prot · G409114 · 1980-12-31 00:00:00 — Utan att föregripa det pågående utvärderingsarbetet kanskeman ändå vågar ställa frågan: Hur framgångsrik har egentligenindustricentraverksamheten varit? Försvarar uppnådda resultat de högakostnaderna? Skulle man ha fått ut mer av satsade medel om pengarna hade gåtttill att uppföra kommunala industrilokaler? Siffrorna som jag redovisade kanuppenbarligen tyda på det. Avslutningsvis: Är den nuvarande administrativa ordningenden mest rationella? Varför central administration i och ejregionalt förankrad i resp. län eller kommun? Utantvivel finns det många frågor att besvara innan och regeringentar ställning till nya beslut om eventuellt nya industricentra och stöd tillkommunala industrilokaler. Industriministern har också tidigare i 2 dagens debatt påpekat detta. Motden bakgrunden framstår förslagen i den socialdemokratiskareservationen, att redan nu skall binda sig för nya åtaganden i formav industricentra i , , och som något egendomligaoch kanske mer som ett utslag av någon form av demonstrationspolitik: någontingmåste vi ändå göra. Jag vill med detta yrka avslag på reservationen 3 ochbifall till utskottets hemställan avseende punkterna 30-33. Ett annat av de regionalpolitiska instrumenten ärutvecklingsbolagen. Låt mig, herr talman, också något beröra dem i den härdiskussionen. De har ju förts fram som någon form avuniversalmedel för bygder som har drabbats av olika problem. Även till åretsriksmöte har i motioner framförts önskemål om att bilda nya sådana. Utskottet hänvisar till industriministerns uttalande i denindustripolitiska propositionen att ytterligare erfarenheter av de befintligabolagens verksamhet bör vinnas innan frågan om att inrätta nya sådana bolagtas upp till prövning. Detta förefaller vara en riktig bedömning. I en utredningfrån statens industriverk (SIND 1980:14) med titeln utvecklingsbolag-problem och möjligheter har man sökt redovisa hittillsvarande erfarenheter vidde regionala utvecklingsbolagen runt om i landet. Även om nu flera av bolagenverkat , och det därför är vanskligt att dra alltför säkraslutsatser om verksamheten, görs i denna studie, utförd av docenten iföretagsekonomi vid , , en rad intressantaiakttagelser. Man kan inledningsvis notera att de regionalautvecklingsbolagen ofta har tillkommit som ett svar på akuta eller beståendesysselsättningskriser i en region. Uppgiften har varit att skapa nya arbeten. Studien pekar vidare på att flertalet utvecklingsbolagtillkommit utan någon egentlig analys av deras förutsättningar att åstadkommade utvecklingseffekter som allmänt uttrycks i olika slags målbeskrivningar. De tilldelade resurserna har knappast grundats pä någon väluttalad uppfattning om hur stora resurser som skulle behövas för att iutvecklingsbolagets form kunna åstadkomma något resultat. Utredningen konstaterar således att utvecklingsbolagen somselektivt instrument har använts utan att någon egentlig analys har gjorts avförutsättningarna för dessa bolags verksamhet. I politisk mening kantillkomsten av ett utvecklingsbolag sägas vara en framgång för regionen - dådenna särskilt uppmärksammas och särskilda förväntningar kan knytas tillbolagets förmåga att skapa nya jobb. De ständigt återkommande önskemålen om nyautvecklingsbolag tyder onekligen på det politiskt matnyttiga i att verka fördessa utvecklingsbolag -oavsett vad de senare förmår uträtta. Med undantag för Svetab förefaller utvecklingsbolagenvidare ha svårt att i praktisk gärning konsekvent verka utifrån en klartformulerad affärsidé. Mer eller mindre klart finns den visserligen nedskrivenoch kretsar då oftast kring följande områden: företagsbildning på basis av heltnya produkter, företagsutveckling genom tillgång på nya produkter och utveck- ling avbefintlig verksamhet genom kapital och kompetenstillskott. Men den konkreta verksamhet som bedrivits talar ett annatspråk. Nästan genomgående har utvecklingsbolagen gått in i befintligaverksamheter och i dessa tillfört kapital i olika former, i flera