prot · G40971 · 1980-12-31 00:00:00 — Först skall överläggningar äga rum. Hur en skatteomläggning skall ske ochhur den skall finansieras fär vi således anledning att återkomma fill. Men detkan nog redan nu sägas att en sänkning av marginalskatten och en omläggning iövrigt har åtminstone tvä förutsättningar. För det första mäsfe en sänkning avinkomstskatten kombineras med åtgärder för att komma till rätta med avdragen.Det framstår dä inte som mest angeläget att angripa de srnåavdrag, som förresekostnader och liknande, vilka regeringen nu ger sig pä. Det är i ställetnödvändigt att angripa de underskottsavdrag som skapar en rad problem isamhällsekonomin. Underskottsavdragen uppgår till ochberäknas 1985 uppgå till def dubbla. Allt fler anpassar sin ekonomi tillavdragsmöjligheterna, och def medför att skattebetalarnas räntekänslighet blirläg fill förfång för dem sorn efterfrågar krediter för att finansieraproduktiva investeringar. Denna utveckling mäste stoppas och det måste bli slutpä atf människor kan tjäna miljoner och betala O kr. För det andra mäste kraftfulla åtgärder vidtagas mot deftilltagande skatfe-och avgiftsundandragandet. Det innebär allvarliga risker församhällsmora-len och för solidariteten. Mer än har statenatt fordra av försumliga skattebetalare. I en särskild partimotion mot skattebrott och skatteflyktbeskriver vi olika metoder sorn numera används för att undandra samhälletskatter och avgifter. För att komma fill rätta med dessa och andra former avskattebrott och skatteflykt föreslär vi nio olika åtgärder i vär motion. Jagskall inte redovisa alla, bara nämna ett par av åtgärderna. Viföreslär t. ex. aft offentlig upphandling endast bör fä ske hos sådana Nr 71 företagsom uppfyllt sina förpliktelser mot samhället, att debitering och den uppbörd avarbetsgivaravgifter bör ske på ett sådant sätt att stora skulder till 4 fgbpuari 1981 stateninte kan byggas upp i företagen och att förlängd preskriptionstid bör genomförasför uppbördsbrott; det gäller t. ex. arbetsgivare som låtit bli aft Allmäiipolilisk betala in den skaft de innehållit frän sina anställda. Flerförslag till åtgärder debatt skulle kunna redovisas, men det sagda färräcka. En diskussion om en revidering av inkomstskaften ochsänkta marginalskatter måste kombineras med en omläggning avunderskottsavdragen och en kraftfull kamp mot skafteflykt och skattebrott. överens om detta, då kan vi också pröva hur marginalskatterna skall sänkasoch inkomstskatten reformeras. Den svåra situation som vi i vårt land nu befinner oss ikan infe bemästras av en borgerlig trepartiregering. Det är en felaktigparlamentarisk konstruktion i def läge som råder. Det hade kanske gått omvi haft god tillväxt och en bra ekonomi. gär det inte. Det har i vart fallväljarna upptäckt, om den undersökning som presenterades av Sifochefen förnågra dagar sedan ger en rättvisande bild av deras uppfattning. De fre borgerliga partier som regerar slåss om engemensam, flytande borgerlig väljarkår. För att hålla ihop den borgerligatrepartiregeringen - och infe förlora i väljarkåren - tvingas den atf avståfrän de nödvändiga besluten eller i vart fall skjuta dem framåt så länge detgår. När inte detta gär-som i Sydafrikafrägan eller när det gällde NCB - farTT-telegrammen som svalor genom luften med regeringsledamöternas avvikandemening. går det så långt aft ett helt partisstatsrädsuppsäffning reserverar sig i regeringsprotokollet. Och när massmediaoch andra efter detta ställer tvivel om regeringens förmåga att hålla ihop,säger företrädare för regeringsparfierna att det infe är något märkvärdigt.Det beror bara pä att vi i inte är vana vid koalitionsregeringar. Menvårt parlamentariska statsskick bygger ändå pä grundtanken att regeringenstödersigpä en majoritet i och uppträder som en enhet. När det gällerSydafrikafrägan t. ex. är def uppenbart att regeringens beslut icke ärförankrat hos en riksdagsmajoritet. Tycker verkligen inte statsministern att landet, i detläge som råder, är förtjänt av eft nyval? Är det