prot · G409116 · 1980-12-31 00:00:00 — Jag menar att jag i detta fall måste agera som jag gör. Även om det ärnågot som inte skall ske ofta får man ibland lov att vara rent saklig ochstrunta helt och hållet i partipolitiken. 22LARS-OVE (vpk): Utvecklingen i den svenska stålindustrin ärfortsatt negativ. Den här dagen är väl en av i Spännarhyttansproduktion. Det kanske är något att lägga märke till. Handelsstålsindustrinupplever nu mycket stora problem. har kommit ner till nära en halvering avsin råstålsproduktion - från 4 miljoner årston till 2 miljoner årston. Efterstrukturplanen har drastiska förändringar genomförts viaåtgärdsprogrammet 1979, perspektivplanen 1980och perspektivplanen 1981. Med denhär takten får vi vänta oss nya revideringar . Specialstålsindustrin haltar vidare i den kapitalistiskakrisen. Ännu har inga drastiska förändringar skett, men om ingenting görskommer specialstålsindustrin att få den strukturomvandling somhandelsstålsindustrin varit utsatt för. En fingervisning får vi genom NybyUddeholm, där stålverken i och drabbas hårt, framför alltdet senare verket. De mindre handelsstålverken kräver en samordning, inte ennedläggning - de måste få sin plats i den svenska stålproduktionen. Men denlåtgåpolitik som är förhärskande kommer att innebära inskränkningar ochnedläggningar allteftersom. Man skall tydligen ta ut vad man kan i de mindrehandelsstålverken utan att göra några nämnvärda nyinvesteringar. Stålindustrins förutsättningar är underordnade deninternationella kapitalismen - dess lönsamhet, dess prissättning och dessarbetsfördelning. Det är det nya som kommit till . För vårafrämsta handelspartner, främst i , drabbas den egna stålproduktionen avkrisen. De genomför samma typ av åtgärder som i ; rationaliseringar ochnedskärning av produktionen. Den internationella stålkrisen innebär dessutom att varjeland ser om sitt hus och stävjar importen. försöker man exporteramer. Det är just den förändringen som är så tydlig i . Sammanlagt har vien stålexport på och en lika stor import. Importen av stålprodukter under1970-talet har ökat från av det vi förbrukar. Importandelen är när det gäller handelsstål. Det importerade specialstålet utgjorde år 1979hela av förbrukningen i vårt land. Det kan jämföras med siffran år1970. Denna importandel är, sett från internationell synpunkt, ovanligt storför ett stålland. och anser att en importandel på ärför hög och begränsar importen. Det är detta perspektiv som är oroande. Vart ärvi på väg? Fortsätter utvecklingen kan nästan hela den svenska stålindustrinslås ut. i denna debatt skall industriministern svara på en interpeilationom just vilken nivå vi skall ha på vår stålindustri. Den förtvivlan som finns ute bland de vanligastålarbetarna inför denna omställning kan illustreras med en stencil som sattesupp på anslagstavlorna när Domnarvets metallurgiska enheter slogs igen. Det varen anonym stålarbetare som, med anledning av att de s. k. övertaligastålarbetarna hade dirigerats ut till för att där flytta någrabyggnader, skrev följande: "Turistmåli , norr . PåBorlänge hembygdsgård, kallad 'Gammel-gården' kan man numera Stålindustrin, m. m. Stålindustrin, m. m. mellan7.00-16.00,, bese livs levande järnbruksarbetare. Initiativet har tagits tilldetta arrangemang, sedan man konstaterat att arten är utrotningshotad. Initiativet syftar dels till att bevara ett fåtal tilleftervärlden, dels att så många som möjligt ifrån våra storstadsregioner skallkunna på nära håll bese denna märkliga art. I sina tidstypiska brandgula overaller utgör arten ettpittoreskt intryck bland de vackra 1800- och 1700-talsbyggnaderna. Det gälleratt skynda på om man skall hinna bese denna märkliga art av släktet arbetare.Om några år kan arten vara utdöd! Genom en målmedveten och kraftfull insats av landetsregering, med sikte på turist- och miljöfrågorna, kan man nu äntligen besökaGammelgården utan att besväras av den tidigare så besvärande röken ifrån detnärbelägna järnverket." Detta var en röst från dem