fall av renrekonstruktionskaraktär. Den traditionella kreditgivarrollen har dominerat. Den nyskapande delen har varit påfallande begränsad ochtyvärr dåligt harmonierad med målsättningsparagrafens utmanande formuleringar. Det skulle föra alltför långt att här nu meri detalj granska utvecklingsbolagens verksamhet. Kanske skulle flera uppfattadet som något orättvist att ifrågasätta verksamheten med tanke på dels denbegränsade tid verksamheten varit i gång, dels bristfälligt dimensioneraderesurser, dels mycket skiftande regionala förutsättningar. Jag har ändå tycktdet vara lämpligt att i några punkter peka på de många frågetecken och problemsom är förknippade med dessa bolag. En enkel slutsats av mina tankar och av SIND:s utredningär att hela verksamheten med de regionala utvecklingsbolagen noga bör följasupp under den närmaste framtiden innan några nya bolag av liknande slagetableras. Jag håller det inte för otroligt att det inom en relativtsnar framtid behövs en allsidig genomgång av bolagens verksamhet och framtidainriktning för att klarlägga bl. a. bolagens uppgift och roll i relation tillandra resurser -offentliga och privata - som verkar i samma lovvärda syfte,nämligen att utveckla skilda regioners näringsliv. Låt mig avsluta med att något berörastödområdesindelningen och kanske speciellt problemen i sydöstra . Debatten kring regionalpolitiken kretsar i stor - kanskealltför stor -utsträckning kring en inplacering av landets kommuner i olikastödområden, med vilket följer möjligheten att få regionalpolitiskt stöd ivarierande utsträckning. I betänkandet behandlas ett stort antal motioner medönskemål om förändringar i omfattningen av stödområdet samt krav på förändradestödnivåer. Under alla år har stödområdesindelningen utsatts för kritik frånskilda utgångspunkter, allt medan stödområdets geografiska utbredning påtagligtökat. En del av kritiken har riktat in sig på systemets stelhetoch oförmåga att möjliggöra temporära insatser utanför stödområdet. Även omsådana möjligheter faktiskt formellt sett föreligger, har de av olika skälutnyttjats mycket restriktivt. Vidare har kritik riktats mot den påfallande restriktivainställningen vad gäller stödklassificering av kommuner i sydöstra ,vilka kan redovisa strukturproblem av mer permanent slag liknande dem somåterfinns längre norr ut i landet. Dessa strukturproblem tillsammans med kraftiganeddragningar inom länens skogsindustri samt glasindustrins mångåriga kamp föröverlevnad noteras också av utskottet. a. pekar man på den högaarbetslösheten i kommun i . Även i fråga om ett par avKalmar läns kommuner, vilka ingåri stödområdet, noterar utskottet sysselsättnings- Nr 114 problem av allvariigare slag. Utskottet betonarvidare att regionalpolitiska synpunkter måste väga tungt g gprj] \gi vid ställningstaganden iolika decentraliseringsfrågor som eventuellt kan _ Vadriksdagen i olika sammanhang sagt om sydöstra som lämpligtutlokaliseringsalternativ äger enligt utskottets uppfattning förfarandegiltighet. Ursydöstra synvinkel framstår därför utskottets förslag att temporärt geOlofströms kommun regionalpolitiskt stöd motsvarande den nivå som gäller förstödområde 4 såsom intressant. Utskottet betonar dock -och det bör understrykas- att insatserna i kommun får ses mot bakgrund av de särskildaproblem som kommunen nu brottas med. Enligtmin mening bör detta kunna öppna vägen för en något friaretidsbegränsad användning av stödinsatserna i andra problemkommuner i sydöstraSverige. Förhoppningsviskommer den regionalpolitiska proposition som läggs fram under nästa riksmöteatt innehålla förslag om mer flexibla och ändamålsenliga grunder för exempelvistemporära stödinsatser utanför ett geografiskt mer begränsat permanentstödområde. Tillsammansmed en generellt verkande regionalpolitik, kombinerad med selektiva insatservia länsstyrelserna ute i länen, bör en sådan politik bli mer slagkraftig änden hittillsvarande; allt under förutsättning att en framåtsyftande,resursskapande ekonomisk politik förmår uppnå