjligt. Den nuvarande regeringen har ett mandats övervikt, och det ärfillräckligt för aft den skall sitta kvar. Skulle en eventuellmisstroende-omröstning av en olyckshändelse fälla den nuvarande regeringen, säfinns def infe så mycket underlag för att bilda en ny regering. Den kan precisnär som helst fällas av en majoritet i . Det förvånar mig atf man sä nonchalant gär förbi värtverkligt stora problem, nämligen oljeprishöjningarna. Bara har oljepriserna sfigit med sammanlagt . Tror verkligensocialdemokraterna eller nägon annan ledamot från oppositionen att man helt kannonchalera detta och säga att det inte spelar nägon roll att vi under de tvåsenaste åren har fått betala mer för samma mängd olja än vibetalade under de två föregående åren? För att råda bot pä detta måsteproduktionen stiga så mycket att vi vinner tillbaka dessa pengar. Det är intelätt med tanke pä att vi möts av sä stora svårigheter päutlandsmarknaden.