som inte så ofta brukar ge sigin i ståldebatten. Stencilen sattes alltså upp när en hundraårig tillverkningav malm i Domnarvets jernverk upphörde. Men illustrationer kan ges från ett högre plan. I bilagantill rapporten för välfärd till 1981 sägs: Men i stora delar av branschen pågår en planlös utarmning.Och det är svårt att se vilka följder den får. Den utvecklingen måste hejdas,och det kan bara ske med samlade och gemensamt planerade insatser. Slutsatsen t denna rapport är att måste få enindustripolitik på stålområdet. Ja, det är så sant som det är sagt. Men fråganär: Vad skall den innehålla? Stålindustrins roll och omfattning måstebestämmas. Regeringen och industridepartementet kan - att döma av vad jag harhört av dagens debatt - bara se underkastelse under det internationellastålkapitalet. Jag återkommer till vad industriministern hade att säga omdetta. Ett intressant konstaterande som kanske kan påverkapolitiken framöver är att av svenska folket i alla opinionsundersökningarnu stöder socialdemokraterna och vpk. Det är kvar tillvalet, och det kan bara sluta på ett sätt - de borgerliga partierna hamnar iminoritet. Från min utgångspunkt som stålarbetare vore det intressant att fåveta hur socialdemokraterna ser på den svenska stålindustrins omfång, roll ochinriktning . I socialdemokraternas stålmotion framkommer ingenting somger anledning till optimism. Samarbete, utredning, samordning, samverkan ochen plan - det är kraven i de principiella avsnitten. Men den stora frågan ärefter vilken politisk inriktning detta arbete skall ske - och den frågan ärpolitisk. Hur skall den framtida stålindustrin se ut? Skall ävensocialdemokratin, om det blir en borgerlig valförlust 1982, dansa efter detinternationella stålkapitalets pipa? Underkastelse under det internationellastålkapitalet har vi nu levt med i många Herrans år. Skall underordna sig de internationella trusterna?Vpk svarar nej på den frågan. Transnationella bolag utsuger arbetskraft ochråvaror i tredje världen. De använder billig arbetskraft för att brytajärnmalm. enav den nuvarande politiken kommer de att slå ut gruvor och stålverk i . Mendetta kan inte pågå så länge, eftersom allt fler länder kastar av sig oket avutsugning och förtryck. Det hela kommer i en annan dager när dessa ländersjälva vill använda sin malm och sina järnverk för sin egen industrialisering.I detta läge kan inte de svenska malmtillgångarna och stålverken stå obrukbara.Vi har råvaran, vi har kunnandet, och därför måste vi, som vpk kräver imotionen, bygga ut och bevara stålindustrin. I ett globaltfördelningsperspektiv kommer nämligen våra råvaror och vår stålhantering att iframtiden spela en mycket betydelsefull roll. Utskottethar inte nämnvärt bemödat sig att kommentera de här aspekterna på vårstålpolitik utan har enhälligt avstyrkt vårt yrkande. Jag tycker det är trist.Men det visar litet av kortsiktigheten i de borgerliga och socialdemokratiskapolitikernas behandling av stålpolitiken. Vpkanser att grundvalen för en ny gruv- och stålpolitik måste vara att hela gruv-och stålindustrin nationaliseras och samordnas i ett svenskt metallbolag. Mankan orda mycket om hur ett metallbolag skall se ut. Gruvindustriarbetareförbundetvar för två i sin utredning inne på samma tanke. sju distrikt i Mellansver-gie har sammakrav. De som kämpar för att bevara sina jobb inom stålindustrin framför sammakrav. Vi måste alltså samordna denna industri i ett svenskt metallbolag. Vidaremåste gruv- och stålindustrin byggas upp efter samhällsekonomiska intressen.Satsningen måste göras på ny teknik och nya produkter med en högt drivenförädling och ett brett produktsortiment. Gruv- och stålindustrin samtverkstadsindustrin måste planeras ihop. Integrering är en av dagens svagheter,som måste bH vår styrka. Nya marknader inom landet måste skapas genomen offensiv industripolitik. Självförsörjningsgraden för stålprodukter måsteökas. Långsiktiga handelsavtal med planekonomier och länder i tredje världenmåste eftersträvas. Och