rätt aft låta landet glidaännu närmare avgrundens brant, innan människorna får tillfälle att säga hur devill ha det? Det var infe den nu rådande situationen som presenterades förväljarna 1979, 14 (): Det ligger i sakens natur atf vi, i nuvarandeekonomiska läge och i den statsfinansiella situation som vi befinner oss i,under denna allmänpolitiska debatt ägnar stort utrymme åt samhällsekonomiskafrågor och ät de åtgärder som mäste vidtas för aft uppnå en önskvärd balans i ekonomin.Men debatten är allmänpolitisk, och de akuta problemen och 53 lösningarna på dem får inte undanskymma det faktum att def även kan finnas - andra problem som är viktiga, allvarliga och kanske t, o,m, illavarslande. Vad hjälper det oss att åstadkomma balans isamhällsekonomin om vi inte lyckas bekämpa och hålla borta nedbrytande krafteri samhället, som inte respekterar de regler vi har ställt upp för samlevnaden? Nägon har sagt att vår nation håller på aft utvecklas tilleft fifflarsamhälle. Vi har alla en aning om hur det kan gä till. Några fäexperter har trängt in i den ekonomiska brottslighetens sofistikerade metoder,hur den är utformad och organiserad. De vet också hur svårt def är aft avslöjaoch komma ät denna brottslighet. Vi har alla också en känsla av attbrottsligheten ökar, atf den blir våldsammare och grövre, antingen den riktarsig mot enskilda människor eller mof sak. Men egentligen är det bara de somsysslar med brottsstatistik eller djupgående forskning på området som harträngt in i problemen och vet hur allvarlig situationen är. Jag skall dock intege mig in på någon statisfik - det ger kanske inte sä mycket. Ett annat mätt på omfattningen av brottsligheten ärbeläggningen pä våra kriminalvårdsanstalter. Det finns f. n. drygt 4 000värdplatser på dessa, och de är alla upptagna. hade jag fillfälleaft besöka en ny och modern anstalt med ett 40-tal platser. Där är situationenden aft man frän tid fill annan tvingas fill ren överbelastning - att bädda för41 eller kanske 42 interner, när man har plats för 40. Det är naturligtvis infepä något sätt eft tillfredsställande förhållande. Tvärtom borde man egentligenha en något lägre beläggning för att kunna möta de problem som kan uppkomma.Man kan säga att situationen blir svär bäde för dem som arbetar där och förinternerna själva. Vi har enligt uppgift en liten reserv på ett 40-falplatser på en redan nedlagd kriminalvårdsanstalt. De kommer såvitt jag vet aftöppnas . Sedan finns def absolut ingenfing. Och hur de provisorierskall se uf som man skall behöva ta till är det ingen som har nägon klaruppfattning om. Det är en situation som naturligtvis medför svårigheterför både interner och personal, som jag sade. Den är också enormtkostnadskrävande, med transporter hit och dit över hela landet för att hitta enledig plats ät någon som behöver den. För de häktade är situationen bekymmersampä de häkten som vi har. Man tvingas till transporter länga vägar.Utredningsarbetet försväras, och advokaternas möjligheter att ta kontakt med dehäktade och förbereda rättegäng är verkligen mycket små i vissa sammanhang. Ändå är det mindre än en socialdemokratiskjustitieminister hade den uppfattningen och levde i den tron aft antaletplatser pä våra anstalter skulle ligga någonstans under 1 000 - jag troratt han preciserade siffran till 800. Dess värre planerade man ufifrån den tronoch den förhoppningen och tog infe så förfärligt mycket hänsyn fill denutveckling som man sä småningom kunde se fram emot. är vi i en helt annan situation. Låt vara atf def är enpessimisfisk bedömning, men om man försöker ta hänsyn till de siffror som vihar pä detta område, så blir resultatet att vi nägon gäng i mitten av1980-talet kanske kommer atf ha ett ökat behov pä av detplafsanfal som vi har f, n. Och med tanke pä aft def tar fre fyra är atf planeraför en anstalt försfär man kanskehur allvarlig situationen är. Varför har jag , herr talman, uppehållit mig vid ensådan här mycket speciell fråga? Jo, det är helt enkelt av den anledningen atfjag har