balans i den svenska ekonomin,skapa nya resurser och återväcka framtidstron i ett industriellt utvecklatSverige. Med det anförda vill jag avslutningsvis yrka bifall till utskoftetshemställan på samtliga punkter. Under detta anförande övertog förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. Anf.36 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Jagfår meddela att anslag om kvällsplenum nu uppsatts. Anf.37 () replik: sade att del var arbetskraftskostnaderna och densolidariska lönepolitiken som var orsaken till en mängd av det här landetsproblem och till den sysselsättningssituaticm som vi har etc. Jag skall intenärmare gå in på det, därför att vi får - som han själv nämnde - tillfälle attåterkomma till detta. Men jag kan lugna honom med att säga att Sverigeslöneläge ingalunda ligger högst i OECD-området. Det har den våldsamma inflationsom vi har fått sedan den borgerliga regeringen tillträdde samt de magraavtalsuppgörelser som vi har haft sett till att reglera. Jagnämnde i mitt inledningsanförande att den första förutsättningen för att viskall kunna bedriva en regionalpolitik är att det finns arbeten, att det finns någontingatt lokalisera. Jag ställde frågan till ett antal borgerliga ledamöter här ikammaren, där samtliga partier nu är representerade: Vem skall skapa jobben närman nu drar ner på den offentliga sektorn, när man minskar på industrisidanosv.? Jag har emellertid inte fått något svar. I stället för att svara på detundrade AndersHögmark vad jag själv har för förslag. Ja, jag kan hänvisa tillalla de socialdemokratiska motioner som väckts om näringspolitiken och denekonomiska politiken m. m. Där sägs att krav skall ställas på de företag somfår stöd osv. Men jag skall inte gå in på alla de motionerna. Tydligen kanAnders Högmark inte ge något svar, men jag skulle kunna göra det; Det bästareceptet jag kan ge är att vi finge en socialdemokratisk regering.Då kanske jobben kunde skapas. 38 () replik: Att bara tala om att den ena eller den andraregeringen kan skapa jobb så eller så är att göra det väldigt enkelt för sig.Jag skulle vilja säga till att ser man sig omkring i vårtsamhälle och ute i världen, så kan man konstatera att det finns ettutomordentligt stort antal behov att tillfredsställa. Det finns många, mångaangelägna områden som bör kunna vara intressanta för svenskt näringsliv. Detviktiga är att det finns människor som kan förmås att se var behoven finns ochatt genom aktivt företagsledarskap med duktiga medarbetare och med lönsamhetdriva en sådan verksamhet. Behoven finns, och det gäller bara att tillfredsställadem med ett engagemang. Då krävs det att vi har rimlig'kostnadsnivå,företagsledning, yrkesarbetare och anställda i övrigt som förmår dra i gångdetta. Det finns ingen patentlösning när det gäller vem som skall skapa nyajobb, men det är i och för sig ute i det privata näringslivet som man kan dra igång verksamhet, om det finns sådana incitament som god lönsamhet och en godmarknad. Jag kan ha viss förståelse för attBernt inte vill diskutera arbetskraftskostnaderna. Man kan hänvisa tillstatistik av skilda slag, men jag skulle vilja ställa en liten samvetsfrågatill . Tror inte att den glasindustri som är så välföreträdd i våra län, och , hade haft något mindre problemom man för fem på olika håll hade diskuterat löne- ochkostnadsutvecklingen? Jag är helt övertygad om att det finns äldre människorsom blivit utslagna men som skulle ha föredragit att jobba för något lägre lönom de hade fått bo kvar i sin hemtrakt under slutet av sin yrkesverksammaperiod. kan ju gå ut i sitt hemlän och fråga - jag tror att hanskulle få det svaret. Det kanske är därför som inte villdiskutera den här frågan just . 