inom stål- och gruvsektorn och även verkstadsindustrinmåste en samhällsstyrd forskning och utveckling bedrivas. Processteknik,vidareförädling och gruvteknik måste utnyttjas även i det här landet. När detgäller den teknik vi kan skapa måste vi sätta de nyaråjärnsprocesserna, som är baserade på malm, i bruk. Det gäller Elred-, Inred-och plasmasmeltmetoderna. Detbrådskar med beslut, och vi kan inte vänta på att svensk industri avkommersiella skäl skall komma på att det är dags att investera på detta område.Det finns en bred insikt bland de arbetande om att man måste ta till varadetta, och den insikten finns även inom företagsamheten. Samhället måste tasitt ansvar och snabbt vara med och besluta att de här processerna tas i bruk. Menvad som är kännetecknande för utvecklingen på detta område är att deteknologiska framsteg som vi kan göra skall exporteras. Det som liggernärmast fill hands är att alla framsteg skall gå på export och inte växa upp iSverige. Det är samma metod som används när det gäller gruvnäringen - manlägger ner svensk gruvindustri medan dess teknik exporteras fill 3Riksdagens protokoll 1980/81:116-118 Stålindustrin,m. Stålindustrin, m. m. utlandet.Industriministerns förhoppningar på den svenska industrin och hans syn på detsom redan har hänt är förhoppningar som förbleknar och kan ställa hela regionerutan den teknik som är så nödvändig. Övergång från malmbaserad till skrotbaserad råjärnstillverkningpågår i nästan hela världen. För tillfället är den skrotbaserade tillverkningenbilligare än den malmbaserade. Om man gör så kortsiktiga bedömningar förändrashela strukturer inom stålindustrin, framför allt i . Nedläggningen av den malmbaserade råjärnstillverkningenhar gått slag i slag. Just avställs Spannarhyttan, som är en av Europasmodernaste anläggningar. Varför denna för råjärnsförsörjningen viktiga delläggs ner är helt obegripligt. Men ur lönsamhetssynpunkt anser tydligenherrarna i ASEA;s bolagsledning det helt befogat. genomför SKF enintensiv kampanj för att få tillräckligt med skrot. Men vi skall då inte glömmaatt SKF lade ner sin hytta i . Vad som står på dagordningen är att skrotmetallurgin iSverige måste anpassas till det inhemskt fallande skrotet. Något annat måste påsikt vara förödande. T. o. m. industriministern har insett att både priseroch tillgång kan bli ogynnsamma. Det är en hoppfull insikt, men jag anser attNils Åsling inte tar sitt ansvar som industriminister - han tror att branschensjälv kan klara av detta. måste ta initiativ för att samordnametallurgikapaciteten för handels- och specialstålsindustrin. På det sättetkan man minska importen av skrot och säkerställa tillgången på malmbaseradmetallurgi. För vpk är det självklart att Spannarhyttan måste räddas åteftervärlden, inte som ett historiskt monument över bolagsherrarnasdumdristighet utan som en livskraftig produktionsenhet. Den är inte olönsam,som man vill påstå. Den blir med stor säkerhet lönsam i den framtidaståltillverkningen i . I diskussionen om Spännarhyttans vara eller intevara får vi inte heller glömma den skrotbrist som finns . utveckling har jag inledningsvis beskrivit - deständiga omrevide-ringarna, den s. k. kvartalspolitiken. Inga planer hållslängre. är föremål för storfinansens utpressning - på annat sätt kan detinte tolkas. Vid de fackliga förhandlingarna, vid MBL-förhandlingarna, i detMBL-träsk som fackföreningarna är i, framkommer det ständigt och jämt att StoraKopparberg, och har vetorätt i fråga om alla åtgärder sominte är kommersiellt lönsamma. Det hindrar utvecklingen, trots att det inombranschen finns insikter om att man bör satsa på projektet. Gamla NJA i utvecklas alltmer i riktning mot ettMinistålverk 80. ställs en hytta av. Investeringarna i valsverkskapacitet ärnästan obefintliga. I Perspektivplan 81 hotas det direkt med ytterligareneddragning av hyttans produktion, om inte profiler och specialprodukter inomSSAB visar lönsamhet. I skall den lilla hyttan ställas av. Den skallläggas i malpåse. Det är det nya