uppfattningen att om samhället avhänder sig möjligheterna aft reagerapå ett adekvat och kännbart sätt mot brottslighet kommer ett ökande anfalnormsvaga människor att upptäcka att risken för avslöjande minskar och atfchansen att undgå obehagliga påföljder ökar, och det kommer i sin tur att ledafill en ökande brottslighet. Man kan infe heller bortse från aft ambitionsnivån hos demsom samhället har engagerat för att syssla med dessa frågor kommer att sjunkanär de märker att deras arbetsinsatser inte leder till något resultat. skall jag kanske för att undvika missförstånd säga attinte heller jag hör till dem som tror att fängelsestraff leder till någonstörre förbättring. Men å andra sidan har jag träffat tillräckligt mångainterner och hört dem allvarligt säga aft de aldrig mer skall inlåta sig pånågonting som återför dem fill anstalter, för att jag skall tro atf straff ändåhar en återhållande inverkan. För att anknyta till huvudinnehållet i denallmänpolitiska debatten - ekonomin - kanske jag kan få konstatera aftbrottslighet är räft dyrbart även för den enskilde medborgaren. För att ta enenkel sak: Vi har alla erfarenheter av hur försäkringspremierna stiger närinbrotten ökar. Det är för resten inte bara premierna som ökar, utan ävensjälvrisken ökar - det framgick delvis också av anförande. Ekonomisk brottslighet leder i stor utsträckning fill atfinkomster undanhålles från skatt - hur mycket kan väl ingen exakt uttalasig om. Det förekommer gissningar inom väldigt vida gränser. Men sannolikt ärdet på det sättet att om man kunde fånga in de här inkomsterna och använda demtill beskattning under i övrigt oförändrade förhållanden, sä skulle det påverkadet skattetryck som vi har. Om stöldsvinnet - för aft ta ytterligare ett exempel - ibutiker vet vi inte heller sä särskilt mycket. Den saken håller på atf utredas.För några år sedan inhämtade jag uppgiften att om man i ett visst varuhus kundebli av med den typen av svinn, så skulle man kunna sänka priserna i detvaruhuset : Det sades ocksä - men def är kanske infe en helt adekvatjämförelse - att om man begränsade sig enbart till varuhusetslivsmedelsavdelning, så skulle man kunna sänka priserna där . Detta visar hur vi allesammans berörs av den brottslighetsom förekommer, hur man skulle kunna förbättra alla människors situation genomatt ta struptag på brottsligheten och förhindra sådana här saker. Stöldsvinn och snatterier kan tyckas vara småsaker i dehär stora sammanhangen. Men vi bedömde def ändå som viktigt att göra ettkonstaterande i jusfitieutskottet , när vi hanterade justsnafteri- och svinnfrägor. Vi tyckte oss kunna konstatera att det höll på attutbreda sig någon sorts allmän tro att upp till ett visst krontal var det frittfram för snatterier. Utskottet sade den gängen att det med hänsyn till denallmänna laglydnaden är viktigt att inte uppfattningen sprids att butiksstölder lämnas utan ingripande från samhällets sida; det måste ståklart att alla former av varufillgrepp i princip är straffbara. Som jag sadekan detta tyckas vara en obetydlighet, men det är ju här som nästan allfingbörjar - inte bara enligt det kända ordspråket, ufan ocksä i verkligheten. Låt mig avslutningsvis upprepa och slå fastatt visst är ekonomisk rekonstruktion och balans vikfiga och angelägna, menlika viktigt för ett samhälles bestånd är att det förmår skapa respekt för denormer som det självt har uppställt för samlevnaden samt att det har kraft,auktoritet och tillräckligt med resurser för att hävda sig mot dem som bryter motspelreglerna, mot uppställda lagbud. 