prot · G409158 · 1980-12-31 00:00:00 — Vi anser att beloppen bör reducerasmed hänsyn till skattebefrielsen och uppgå till 4 000 resp. . uppmanade oss i attöppna ögonen. Jag kan försäkra att vi i inte vidnågot tillfälle har haft ögonen slutna när det gällt att aktivt medverka tillatt värna om sysselsättningen. Så skall fallet bli också i fortsättningen. Med det anförda vill jag, fru talman, yrka bifall tillreservation 6 och i övrigt till utskottets hemställan på samtliga punkter. 19ANNA-GRETA () replik: slutar med att säga attcenterpartiet inte har haft ögonen slutna när det gällt att bevakasysselsättningen och arbetslösheten. Men trots det är ansvarigt ien regering som håller de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna lägre än deskulle behöva vara och arbetslösheten högre än den skulle behöva vara. centerpartietmed i en regering som i ingångsskedet till lågkonjunkturer stramar åt denekonomiska politiken. Trots det är med i en regering som byggerfärre bostäder än vi har gjort i det här landet. vetprecis lika väl som jag att bostadsbyggande inte bara behövs med hänsyn tillalla de bostadssökande utan också är oerhört viktigt för människornassysselsättning. Inte bara byggnadsarbetare utan många andra är beroende avdetta. Men jag förstår . Det är inte med slutna ögonman har gått in i den här politiken, det är inte med slutna ögon ,och för sin ekonomiska politik. Det är med öppnaögon-och det är precis vad vi har sagt. De ekonomisk-politiska åtgärder som denborgerliga regeringen har vidtagit leder till arbetslöshet. är man inte ensberedd att ställa upp med de pengar som behövs för att som ett sista försvarmot den öppna arbetslösheten sätta in de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna. Vitycker att detta är mycket beklagligt. Vi tycker också det är synnerligenbeklagligt att de två mittenpartierna, när de nu blivit av med urregeringen, inte ens då kastar loss från denna politik. A rbetsinarkiiads-politiken, m. m. 20 () replik; kan vara helt lugn. Jag sadei mitt anförande att den nuvarande regeringen kommer att ha en så starkställning att vi kan se framtiden an med tillförsikt. I regeringspropositionenhar man sagt att visar sig situationen framöver för besvärlig - och det finnssom jag sade tidigare, tyvärr tecken som tyder på att detta kan bli fallet -har regeringen möjlighet att använda sig av finansfullmakten. Man har alltsåmöjligheter att handla mycket snabbt och sätta in nödvändiga arbetsmarknadspolitiskaåtgärder. Jag tror att detta för dagen kan vara till fyllest. Bostadsbyggandet i landet har minskat, det är bara attkonstatera. Det är naturligtvis viktigt att finna former för en stimulanstill,ökat bostadsbyggande. Men det är också viktigt att det finns avsättningför bostäderna. Där spelar ju t. ex. prisbildningen också en avgörande roll.Jag hoppas vi kan finna lösningar och förslag som leder till att vi framöverfår ett ökat bostadsbyggande. Det tror också jag är nödvändigt för att kunnaskapa arbetstillfällen inom denna sektor. Den ekonomiska politiken spelarnaturligtvis en stor roll i sammanhanget. är väl intefrämmande för de nödvändiga åtgärder som har vidtagits för att vi skall blikonkurrenskraftiga gentemot andra länder och finna avsättning för våraprodukter. Hade vi fortsatt den politik som socialdemokraterna förde fram till1976, då hade våra förutsättningar att finna avsättning för produkterna varitännu mindre än de är i den situation som råder tack vare de insatser somde regeringar gjort som suttit i kanslihuset . 