39BERNT () replik: Det är litet märkligt att en riksdagsledamotsom kommer från tycker att glasarbetarna har för bra betalt ochatt de borde ha varit tacksamma om de hade fått jobba för litet lägre lön. Jagtror inte att man har den uppfattningen vid glasbruken. Men det var inte detsom frågan gällde, utan den gällde vem som skulle skapa jobben. AndersHögmark säger nu att visst finns det stort behov av arbetstillfällen. Ja, det ärju det jag har stått här och talat om . Men vem skall skapa Nr 114 Vem skall ta fram de jobb som behövs? Ingen harkunnat ge ett besked om det. Man säger bara att det finns stort g anril 1981 Från regeringspartiernas sida har man ju inte kunnat tala om hur viskall komma ur krisen. Ni gick tidigare ut och sade att arbetslösaResionalpolitiken ungdomar i lägre åldrar skulle få börja på gymnasieskolan istället för att få beredskapsarbete, och så tog ni bort de beredskapsarbetensom fanns. upplever vi att ungdomarna inte kommer in på gymnasieskolan.Ni kan ju inte ge besked på någon punkt om hur vi skall klara oss ur krisen -hur vi skall skapa de jobb som behövs. I den ekonomiska situation som landetbefinner sig i behövs alle man vid pumparna. Man får inte tillåta arbetslöshetså som ni gör . 40 () replik: Det är ju ett gammalt känt debattrick attställa frågan: Har ni för mycket betalt? Det finns inte många människor isamhället - måhända någon enstaka - som tycker att de har för bra betalt. Men ivalet mellan att få en löneökning som gör att verksamheten inte kan fortsättaeller att ha jobbet kvar är jag övertygad om att fler och fler människor väljeratt ha kvar jobbet. Fler och fler frågar sig: Till vilket pris beviljar vi ossför höga löner? Men, som sagt, går man ut på arbetsmarknaden och frågar omlönerna är för höga får man nekande svar, oavsett om man ställer frågan iKronobergs län, i län eller i andra delar av landet. Vem skall skapa jobben? Vem var detsom skapade arbetstillfällen i och drog uppvårt välstånd? Var det den socialdemokratiska regeringen, eller var det svensktnäringsliv? Förmodligen regering och näringsliv i god samverkan. Jag ärövertygad om att näringsliv och regering i fortsatt god samverkan kanåstadkomma nya jobb i , under förutsättning att vi kan klara deninternationella konkurrensen och har ett kostnadsläge som gör produktivainvesteringar mer intressanta än olika former av finansiella transaktioner, somman tyvärr sysslar med alltför mycket. En ökad lönsamhet i näringslivetär den bästa garantin för jobben. Svenskt näringsliv har inte så tappat sugenunder att det inte kan leva upp till modell,som skapade ett högt välstånd i det här landet. 41HANS (); Jag skall avstå från att framföra principiellasynpunkter på regionalpolitiken. Det har redan gjorts från vårutskottsgrupp. Jagskall i huvudsak uppehålla mig vid reservation nr 6, somberör förhållandena i . Redan vid förra årets behandling av regionalpolitikenuppehöll sig den socialdemokratiska riksdagsgruppen vid de dramatiska förändringaroch försämringar av sysselsättningen som kunde konstateras i län.Genom motstånd från kammarens borgerliga ledamöter - också de från Värmland-kom positiva åtgärder till stånd endast i ringa utsträckning. Nr 114 ärattbeklaga.Deavossföreslagnaåtgärdernahadebehövts,förunderdetår Onsdagenden " S" sedan frågan senastbehandlades i kammaren har svårigheterna 8april''l981 ytteriigare accentuerats. Ytterligare nära 2 000 arbetstillfällen har försvunnit bara inom industrin i En radföretag, däribland de större i länet, har aviserat betydande neddragningar.Arbetslöshetssiffrorna ökar oroväckande, och länets egna resurser är hårtansträngda. Man behöver inte särskilt länge fördjupa sig iutskottsbetänkandets statistik för att inse att behovet av särskilda åtgärderför kvarstår och har förstärkts. Men utskottets värdefulla statistiskaredovisning ger naturligtvis inte hela bilden av svårigheterna. Den dramatiskaförändringen framgår inte, ej heller de påfrestande kraven på den omställning,för både anställda och företag och inte minst för kommuner och landsting, somerfordras för att snabbt anpassa sig till en starkt förändrad situation. Den socialdemokratiska riksdagsgruppen har därför funnitskäl föreligga att i sin helhet ställa sig bakom motion 1472 av m.fl. Ett bifall till däri framförda förslag skulle väsentligt kunna förbättrasituationen