sättet att lägga ned en verksamhet - manlägger den i malpåse ett tag och sedan tas den aldrig upp igen. På det sättetblir det litet lugnare på arbetsplatsen. Direkt har man också uttalat ett hotmot hela - blir inte grovplåten lönsam kommer hela driften i fara.Det står i klartext i pressmeddelandet från SSAB-ledningen. Det är detta somarbetarna i har upptäckt. Och det hotet vilar överhela järnsamhället. Vid Domnarvets i har vi förloratmalmmetallurgin och ett mediumverk. Och enligt Perspektivplan 81 skallelektroståls-investeringar endast utnyttjas som konjunkturregulator. Man räknaralltså med att satsningen på elektrostål blir liten. Det innebär en ytterligareökning av antalet övertaliga. Denna elektrostålsinvestering på många miljonerkommer att bli olönsam, och därmed kommer den också att upphöra. Det ärdet hot som vilar över den satsningen. Satsningen på tunnplåt skall bli ;s räddning. Jag hartidigare i det sammanhanget givit uttryck för farhågor. Jag anser att densatsningen är för smal - de marknader som man avser att gå in på kan bli starktvikande. Jag tror inte att vi skall dra några långtgående slutsatser att densatsningen kan bli räddningen för . De senaste investeringarna har ännuinte fullföljts. Det kan bli drastiska nedskärningar långt utöver vad somförestår . Framför allt gör, som jag ser det, den nuvarande inriktningenav handelspolitiken att det kan bli stora komplikationer att få demarknadsandelar som man säger sig vilja ha. Investeringarna i måste i första hand ske med siktepå . Därför kan man inte tillåta några ytterligare nedläggningar.Inte minst måste kapital satsas på forskning och utveckling. Vid startställdes stora förhoppningar på stålmanufaktur, en gren av manufaktureringensom skulle utveckla användandet av stål. Men med den kommersiella lönsamhetensom riktmärke skall det först visa sig lönsamt, innan det blir några nyasatsningar. Alltså; det är kortsynt och det blir ett stopp. Avgörande är naturligtvis att sätter fart påindustrin. Det måste skapas en industripolitik för . Insatsvarorna isvensk industri bör inte importeras, och det svenska byggandet måste sättas igång. måste se våra basnäringar på ett speciellt sätt: de ärbasnäringar som behöver hela samhällets stöd. Investeringar måste ske i dessabasnäringar. Det vill vi inom kommunisterna kallasamhällsekonomi. Det måste vara fel att importera stål, eftersom vi väl ändåbehöver stål. De som säger att det framöver skall vara kommersiellt lönsamt ochmenar att vi skall importera kommer att verka för en väldig snedbalans i vårhandelspolitik. Investeringar görs på kort sikt. I varje företag görsinvesteringar på det lokala planet, och här är fackliga företrädare med. Menenligt de riktlinjer som vpk har lagt fram i sin motion skall investeringar skeför framtiden. Det gäller integrerad produktion med kontinuerligt flöde, vilketinnebär produktion hela vägen från metallurgi till manufakturering. I dettasammanhang är det livsviktigt för , och för dem som försörjer sig inomstålindustrin, att det satsas på de nya råjärnsprocesserna och att de tas ibruk . Ett av de kanske mest olustiga inslagen beträffande SSABär avskiljningen av vissa anställda, som anses vara icke fullt värdiga en platsi produktionen. De är s. k. övertaliga. Övertaliga när det gäller vad? När detgäller produktionen eller ett arbete? Är inte detta en människosyn, som intealls Stålindustrin, m. m. Stålindustrin,m. stämmer överens med densom vi bör ha i det här landet? De här människorna, det kan vara uppemot 2 000i , väntar väl i stort sett på avsked 1983, om den nuvarande politiken fårfortsätta. Revideringsplanerna inom är ju inte gynnsamma för dem som är,som det heter, övertaliga. Etthinder för den utveckling som vpk förespråkar är naturHgtvis konsortialavtalet,där man talar för företagsekonomi och affärsmässighet. Detta hindrar det mestanär det gäller utvecklingen. Vi vill ha de nya riktlinjer som jag harpresenterat här. Industriministern har sagt att han tycker att synpunkterna ärbra