21Arbetsmarknadsministern : Fru talman! Får jag allra först bekammarens ledamöter och särskilt arbetsmarknadsutskottets ledamöter omöverseende med att jag inte kunde A rbetsmarknads-politiken, m. m. närvara när debatten tog sin början. Anledningen var attstarten sammanföll med regeringens ordinarie torsdagssammanträde. De riktlinjer för den framtida arbetsmarknadspolitiken somriksdagen behandlar baseras bl. a. på det arbete som den s. k.sysselsättningsutredningen utfört. Det är alltså en gammaldebatt som når sin kulmen. Frågan om närmare studium av nya tendenser påarbetsmarknaden togs upp . och väckte1973 en partimotion med krav på en utredning med anledning av dessa nya trenderpå arbetsmarknaden. Jag vill citera några meningar ur den motionen. "Centerpartietoch kräver- i denna motion att en statlig parlamentariskutredning, en sysselsättningsutredning, tillsätts med uppgift att skyndsamt analysera den långsiktiga utvecklingen på sysselsätt ningens område. Utredningen bör också avge förslag till åtgärder ." Detta motionsyrkande avslogs av dendåvarande socialistiska majoriteten. Någon tid senare ställde sig emellerfid,om jag minns rätt. vid sin kongress bakom ettkrav med liknande innehåll. tillsatte den dåvarande socialdemokratiskaregeringen sysselsättningsutredningen. Utredningen arbetade, , ifem år-jag har räknat ut att det inte var . Rätt skall vara rätt. Utredningen avgav ett stort antal betänkanden ochrapporter. Fyra propositioner har baserats i sin helhet eller delvis på den härutredningens arbete. Det har handlat om regionalpolitik, om åtgärder förhandikappade och om arbetsmarknadspolitiken vid ett par tillfällen.Slutbetänkandet kom 1979 och ligger i vissa delar till grund för denproposition om riktlinjer för den framtida arbetsmarknadspolitiken som vi i dagbehandlar. Jag drar denna historik för att erinra om bakgrunden. Omden kan man kanske fälla åtminstone två kommentarer. För det första kan mansäga att det går långsamt och är omständligt att utreda och besluta om en nyinriktning av politiken i , men man kan för det andra Hka gärna säga attvi går noggrant och seriöst till väga. Nya trender var, som jag sade, märkbara på arbetsmarknadeni . I den meningen var en bred utredning motiverad.Samtidigt är nog erfarenheten den att man lägger en mycket svår uppgift på en ochsamma utredning, om man kräver att den skall sammanfoga allt som harsysselsättningskonsekvenser. Uppgiften blir så väldig att den ekonomiskasituation i vilken förslagen skall förverkligas hinner förändras alltförmycket. Det är vad som har skett när det gäller sysselsättningsutredningen. Detär ingen kritik mot utredningen. Det var .svårt att förutse vilka omställningsproblemsom svensk ekonomi skulle ställas inför, bl. a. som en följd av de olikaoljechockerna. Vi skall nog emellertid dra slutsatsen att fortsattutredningsarbete på sysselsättningsområdet bör vara väl preciserat och gå såsnabbt att verkligheten inte hinner springa förbi utredare och beslutsfattare. Arbetsmarknadspolitiken är ett komplement till denekonomiska politiken - det har understrukits här tidigare. den ekonomiska politiken förverkligas. Om man strävar iolika riktningar misslyckas man. Därför måste arbetsmarknadspolitiken liksomden ekonomiska politiken samordnas och anpassas till det rådande ekonomiskaläget, som ju kännetecknas av balansbrister i den svenska ekonomin. Balansbristernaär stora och djupgående. De mest påtagliga tecknen på detta är underskotten istatsbudgeten och i bytesbalansen men också den låga investeringsnivån.Underskotten är inflationsdrivande, som de beskär denstabiliseringspolitiska handlingsfriheten. Underskotten äventyrar den fullasysselsättningens politik. Den mest angelägna uppgiften för den ekonomiska politikenunder är därför att komma till rätta med balansbristerna i densvenska ekonomin. Det är alltså nödvändigt att föra en stram ekonomisk politikmed offensiva inslag. Arbetsmarknadspolitiken är rätt upplagd ett sådant offensivtinslag. Jag vill stryka under det, eftersom man inte sällan hörtalas om arbetsmarknadspolitiken som ett slags defensiv åtgärd. Regeringen harmed det här synsättet som grund gjort undantag för arbetsmarknadspolitiken ochför arbetsmarknadsverket när det gäller annars nödvändiga neddragningar istatlig verksamhet och hos statliga myndigheter. Av samma anledning föresläs nuatt ytterligare skall satsas på olikaarbetsmarknadspolitiska åtgärder. För att vi skall kunna återställa balansen i vårautrikesaffärer måste industrin byggas