i länet. Utskottet konstaterar , i likhet med föregående år,att problemen på den värmländska arbetsmarknaden är stora. Det är minst sagtförvånande att utskottsmajoriteten mot bakgrund härav icke i nämnvärd grad villvara med om att föreslå åtgärder som kan medverka till en förbättring avsituationen. Utskottet föreslår att av de regionalpolitiska medlenskall få disponera 20 milj. kr. för fortsatta åtgärder för att främja denindustriella utvecklingen i länet. Reservanterna vill också anvisa 20 milj. kr., varav 10miljoner skall reserveras för ett utvecklingsbolag och 10 miljoner förkommunala industrilokaler. Det är ingen särskilt upphetsande skillnad emellanutskottsmajoritet och reservanter på den punkten. Skillnaden ligger i stället i att detta enligtreservanternas mening är helt otillräckligt för att komma till rätta med desvåra problemen i och att vi därför föreslår ytterligare åtgärder.Varför vill inte utskottsmajoriteten t. ex. vara med om tidigareläggning avnödvändiga landstingsinvesteringar i byggnader och anläggningar? har,som utskottet självt noterar, en mycket hög andel arbetslösa inom byggsektorn.Ökade landstingsinvesteringar skulle också ge betydande multiplikatoreffekter. Utskottet hänvisar i denna del liksom föregående år tillsitt tidigare uttalande att sysselsättningsproblemen i ett längre perspektiv inte kan lösas genom enständig utbyggnad av den offentliga verksamheten. Mot vem riktar sig detta uttalande? Är det verkligen någon som påstått detta? Eller är uttalandet möjligen en förtäckt kritik av arbetsmarknadsministern, som enligt meddelande under gårdagen skulle lägga fram förslag om tidigarelägg ning av statliga byggen med ? Vad är det i detta sammanhang för skillnad mellan tidigareläggning av statliga byggen och tidigareläggning av landstingskommunala och kommunala byggen? 58 Att bifalla motionen i denna delskulle vara en bra åtgärd för att komma till rätta meden del av de svåra omställningsproblemen. I motionen redovisas konkretaprojekt, som landstingen omgående kan starta och som är belägna i svårt utsattaområden. tvingas landstingen och kommunerna i stället att begränsa sinaktivitet genom att regeringen i sin proposition om den kommunala ekonomin, somjag förmodar kommer att få de borgerliga riksdagsledamöternas stöd, berövarkommunsektorn i ca 100 milj. kr. får genom utskottets förslagett tillskott på 20 milj. kr. för särskilda åtgärder, men kommer sannoliktsenare att berövas 100 milj. kr. av sina tillgångar. Inte löser mansysselsättningsproblemen på detta sätt, och inte får en arbetslösbyggnadsarbetarkår jobb genom sådana åtgärder! I den socialdemokratiska reservationen nr 6 behandlasockså andra frågor av betydelse för . Jag skall emellertid här icke geen redovisning för vart och ett av dessa förslag. I den åberopade motionenfinns flera förslag till åtgärder, och flera behandlas av andra utskott. Av vad jag sagt framgår redan att nu har möjlighetatt på ett konkret och handfast sätt ge det stöd som länet så välbehöver för att komma till rätta med en svår situation, en situation som såtydligt redovisats av ett enigt arbetsmarknadsutskott. Det kan inte vara så att ett län som medgynnsamma förutsättningar för en positiv utveckling skall lämnas i sticket.Särskilda resurser måste sättas in för att hejda ytteriigare försämring och föratt förbereda en lugn strukturomvandling. Länet är rikt på naturresurser och på yrkeskunnig arbetskraft,det har en väl utbyggd offentlig sektor och en god privat service. harockså visat att man är beredd att, så långt de egna resurserna räcker, ta varapå länets utvecklingsresurser. Men de egna resurserna är otillräckliga. Detkrävs att riksdag och regering är beredda att vidta särskilda åtgärder för attvända den allvarliga och negativa utvecklingen. Jag lyssnade till industriministern. Hanbetecknade de socialdemokratiska reservationerna som allmänt hållna och fögaoffensiva. Mot bakgrund av detta uttalande skulle det haft ett betydandeintresse att höra industriministern