för svensk industri framöver. Som jag sade förut har socialdemokraternainte reagerat mot konsortialavtalet - inte när det slöts och inte heller nu.Därför skulle jag gärna vilja fråga med tanke framöver:Är ni med på att detta skall vara riktlinjerna för ? Är det affärsmässighetoch företagsekonomi av typ som skall gälla som riktlinjer? Oavsett om manhar majoritet av det ena eller det andra slaget är det ju de här riktHnjernasom bestämmer. Föratt få en förändring måste vi få bort och ur och , där industriministernmedverkade, måste upphävas. kräver storfinansens bolag pengar för sina gamlalager. har de fått ett jätteöverpris för sina konkursfärdiga verk. Ivilket annat sammanhang som helst där man upprättar en vanhävdslag skullevederbörande bli skadeståndsskyldig. Men här är det tydligen inte på detsättet. Industriministern säger att det skall bli överläggningar . Vifår se, heter det, om de privata ägarna vill investera någonting. Medden erfarenhet som de arbetande har - de som varit med i MBL-förhandlingar ochsom har sett dessa bolags agerande - kan dessa inte ha stor tilltro till att degör någonting. Bolagen måste tvingas till någonting. Vidbildandet av ställde storfinansen de lönsamma delarna utanför. Staten fick kasta in pengar för konkursboet. Kraftförsörjningenbör alltså snart komma i samhällets händer och i förlängningen hamna i . Vattenfallförsöker nu köpa kraft av . Det sker till överpris. Åtminstone är deexperter jag har konsulterat överens om att det är ett kraftigt överpris. Affärenskall godkännas av enligt vad jag förstår. Men finns det någon somskulle kunna tro att köpesumman hamnar i utan påtryckning?Egentligen skulle hela beloppet ingå i . Det vore logiskt i detta läge. Omdet fanns någon moral hos och skulle denna miljard hamnai . Men finns det ingen moral, och då återstår bara det samhälleligatvånget. Enav de större frågorna för basnäringarna är: Skall vi ha några gruvor kvar iMellansverige, i över huvud taget? Gruvani är dömd till nedläggning. Det sammanhänger i stora drag medSpännarhyttans nedläggning. vill lägga ned , och det Den är olönsam, säger man. Det var ocksåutgångspunkten inför marsmötet i SSAB-styrelsen. Men först skall man titta på den internationella bilden.Järnmalmen är ingen oändlig resurs som vi bara kan slösa bort. Nej, i tredjevärlden finns det malm, men om man bara skall komma i närheten av i-ländernasstålproduk-fion behöver man sina i , och AustraHen föratt täcka sitt behov. och Bergslagens fyndigheter måste dåutnyttjas på den "traditionella" marknaden. Men är det baraekonomiska hänsyn som dödsdomer gruvorna i Bergslagen. Behoven av finns.Därför är det nödvändigt att investera i första hand de 30 miljonerna i Grängesbergför framställning av mikropellets, dvs. Det tycks vi alla varaöverens om. Men jag kan inte se annat än att det är prestigeskäl för enderaindustridepartementet eller industriministern som gör att man inte nu villställa sig positiv till detta försök. ;s inriktning är det, somBirgitta mycket riktigt har påpekat, bråttom. Med alla deinformationer vi kunde ha fått om och dess beslutsfunktion måste defå pengar för att de skall klara av det här. Jag hoppas att dagens riksdagsbeslut blir sådant att mankan starta en granultillverkning, om försöken utfaller till belåtenhet. Men oroande för - det är första etappen - ärändå rovdriften. Man har tillredning för många herrans år framöver - en delsäger . Det är klart och färdigställt. Det behövs inga nämnvärdainvesteringar. Men bryter mari det bästa räcker det . Satsar man pågranultillverkning, rovdriver Grängesbergsgruvan, är det ändå slut, om man inteinvesterar för 1990-talet i ny tillredning. Då måste man följa principen attinga gruvor får läggas ned förrän de är utbrutna. - Kanske ett av de viktigastekrav som har fört fram är att inga gruvor fårläggas ned förrän ersättningsjobb finns. Och det finns inga ersättningsjobb iGrängesberg. Det blir rena katastrofen om gruvan läggs ned där. Det är nödvändigt att påpeka att den