ut. Det blir därmed en central uppgiftför den ekonomiska politiken och därmed också för arbetsmarknadspolitiken. Denexpansion av näringslivet som är möjlig måste hjälpas fram, och de som arbetari problemföretag måste så smärtfritt som möjligt beredas tryggare anställning.De riktlinjer för den framtida arbetsmarknadspolitiken som har föreslagitsutgår från denna ekonomiska situation och baseras i övrigt på beprövade idéer.Det innebär att olika insatser krävs för att utbud och efterfrågan påarbetsmarknaden skall finna varandra. När så inte sker, måste mansöka efteranledningen och sätta in relevanta åtgärder som löser problemen. Om det t. ex. är så att de arbetssökande och de ledigaplatserna inte "finner varandra", är platsförmedlingen den riktigautvägen, och den skall då effektiviseras. Om det visar sig att de arbetssökandehar bristfällig utbildning och därför inte får arbete, är det vidareutbildningeller omskolning som skall erbjudas. Om det är så att en arbetssökande haralltför nedsatt prestationsförmåga för att kunna få ett arbete på den reguljäraarbetsmarknaden, kan den kostnad som inte täcks av arbetsprestationenkompenseras. Om det är så att efterfrågan på arbetskraft temporärt är alltförlåg, kan vi starta projekt som ger sysselsättning. Detta är att tillämpa en socialt styrd marknadsekonomi.När efterfrågan och utbud inte möts av sig själva skall man påverka ochförändra både utbud och efterfrågan, men låta bli att ta över besluten, varesig för den arbetssökandes eller anställarens vidkommande. Utifrån dessa principer har vi byggt upp enomfattande och effektiv platsförmedling och introducerat och kraftigtexpanderat arbets- A rbetsmarknads-politiken, in. Arbetsmarknadspolitiken, m. m. marknadsutbildning, yrkesintroduktion ochlärlingsutbildning. Vi har infört en särskild subvention i form av lönebidragför att handikappade skall få anställning! den öppna marknaden. Vi har ocksågenom använt oss av särskilda beredskapsarbeten och andra statligaarbeten för att brygga över en för låg spontan efterfrågan på arbetskraft. När man skall utforma de framtida riktlinjerna ochprinciperna är det naturligt att först se tillbaka, för att ett ögonblickfundera över hur de medel som har använts har fungerat. Vid en sådantitt i backspegeln finner vi att arbetslöshetstiderna har ökat, somdet tar att tillsätta de lediga platser som ändå finns.Svårigheterna för nytillträdande att komma in på arbetsmarknaden har ocksåökat. Den här s. k. paradoxen, att det både finns arbetslöshet och ledigaplatser, är den dominerande förändringen på arbetsmarknaden . Man kan av denna anledning konstatera en trendmässigökning av de arbetsmarknadspolitiska insatserna, oberoende av konjunkturläget.För varje lågkonjunktur har det krävts ökade insatser jämfört med närmastföregående lågkonjunktur. Detta innebär att arbetsmarknadens funktionssättallmänt uttryckt har försämrats. Orsakerna till den ökade trögheten påarbetsmarknaden kan man finna såväl hos arbetskraften som hos arbetsgivarna. Skall vi kunna bevara den fulla sysselsättningen, måste viha en arbetsmarknad som kännetecknas av rörlighet och anpassningsförmåga. Detär tre parter som svarar för denna anpassning på arbetsmarknaden-arbetsgivarna, alla kategorier, de arbetssökande och staten. 'Om 1970-taletsutveckling mot ständigt ökande arbetsmarknadspolitiska utgifter skall kunnabrytas, måste arbetsgivarnas och de arbetssökandes del av ansvaret öka. Vimåste alltså bryta en utveckling som innebär att allt fler människor behöversysselsättas utanför den reguljära arbetsmarknaden för att få ett arbete. En central uppgift för den framtidaarbetsmarknadspolitiken blir därför att försöka lösa arbetslöshetsproblemeninom ramen för de lediga platser som finns. Det kommer att ställa krav på ökadrörlighet såväl yrkesmässigt som geografiskt. Industriarbete måste bliattraktivare bland ungdomar och kvinnor. Utbildning och vidareutbildning måstebli ännu viktigare inslag i arbetsmarknadspolitiken. Vi måste också våga sägaatt pendling och