karakterisera sin egen proposition. Detoffensiva jag har kunnat finna i den och i industriministerns uttalanden här är löftet att det skall komma en annan proposition i stället. Om nu reservationen är så måttfull som industriministernvill göra gällande kan man verkligen fråga sig vad det finns för skäl för deborgerliga ledamöterna att inte stödja den. Då kan den inte vara särskiltupphetsande! Nog borde man kunna sträcka sig så långt att man lämnar sittbifall till en enligt industriministern så föga offensiv och väldigt måttfullreservation som denna! Jag ber,fru talman, att få yrka bifall till reservation nr 6. I detta anförande instämde , ,, och Bo Finnkvist (alla s). 42ELVER () replik: refererade till fjolåretsdebatt när han tog sats i ett nytt inlägg här . Och mycket av utskottetsskrivning påminns vi om när vi läser det betänkande vi behandlar . Vi har uppmärksammat alldeles speciellasituation. Det gjorde vi genom ett extraordinärt stöd som kommit tillgod användning, och vi gör det också . Det är , Bergslagen ochOlofslröms kommun som särskilt kommit i åtanke när arbetsmarknadsutskottetansett att vi behöver göra särskilda insatser. Vad är det då som kan vara upphetsande eller inteupphetsande - för att tala med ? Var finns det väldigamotståndet någonstans? När det gäller att göra särskilda insatser för ärvi helt överens. 20 milj. kr. extra anser både majoriteten ochsocialdemokraterna att vi bör satsa på . Därom är vi helt ense. Det vi inte är överens om är hur man skulle kunna användadessa 20 milj. kr. På den punkten är jag inte upphetsad men mycket förvånadöver socialdemokraternas ståndpunkt. De säger att länsborna inte kan fåbestämma hur dessa 20 milj. kr. skall komma till användning, utan det måste vigöra här i kammaren. Därmed binder de upp dessa pengar. Från majoritetens sida menar vi att det måste vara riktigtatt länsmyndigheterna, företagen, facken och andra som deltar i denvärmländska problemdiskussionen hemmavid får ett ord med i laget innanregeringen tar ställning. Därför konstaterar vi med ledsnad att vi inte kundehålla ihop på den punkten. Jag skulle vilja upprepa min fråga från inledningen;Varför skulle vi inte kunna tillämpa den ordningen också i , HansGustafsson, att man där kan fä ett stort inflytande på hur pengarna skallanvändas? Varför har inte det förtroendet för värmlänningarna,när han har det för andra länsbor i andra delar av ? Sedan till det här med tidigareläggning avlandstingsbyggnationer. Det är klart att det skulle vara väl, om vi hade gottom pengar och om det inte fanns några principiella hakar, att säga att här gervi till alla som behöver. Problemet är ju bl. a. att det är så många sombehöver. Tittar vi på de olika landstingens bärkraft ochmöjligheter, finner vi kanske att inte bara skall komma i fråga.Blekinge län och har den högsta landstingsskatten, och fem länhar högre landstingsskatt än . 1980, som är avläsbart,hade nio län lägre skattekraft än det län som är aktuellt. Hur skall vi i utskottet argumentera när andra län kommermed liknande krav som är lika välgrundade som de värmländska? Jag tror att vihar gjort en rimlig avvägning när vi konstaterat att behöver insatsermen att dessa skall läggas upp i de former som utskottet har föreslagit. 43STEN () replik: Nr 114 Eftersom kritiserar oss i utskottsmajoriteten den för attinte följa socialdemokraterna när det gäller , måste jag g För det första kan vi inte sitta här i ochskriva en bruksanvisning Resionalpolitiken för hur pengarna skall användas. Det måste rimligen göras en lokal anpassning med hänsyn till deförutsättningar som råder i , och länsmyndigheterna vet ju bättre än vihur man då skall göra. För det andra har socialdemokraterna demonstrerat enmotsägelsefull syn i den senaste tidens debatt om den offentliga sektorn. Ireservationen här berörs också den offentliga sektorns fortsatta utbyggnad, menjag konstaterade tidigare att har tagit upp detta på ettsätt som starkt avviker från den syn som socialdemokratin har företrätti debatten.