15KARIN (vpk): När någonting har gått snett, på grund avfelaktiga beslut eller ett felaktigt handlande, dä söker man en"syndabock" atf vältra över skuldbördan på. Den borgerliga regeringen fungerar på samma sätt, när dengenom den förda ekonomiska svångremspolifiken hamnat i en situation som betyderatt de inifiativ som fas i besparingssyfte oftast får motsatt effekt.Regeringen har hamnat i eft ekorrhjul och rullar allt snabbare mot denekonomiska avgrunden, I det läget har regeringen med stöd av industrinsföreträdare främst riktat in sina angrepp på två områden,"syndabockar". Det är dels löntagarna, dels den offentliga sektornsutveckling som anges ha orsakat våra ekonomiska problem. Löntagarna angrips från olika häll. Man säger exempelvisaft de arbetar för litet, att de inte frivilligt vill arbeta pä övertid, att deär frånvarande från arbetet för ofta, atf de är sjuka för ofta och att de begärorimliga lönehöjningar. Detta anges som främsta orsaker till ett kostnadslägesorn omöjliggör för industrin att få sina produkter sålda pä exportmarknaden. Dessa beskyllningar innebär ett falskt angrepp pä deanställda. Färsk statistik visar nämligen atf de svenska löntagarna inte liggeri topp när def gäller lönestegringar. I jämförelse med övriga industriländer ivästvärlden har de halkat efter. Def finns enligt vpk:s mening en annan orsak till attkostnadsläget påverkas negativt, en orsak som varken regeringen ellerindustrins företrädare gärna talar om: tvingas numera importera enallt större andel detaljer och delar för de varor som sedan skall exporteras. har under en läng följd av år flyttat denarbetskraftskrävande tillverkningen av produkter utomlands till olikalåglöneländer. Det har varit lönsamt och gett ökad profit fill företagen.Utförandet av kapital och arbete till andra länder har inte bara ökat vårtutlandsberoende, utan det har också ökaf importberoendet, som i sin furpåverkar exporten. Vad sedan gäller löntagarnas orimliga lönekrav, sä är debetingade av den förda ekonomiska politiken, av omfördelningen från de fattigatill de rika. steg den allmänna prisnivån ikonsumentledet med 13,. Livsmedelspriserna steg med 15,. betyder det en ökning av matkostnaden med ca . idecember jämfört med januari månad. Om vi tar den månad vi avverkat i är, så finnervi atf priserna aldrig fidigare har stigit sä kraftigt pä en gång. sfeg priserna på s, k. färskvaror . Den borgerligaregeringen har ambitionen att helt slopa subventionerna pä livsmedel, vilkethårdast drabbar de ekonomiskt sämst ställda, eftersom de tvingas använda enallt större andel av sin sammanlagda inkomst för inköp av livsmedel, dvs. Om man far i beaktande vad som hänt pä pris- ochavgiftssidan och def löneläge som de anställda har atf utgå ifrån, så är detsvårt att se def orimliga i lönekraven. Enligt officiell statistik låg den genomsnittligatimförtjänsten för arbetare inom verkstadsindustrin - vilken används sominkomstmätt i förhandlingssammanhang-föraugusti månad 1980 pä . Med enarbetstid på , vilket är högt räknat, betyder def en årsinkomst pämindre än . Man behöver, herr talman, inte vara utbildad ekonom föraft räkna ut att detta, även om män räknar in bidrag, är en ekvation darinkomster och nödvändiga utgifter inte gär ihop. 1 gär fick vi del av det avtal som undertecknats av LO ochSvenska arbetsgivareföreningen och som skall gälla under tvä är. Det är infeförvånande att en del löntagare satte morgonkaffet i halsen när de hörderesultatet av förhandlingarna. Det är stor skillnad pä det ingångna avtalet ochde krav som ställdes av LO . Dä krävdes en ökning av lönerna pä . uttalades att LO inte kunde ställa upp pä något ansvarför samhällsekonomin med tanke pä den förda ekonomiska politiken. Den polifikenhar sannerligen inte förbättrats sedan dessa krav ställdes. Tvärtom haravtalsrörelsen drivits mot en bakgrund av nedåtgående konjunktur, rekordartadinflation, reallönesänkningar och en fördelningspolitiskt orättvissvångremspolitik. Man kan heller inte komma ifrån aft den snabba uppgörelsensyftade fill atf förhindra de lågavlönade inom den offentliga sektorn attkompensera sig för pris- och hyresstegring-ar. Om jag sedan gär över till nästa syndabock, nämligen denoffenfiiga sektorn, som det talats mycket om här , så vill jagsäga attangreppen på den blir allt härdare. De borgerliga och näringslivefsrepresentanter vältrar nu över en stor del av den förda polifikens konsekvenserpä denna sektor och kräver en radikal nedrustning. Atf