flyttning är nödvändiga ingredienser, som vi skallgöra allt för att undvika att återvända ensidiga flyttningfrån norr till söder. Slutsatsen av de nya trenderna på arbetsmarknaden är inteatt vi behöver en helt ny arbetsmarknadspolitik. Vi kan bygga vidare på debeprövade idéerna men anpassa de praktiska förslagen till den aktuellasituationen. Vi gör det när vi bl. a. föreslår att de expansivaföretagen skall kompenseras för arbetsgivaravgifterna för den nettoökning avantalet anställda som man redovisar jämfört med början av1981. Vi gör det när vi hjälper in de långtidsarbetslösa påarbetsmarknaden genom att ta en del av lönekostnaden. Vi gör detnär vi föreslår att människor i skyddat arbete skall stimuleras till att ta jobb på den öppna marknaden. Det faktum att allt större insatser har behövts för attöverbrygga skillnaderna mellan de sökandes önskemål och förutsättningar ocharbetsgivarnas krav har lett fram också till förslaget om s. k. anställningskontrakt.De arbetsgivare som anställer svårplacerade borde få lägre lönekostnader genomen sänkning eller ett slopande av en särskild avgift som övriga arbetsgivarehar som inte tar på sig detta ansvar. Denna princip bör nu närmare prövas. Alla dessa förslag och fler därtill är exempel på hur mankan arbeta med marknadsekonomin för att få bästa effekt. De bygger påövertygelsen att vi skall slå vakt om en marknadsekonomi och en fri handel. Detär därför naturligt att kommunisterna inte ansluter sig tilldessa riktlinjer. Om så hade skett hade jag känt mig orolig. Kännetecknande utveckling har också varitde täta strukturkriserna. De är dess värre inte slut. De förslag som jag nunämnt bidrar emellertid till att underlätta en sådan strukturomvandling som ärnödvändig för att det svenska näringslivet skall kunna klara konkurrensen medandra länders. I vissa lägen måste dock extraordinära insatser sättas in föratt sysselsättningsproblemen skall kunna lösas på ett tillfredsställande sätt.Därför föreslås i propositionen ett instrument anpassat för dessa situationer,nämligen förslaget om omställningsbidrag. Om stora strukturförändringar var kännetecknande för1970-talet, kommer samma sak att gälla för 1980-talet. Ett par av dessastrukturförändringar kanske är nya, eller kommer i vart fall att bli förstärktajämfört med , Jag tänker för det första på den strukturförändring somdet faktiskt är fråga om när vi måste anpassa den offentliga sektorns expansiontill en lugnare takt och för det andra på den expansion av datoriseringen somvi naturligtvis kommer att märka av . Båda dessa strukturförändringar anses ju ibland riskerasärskilt kvinnornas sysselsättning. Enligt min mening behöver så inte varafallet. Om vi skall kunna återställa balansen i vår ekonomi krävs,som jag nämnt, en expansion inom industrin. Det kommer att krävas att fleranställs inom industrin. Utbudet av arbetskraft kommer till stor del att beståav kvinnor. Därför är det nödvändigt att industrin accepterar kvinnor och attfler kvinnor accepterar industriarbete. Det ligger enligt min mening ett egenvärde i att bryta denkönssegregerade arbetsmarknaden. En spridning av kvinnorna på flera yrkenskulle också göra dem mindre sårbara vid olika konjunkturer ochstrukturomvandlingar. har det hänt väldigt litet på detta område -snarare har det traditionella könsrollsmönstret på arbetsmarknaden förstärktsunder just på grund av den offentliga sektorns expansion. Det sägs ofta att en lägre takt i ökningen av denoffentliga sektorn är ett hot mot jämställdheten. Man är dä fast iföreställningen att det är i den offentliga sektorn kvinnorna skal/ arbeta. Dethindrar emellertid inte att man ställer krav på en mindre segregeradarbetsmarknad. Men de båda resonemangen går ju inte ihop. Vi måste i stället setill att kvinnorna får och A rbetsmarknads-politiken, m. m. Arbetsmarknadspolitiken, m. m. vill ta de arbeten inom industrin som måste till för attlösa den ekonomiska krisen. Samma, enligt min mening, förenklade synsätt förekommernär det gäller datoriseringens