svenska gruv- ochstålindustrins framtid är en politisk fråga. Den kan inte - somindustriministern och regeringen vill - bara överlämnas till industrinsavgörande, för då får vi den inriktning som vi har . Det är avsaknad av enpolitisk inriktning som gör att man håller på att driva stålindustrin ifördärvet. Därför krävs det snabba politiska beslut. Stålindustrin är en basnäring,ur vilken verkstadsindustrin och förädlingsindustrin växer fram. Frågan ärpolitisk därför att den berör tiotusentals anställda och mångdubbelt fler somär bosatta i och där omkring, alla orter som har med gruv- ochstålnäring att göra. Vi måste fatta snabba beslut. Annars är det risk för attgruvorna läggs ned och vi inte har någon gruv- och stålnäring . Med det anförda, herr talman, vill jag yrka bifall tillmotionen 1933 i alla delar utöver dem som är tillstyrkta av utskottet samt tillmotionen 602. Stålindustrin, m. m. Stålindustrin, m. m. 23KARL BJÖRZÉN (m); Min uppgift här skulle vara att någotförklara utskottsmajoritetens uppfattning i de frågor där det föreliggersocialdemokratiska reservationer. har industriministern och haft en långdebatt om flera av dessa punkter, så jag kan kanske vara ganska kortfattad ochi huvudsak bara säga att utskottsmajoriteten i allt väsentligt delar denuppfattning som industriministern här har givit uttryck åt och som också liggertill grund för propositionen. Frågan om den särskilda kommissionen, som är det nya föråret i socialdemokraternas partimotion och i de socialdemokratiskareservationerna, har behandlats rätt ingående. Jag vill bara tillägga en sak:Utskottsmajoriteten delar alltså industriministerns uppfattning att det intefinns några samordningsproblem som kan lösas genom tillsättandet av enkommission. Av egen erfarenhet kan jag tillägga att jag vet ungefär hur det harfungerat -och hur det fungerar - inom svensk stålindustri och svenskbergshantering. Det finns naturligtvis konkurrens mellan företagen, men vidsidan därav har det funnits, och finns fortfarande, ett alldeles utmärktsamarbete och samförstånd i frågor som är av gemensamt intresse. När det gäller reservation 2 om plan för samordning av demindre handelsstålverken och reservation 3 om struktur-, investerings- ochsyssel-sättningsplan för specialstålsindustrin skall jag inte lägga ut textenvidare och upprepa vad som sagts tidigare här i debatten eller i tidigaredebatter - de önskemålen har återkommit men avvisats av ,senast . Men nämnde situationen beträffande planer och sade att det var makabert att till grund för propositionen lågPerspektivplan 80 men att utvecklingen har rusat i väg sä att det i verklighetennu handlar om Perspektivplan 81. Det tycker jag är en* illustration till attcentral planering har sin begränsning och kanske också betydande avigsidor. Vadsom är viktigt för näringslivet, inte minst i hårt konkurrensutsatta branscher,år att ha en anpassningsförmåga inför skiftande förutsättningar. Behovet avatt ständigt förnya föreliggande planer visar detta. Därför kan det vara så,att om man följer de socialdemokratiska rekommendationerna beträffande enplaneringsekonomi kan detta fungera som grus i maskineriet och förhindratillräckligt god anpassning till skiftande förutsättningar. Frågan i reservation 4 beträffande ägarfördelningen i SSABhar också återkommit . Man kan förvåna sig över att socialdemokraternainte släpper den frågan - det har ju inte tillkommit någonting nytt. Jag harlagt märke till argumentet som anges i reservationen: "Denna situationblir allt mer oacceptabel." Jag tolkar det så att man tycker att för varjeår stoppas alltmer statliga pengar in i företaget, medan de privata delägarnainte har behövt tillskjuta några medel på samma sätt. Då vill jag understrykaatt det i propositionen inte finns några förslag om nytt kapital till ,utan att det bara är fråga om ett fullföljande av tidigare riksdagsbeslut - deenda nya pengar som föreslås är 20 milj. kr. till utvecklingsbolagen i de treberörda områdena,men de pengarna går inte till .