prot · G40934 · 1980-12-31 00:00:00 — Facket har däremot aldrig använt sig av dessaslag under bältet, trots att det ju också som ett stridsmedel exempelvis kundebegära lönerna i kontanter. Vikräver alltså i mofionen att dylika överenskommelser och rättigheter inte skallkunna tas bort vid en konflikt på arbetsmarknaden. Det förvånar mig att intesocialdemokraterna kommenterar ens detta - det finns nämligen inte med i dennya arbetsrättskommitténs förslag, som socialdemokraterna lutar sig emot i sinmotion. Iförslaget finns däremot kravet om rätt för fackliga funktionärer, sakkunnigaoch forskare att få fillträde till en arbetsplats. Vpk kräver att de fackligaorganisafionerna får tillträde till de arbetsplatser där organisationerna harmedlemmar och att utomstående sakkunniga som de fackliga organisationernaanlitar också ges tillträde till arbetsplatsen. Denhär frågan var aktuell när behandlade lagen om jämställdhet iarbetslivet. Då menade jag i mina inlägg att det för facket hade varit väl såbra att reglera denna fråga som att få en jämställdhetslag. Utskottets talesmanförstod inte då vad det var fråga om, utan trodde tydligen att facket inte överhuvud taget brydde sig om de medlemmar som inte har avtal. Så är det ju inte -däremot finns dessa medlemmar oftast på små arbetsplatser. Har då inte facketmöjlighet att komma in på dessa arbetsplatser och få i gång en fackligverksamhet, lämna information osv., blir det svårare för facket att ta tillvara dessa medlemmars intressen i exempelvis jämställdhetsfrågor. Jagvill med detta inte anklaga alla arbetsgivare för att stå hindrande i vägen förfackliga funktionärer, forskare och andra som facket vill anlita. Men så längeden här frågan inte är lagreglerad, så kommer det att finnas arbetsgivare somsätter sig på tvären - och det är tyvärr oftast arbetsgivare på varsarbetsplatser facket verkligen skulle behövas. Imotionen kräver vi också utökade"ekonomiska rättigheter för facket. Vi anseratt facket måste få större möjligheter än nu att få sin verksamhet betald urproduktionen, liksom arbetsköparen betalar sin föreningsverksamhet medmedel från produktionen. Exempelvis måste facket få möjlighet att anlitautomstående experter, s. k. arbetstagarkonsulter. Och dessa skall bekostas medmedel ur produkfionen. Vianser också att lagen skall utvidgas, så att den omfattar också fackligorganisafion som inte har kollekfivavtal med arbetsköparen. är detarbetsköparen som bestämmer vilka som skall kunna arbeta fackligt på arbetsfid.Genom att vägra att teckna kollektivavtal kan arbetsköparna också vägra att gede anställda möjligheter till fackligt arbete. Hamnarbe-tareavdelningen i Göteborgär ett exempel. Den ansluter en majoritet av hamnarbetarna men har intemöjlighet att åberopa förtroendemannalagen för sitt fackliga arbete. Slutligenkräver vi i motionen att skadeståndsskyldigheten skall försvinna för defackliga organisationerna när det gäller förtroendemannalagen. Det går ocksåhelt i linje med våra övriga krav. Vi menar att de fackliga organisationernasuveränt skall kunna bestämma över sin verksamhet. Det kan inte vara rimligtatt det skall vara arbetsdomstolen som avgör de fackliga organisationernasverksamhet. I det här betänkandet behandlas också mofion 569, där vi motionärerkräver att begreppet facklig förtroendeman utmönstrats ur det officiellaspråkbruket och ersätts med begreppet fackligt förtroendevald. Utskottetskriver att det i svenskt språkbruk finns en mängd benämningar där ordet maningår. Ja, dess värre är det så. Jag tror nämligen att det trots allt har enliten betydelse vad man kallar olika funktioner. Det har bl. a. betydelse förjämställdheten när det gäller atfitydförändringar. Vissa av dessa benämningarmed ändeisen -man är svåra att förändra medan andra faktiskt har ändrats i detofficiella språkbruket. Det heter riksdagsledamot, inte riksdagsman. Det hetersystemerare, inte systemman. Närdet gäller begreppet facklig förtroendeman, så är det inte gammalt ochinarbetat, utan det kom till i samband med lagen. Det är bara att beklaga attlagen fick detta namn. Utskottet skriver att avgörande för den terminologi somanvänds i lagen bör vara det språkbruk som de fackliga organisationernaanvänder. Men det varierar från fack till fack. Jag har inte gjort någondjuplodande undersökning, men jag har noterat bl. a. språkbruket iförbundspressen. I min fackförening, SIF, används så gott som alltid begreppet fackligtförtroendevald, utom när man direkt pratar om lagen. I andra fack - specielltde som är mansdominerade - använder man mera konsekvent begreppetförtroendeman. Men lagstiftarna har infört ett icke könsneutralt begrepp såsent som , och det kan man beklaga. Jagmåste slutligen fråga utskottet vilka fackliga förtroendemän - enligt lagen -som inte är valda utan tillsatta på annat sätt. Utskottet säger i betänkandetatt en facklig förtroendeman inte nödvändigtvis behöver vara tillsatt genomval. Jag menar att detta är fel. Alla förtroendemän enligt lagen är ju valda pånågot sätt - annars är man anställd av facket och kallas funkfionär och fallerinte under lagen om facklig förtroendeman. En annan motion som också behandlas i det här betänkandet gällerbillighetsutgåvor av arbetsrättsliga publikationer. Medbestämmandefrågor m. m. tydligeninte