effekter. Datoriseringen drabbar kvinnorna, ochalltså är datoriseringen ett hot mot jämställdheten, kan man höra. Men det ärju ofta de rutinbetonade arbetsuppgifterna som försvinner. Jämställdheten ökarju inte, om kvinnorna fär behålla dessa uppgifter. Därför bör datoriseringenkunna leda till att kvinnor får intressantare och mer stimulerande arbetsuppgiftergenom att de rutinbetonade arbetsuppgifterna datoriseras. Men detta sker naturligtvis inte av sig självt. En passivattityd till den stora förändringen av arbetsmarknaden och av arbetets innehållsom datoriseringen innebär kan i värsta fall leda till att kvinnorna i ställetblir arbetslösa. Därför måste kraven på inflytande och utbildning tillgodoses.Datoriseringen kan och måste göras till ett vapen för ökad jämställdhet istället för att vara ett hot mot jämställdheten. går vi mot en svår tid. Utsikterna för hösten ochvintern är djupt oroande. Ur sysselsättningssynpunkt negativa faktorersammanfaller: den internationella lågkonjunkturen slår hårt mot den svenska arbetsmarknadenoch strukturförändringarna inom både den offentliga sektorn och näringslivetrullar vidare med temporärt svagare efterfrågan på arbetskraft som följd. Menvårt utgångsläge för att klara denna omställning är bättre än de flesta andraländers. Låt oss ta vara på det, finna tröst i det och förvalta det på rättsätt. Vi har en beprövad arbetsmarknadspolitik att fallatillbaka på. Vi har en låg tolerans både politiskt och bland allmänheten motarbetslöshet. Vi är överens om att det är värt stora uppoffringar för att hällaarbetslöshetsspöket ifrån oss. Vi har också en effektiv och väl utbyggdadministration för ändamålet. har t.ex, så mångaarbetsförmedlare som de övriga nordiska länderna tillsammans.Arbetsmarknadsverket och dess regionala och lokala organisation är vana vid attsnabbt få i gång de satsningar som behöver ske. Vi har vidare ansvarstagandeparter på arbetsmarknaden, som medverkar både i förslagsställandet och igenomförandet av arbetsmarknadspolitiken. De har visat, , att deockså medverkar i en ansvarsfull ekonomisk politik genom att teckna avtal sompå sikt stärker svenskt näringslivs konkurrenskraft. har vi vissa outnyttjade marginaler iarbetsmarknadspolitiken. Inom arbetsmarknadsutbildningen kan vi till vinternöka antalet elever med drygt 20 000 jämfört med dagsläget. Samma gällerpersoner i beredskapsarbete. Även här kan vi öka antalet sysselsatta. Stora resurser måste även avdelas föratt undvika att vi hamnar i den situation som många andra länder med liknandeproblem i utrikesaffärerna har drabbats av. Det sätter solidariteten i nationenpå prov. Vi som har ett arbete måste vara beredda på uppoffringar för atthjälpa dem till arbete eller utbildning som går arbetslösa. Det innebär att vimåste kunna acceptera relativt sett större nedskärningar på andra områden föratt värna om sysselsättningen. Nr 1 H Av budgetpropositionen framgår t. ex. att av denökning som totalt '' "' föreslåsinom område på den går ca 600milj. till förstärkta insatser för de handikappade. Det är ett 4 juni1981 uttryckför en sådan prioritering. Av det totala anslaget går ca en fjärdedel till Även i den arbetsmarknadspolitiskapropositionen, som Arbetsmarknads-behandlas här , är generellt settförslagen inriktade på de grupper som politiken, m. m. har den svagasteställningen på arbetsmarknaden, och därtill återfinns förslag som särskiltriktar sig till ungdomar och handikappade. Allt detta går tillbaka på synsättetatt det är en bra hushållning att bedriva en aktiv arbetsmarknadspolitik, ochden främsta resurs som vi har att tillvarata och hushålla med är människorsvilja att arbeta. Det är därför tillfredsställande att det här synsättet finnskvar som en gemensam politisk egendom. För trots mänga hårda, kritiska ord frånsocialdemokraterna måste det enligt min mening medges att det finns - om mananvänder en positiv läsart - en bred politisk enighet om de grundläggandevärderingarna när det gäller arbetsmarknadspolitiken. Låt oss ta det somutgångspunkt för tider som stundar. 