påstå att utvecklingen av den offentliga sektorn varitett hinder för investeringar i och utveckling av industrin är lika, falskt somatf påstå att löneläget haft en avgörande roll som hinder för exporfindustrin.I stället är det industrins utveckling och krav som styrt och tvingat fram enutbyggnad av den offentliga verksamheten. Den offentliga sektorn har genom sina insatser fäft betalaen stor del av de negativa effekter som uppstått pä grund av de omänskligaprestafionskrav som är en följd av den strukturomvandling som har skettinom det privata näringslivet. Näringslivets krav på ökad effektivitet och produktivitethar tvingat fram utbyggnad på olika områden. Den ökade utslagningen avarbetskraft ställer ökade krav pä samhälleligt omhändertagande, omfattandesamtliga generationsgrupper: barn, handikappade, arbetslösa, sjuka och äldre. Takten på utbyggnaden av den offentliga sektorn visar huranpassningen har skett. Vid högkonjunktur ökades behovet av arbetskraft ochäven kvinnorna välkomnades i arbetslivet. Då skedde en utbyggnad av daghemsplatseri ökad takt. , när arbetslösheten ökar i hela landet, är det kvinnorna somförst drabbas. Av de 86 000 öppet arbetslösa som redovisades för december 1980var 42 000, eller nära hälften, kvinnor. När kvinnorna inte längre efterfrågasav arbetsmarknaden, avtar intresset för utbyggnad av barnomsorgen. 1976 var samtliga parfier överens om atf bygga 100 000 daghems- och 50 000 frifidshemsplatser.Enligt regeringens egna beräkningar kommer bara 83 000 daghemsplatser och 36000 frifidshemsplatser atf byggas . Defta skall då ses iförhållande fill def akuta behovet. behövs 137 000 daghemsplatser och 59000 fritidshemsplatser, totalt 196 000 platser. Och de behövs , inte iframtiden. är alla ambifioner pä regeringshåll borta när detgäller atf fullfölja vad som 1976 ansågs nödvändigt. Det sades då aftutbyggnaden skulle vara ett första sfeg mot full behovstäckning inombarnomsorgen. kommunisterna har allfid hävdat barnensräft fill en bra barnomsorg, såväl kvantitativt som kvalitativt, utgående frånbarnens behov. Def är eft krav som vi vidhåller. Vi menar atf def är samhälletsskyldighet att se till barnens bästa och anser aft man infe har råd aftutestänga barn frän den omsorg som en bra daghemsplats innebär. Det är barnensbehov som skall styra utbyggnaden av barnomsorgen, infe behovet av kvinnornasinsatser på arbetsmarknaden, Def är inte heller sant att den offentliga sektorn hartagit arbetskraft från industrin. Sysselsättningsökningen inom den offentligasektorn hänför sig till kvinnor, som eljest infe skulle ha fått arbete inomindustrin utan tvingats att stanna hemma, F, ö, far inte industrin i någonstörre utsträckning emot ens den arbetskraft som erbjuds. Industrins högt ställda krav pä välutbildad arbetskrafthar exempelvis tvingat fram en ökad och förändrad utbildning. Detsamma gällerför andra områden, för trots den tekniska utvecklingen inom industrin erfordrasfortfarande en del mänsklig arbetskraft, som det dä ställs allt högre krav på. Den offentliga sektorn har att svara förproduktionshöjande insatser i form av samhällelig s. k. infrastruktur-vägar,bostäder osv. -men ocksä i forrn av arbetskraftskapifal som utbildning, sjuk-och hälsovård. Den nya sparplanen kommer på grund av ökad åtstramningbeträffande bl. a. kommunernas ekonomi att snabbt fä negativa effekter på den reproduktionsprocess som samhället svarar för. Det gällerocksä sysselsättningen, inte bara inom den offentliga sektorn. Den offentliga sektorn är en stor kund även för de privataföretagen. Enligt uppgift frän riksrevisionsverkef uppgick den offenfiiga sektornsupphandling är 1980 hos den privata företagsamheten till 60 miljarder kronor.Enbart sjukhusens beställningar i näringslivet tryggar tusentals jobb i eftstort anfal företag. Men den offentliga sektorn ger också andra yrkesgrupperjobb. Exempelvis sysselsattes 35 000 byggnadsarbetare , av dessaanställda i privatägda byggföretag. Det var en byggverksamhet som enbart ikommunernas