22ANNA-GRETA LEUON (s) replik: Först bara några ord om kvinnorna och denoffentliga sektorn. Det handlar ju inte bara om den offentliga sektorn somarbetsmarknad för kvinnorna. Den offentliga sektorn betyder oerhört mycket frånandra synpunkter när det gäller jämställdheten. Barnomsorg, kollektivtrafik ochutbildning är några exempel. Den biten skall man inte glömma bort. sade att vi i första hand måste försökalösa arbetslöshetsproblemen inom ramen för de lediga platser som finns.Tidigare har jag inte räknat upp särskilt mänga siffror, men jagskall räkna upp några . 87 000 människor är öppet arbetslösa. 100 000 ärdeltidsarbetslösa och 128 900 är föremål för olika arbetsmarknadspolitiskaåtgärder. .Många av dessa skulle säkert vilja ha någon av de lediga platsernapå den öppna arbetsmarknaden. Det är ju inom ramen för dessa lediga platser sominan skall lösa de här människornas problem. Alltså 87 000 arbetslösa, 100 000deltidsarbetslösa och 129 000 som är föremål för arbetsmarknadspolitiskaåtgärder. De nyanmälda lediga platserna var 70 000, de kvarståendeknappt 47 000 - hälften mot . Det här räknestycket går inte ihop, och hur mycket dearbetslösa än anstränger sig för att anpassa sig till de lediga platsernaräcker dessa platser inte till. Det som måste till om vi skall kunna klarasituationen nu är framför allt en annan ekonomisk politik, och den måsteregeringen ta ansvar för. sade att det stundar dystra tider medtanke . Den bedömningen delar jag helt. Han säger att vi väl måsteförvalta det hyggliga utgångsläge som vi har. Vår kritik går ut på att det ärjust det som ni inte gör. Ni förvaltar inte utgångsläget väl, ni lyssnar intepå de krav som AMS, LO och TCO kommer med för att vi skall kunna rätta till deproblem som vi har framför oss. talar, liksom andra, mycket omenigheten. Men jag vill påminna om att det är önskedrömmar. A rbetsmarknads-poHtiken, m. m. arbetsmarknadspolitiken är uppbyggd av socialdemokrater.Vi ömmar varmt för den. Vi kan tyvärr inte ställa oss bakom de riktlinjer som IngemarEliasson nu drar upp. Detta framgår klart av vår reservation 1. Grunden saknas.Arbetsmarknadspolitiken är en del av den ekonomiska politiken, men den saknas iden borgerliga regeringens politik. Det är en djup oenighet i dessafrågor, . 23 (vpk) replik: Jag och vpk är oroliga med tank'e pä framförallt dagens uppväxande generation. Det finns inte en ekonomisk politik, enindustripolitik och en arbetsmarknadspolitik som är inriktad på att ge allaett arbete, och det är vi oroliga för. Men arbetsmarknadsministern är tydligen inte orolig. Hansäger att vi skall ha en socialt styrd marknadsekonomi. Det sociala i dennaskall uppenbarligen vara, att när kapitalkrafterna själva inte klara problemen,skall samhället gå in och avhjälpa arbetslösheten. hänvisas det tillatt samhället har svåra ekonomiska problem. Då frågar man sig: Klarar vi då avsysselsättningen? Kan denna marknadsekonomi vara social? Mitt svarar nej. Visatsar nu på balans i utrikeshandeln, med en ohämmad exportinriktning. Där harvi en obalans. Med den nuvarande politiken och åtstramningen kommer vi ocksåatt få en svår obalans på vår hemmamarknad och i vår konsumtion, Det finns ingaarbeten på den reguljära arbetsmarknaden i sikte som skulle kunna suga uppnuvarande och kommande arbetskraft utanför denna arbetsmarknad. Jag skulle vilja fråga arbetsmai'knadsministern: Hur skallvi kunna klara den fulla sysselsättningen? Måste det inte sägas ifrån iklartext snart? Hur mycket arbetslöshet tål vi? Vilka åtgärder skall kunna geoss jobben? Vi kan ju inte bara nonchalera data- och elektronikutvecklingen,strukturomvandlingen och rationaliseringen. Utslagningens mekanism finnsfortfarande. I värt arbetsliv slår vi ut människor. Hur skall vi klaraderas problem? De handikappade skall vi stimulera att gå in på den reguljäraarbetsmarknaden, och vi prioriterar dem vid anslagstilldelningen, sägerarbetsmarknadsministern. Men vad ger det för effekt för de handikappade? Detär ju den stora frågan.