nybyggnadsverksamhet och anläggningsjobb uppgick till 11 miljarderkronor. En åtstramning av den offentliga sektorn kommer snabbt attöka arbetslösheten. Arbetslösa människor blir en tärande grupp i samhället - deär olönsamma och måste i stället fä arbete, om man skall fä ekonomin i balans.Def är därför enligt vänsterparfiet kommunisterna en "missriktad sparsamhet"som den borgerliga regeringen ger sig in pä när den på det sätt som görsangriper den offentliga sektorn. Är def en vettig politik, när man nu ute i kommuner ochlandsfing i sin budgetplanering tvingas - som framskymtat i pressen - läggafram förslag om atf avgiftsbelägga skollunchen, servera eleverna vatten istället för mjölk till maten, avgiftsbelägga läromedel, stänga bibliotek ochungdomsgårdar, skära ner på fritidsverksamheten, banta på undervisningen påvuxensidan, på musik- och invandrarundervisningen? Man tvingas skjuta allunderhållsverksamhet av gator, vägar och nedslitna fasfigheter pä framfiden,liksom nybyggnadsverksamhet inom den sociala sektorn och sjukvårdssektorn,barnomsorg och åldringsvård. Och ändå är man i mänga kommuner tvingad att höjaskatten, att höja kommunalskatten som är så orättfärdig fördel-ningsmässigt. Vi inom kommunisterna ser inget vettigt ien sådan ekonomisk politik, och vi ställer inte heller upp på den reaktionärainriktning den har. 16CLAES ELMSTEDT (c): Inledningsvis bara en liten kommentar fillvad slutade sitt anförande med. Han talade om att regeringenborde angripa underskottsavdragen och def systenl som florerar. Jag antar aftHans Gustafsson känner till atf det finns en utredning som håller på med dettaoch som dessutom skall fä tilläggsdirektiv för att försöka komma till rätta medavarterna så fort som möjligt. Vidare menade att den trepartiregering somvi har är omöjligT)en skulle, om jag förstod honom rätt, sakna def underlag somkrävs i parlamentet. Värt system bygger på att en regering skall ha enmajoritet i . Svårigheterna för en regering som inte har det kännersocialdemokraterna naturligtvis bättre till, eftersom de har regerat iminoritetställning, till skillnad från den nuvarande regeringen som ändå har enmajoritet, även om den är den knappaste som kan tänkas. , Jag tror att vi allesammans känner en stortillfredsställelse över att huvudorganisationerna pä arbetsmarknaden i ärsnabbt kom fram till eft avtal, Det har vitsordats tidigare i debatten, och deffinns ingen anledning att fördjupa sig mycket mera i det. Det finns däremotanledning understryka aft LO och SAF genom sin snabba uppgörelse slog undan envikfig bit av de socialdemokratiska påståendena bäde här i kammaren och ute ilandet, där det har hetat aft regeringen bäddar för konfrontation i det svenskasamhället genom sin fördelningspolitik. Det snabba avtal som har träffatsborde stämma en och annan debattör och förkunnare pä den arenan tilleftertanke. Def är bara aft hoppas att det ansvar som arbetsmarknadens parterhar visat kommer att smitta av sig pä andra, som bör känna samma ansvar. Det finns uppenbarligen en bred insikt i det svenskasamhället om hur stora och svåra de ekonomiska problemen är. Det är inteproblem som skapats på eft eller annat är, utan det är poblem som har sin grundi atf produktionsapparaten haft en inriktning, som infe klarar desnabba omställningar ett starkt yttre tryck i form av nya industriländer ochdyrare oljeräkningar innebär. Det gäller att här i seriöst gripa sig ansituationen och forma en framtidsinrikfad politk. Regeringen har ju lagtfram ett handlingsprogram, som utgör en god grund för detta. Att kritiseraneddragning av den offentliga sektorn när den är större än vad produktionenorkar bära, att krifisera åtstramning av den privata konsumtionen när det intefinns utrymme för mer konsumtion i den produktion vi har osv., det är inte attta problemen och människornas oro på allvar. I vår nödvändiga äterhällsamhet är det vikfigt atf se vadsom är betydelsefullt för framtiden. Dagens problem skall inte lösas genomsämre levnadsvillkor för kommande generationer.