helt motionens tankegångar. Man hänvisar till de populärversioner i formav informationsbroschyrer och liknande som ger ut.Det är inte den typen av broschyrer jag menar. Jag menar i stället delsriksdagstrycket, dels utredningar och dels bearbetningar med lagar, derasförarbeten och med kommentarer. Däremot kanske det var fel att inskränka dettatill arbetsrättens område. Sä långt har utskottet rätt. Det skall naturligtvisockså gälla alla de lagar på socialförsäkringens område som facket har attarbeta med. som fackligt aktiv fick vår klubb lägga neren hel del pengar för att köpa böcker, så att vi skulle kunna bedriva detfackliga arbetet. kunde vi se snuttarna i Anslagstavlan i TV om attsamhället rekommenderade medborgarna att kontakta sin fackliga organisafion förytterligare informafion. Det ställs alltså ett krav på de fackliga organisationernafrån samhället - man ger de fackliga organisationerna, också de lokala, ettinformationsansvar. Och skall man leva upp fill det räcker det inte med de småbroschyrer som man delar ut gratis. Att vi dessutom kunde konstatera attjournalister och andra fick exempelvis propositioner och utredningar m. m.gratis gjorde det hela ganska stötande. Jag är alltså inte nöjd med utskottets behandling av dennafråga, även om vi skulle kunna tänka oss andra lösningar än just dem viföreslagit. Det syfte vi vill uppnå är bättre möjligheter för framför allt småfackklubbar att bedriva facklig verksamhet, i en verklighet där allt fler lagarreglerar verksamheten, utan att de ruinerar sig. De små klubbarna har ju oftaen minimal ekonomi. Slutligen, fru talman, ber jag att med det anförda somgrund få yrka bifall till vpk-motionerna i detta betänkande. 72LARS ULANDER (s): har yrkat bifall tillyrkandet i vår partimotion, att 200-kronorsregeln skall återinföras. Yrkandetåterfinns i mom. 2 i utskottets hemställan. försökte göra ettnummer av att vår reservation inte omfattade mom. 2 och påstod att vi skulle haändrat ståndpunkt beträffande 200-kronorsregeln. Så är naturligtvis intefallet. Vi har behandlat frågan i vår reservation. Socialdemokraterna står fast vid sin gamla ståndpunkt attdet var fel att slopa 200-kronorsregeln. I vårt nuvarande läge har vi - utanatt ha ändrat uppfattning i sakfrågan - valt att inte begära omedelbarlagändring. Skälen härtill är att vi vet att det i nuvarande parlamentariskaläge är omöjligt att få igenom lagändringen. Vi har då ansett det rimligare att 200-kronorsregeln försupp till diskussion vid de överläggningar som av allt döma förestår. LOkommer att driva frågan vid dessa överläggningar. Vi får då se om de nuvaranderegeringspartierna lever upp till de ideal som utskottets ordförande i daggjort sig till talesman flir. Utskottets majoritethar ju uttalat sig för att200-kronorsregeln tas upp till diskussion. Om det visar sig att regeringen intetar intryck av våra ochde fackliga organisationernas argument får vi återkomma till vårt förslag omlagändring. Medhänvisning till vad jag nu sagt kommer socialdemokraterna att rösta medutskottet under mom. 2 i dess hemställan. Anf.73 (vpk): Det var en ganska märklig deklaration som avgav. Jagförstår att det är på den socialdemokratiska gruppens vägnar han gjorde det.Efter den deklarationen begriper jag inte att man över huvud taget ställerförslag i den här kammaren. Det finns ju ingen möjlighet att få igenom dem. Detblir tydhgen ganska lätt för riksdag i fortsättningen, eftersomsocialdemokraterna skall sluta med att ställa krav. Detmåste ligga något annat bakom, . Socialdemokraterna håller på attge sig in på en ganska vansklig väg, och det oroar mig. Jag tycker att det somvarit bra med socialdemokratin är att man hållit fanan högt när det gäller200-kronorsregeln och dem som drabbats av strejker. Vi har ju fått enutveckling som inte minst landets statsminister angav tonen för, när han sadeatt det skulle svida i skinnet. Menden här kampen för 200-kronorsregeln ger socialdemokratin nu på något sätt uppför några överläggningar. Enligt de socialdemokratiska företrädare jag harlyssnat på har man egentligen inte heller några illusioner om att manskall lyckas den vägen - man har bara en chans. Attkomma med den här deklarationen och ge upp hela motståndet mot obegränsadestrejkböter är väl ändå ett fall bakåt, . Den här ursäkten var intebra. 74 (): Jag tycker att även fortsättningsvis skall beundrasocialdemokratin för att man håller fanan högt när det gäller kampen mot deobegränsade böterna. Som jag sade i samband med röstförklaringen kommer vifortsättningsvis att se till att de här böterna försvinner. Men vi har vidflera tillfällen här i kammaren fått stryka på foten, och därför prövar vi enannan utväg. Går inte den, så klarar vi det 1982 när vi återtarregeringsmakten. Anf.75 (vpk): Naiv som jag kanske är trodde jag att om socialdemokraterna återigenoffentligt förde fram det har kravet i ljuset, så skulle de ha störremöjligheter att slå tillbaka borgerligheten 1982. Men vi har tydligen olikauppfattningar här: ni ger upp, men vi fortsätter att kämpa. Utskottetshemställan bifölls med 153 röster mot 152 för reservafionen av Anna-GretaLeijon m. fl. 3 ledamöter avstod från att rösta. Fortsattkörkortsreform, m. m. Utskottetshemställan bifölls med 289 röster mot 16 för mofion 1979/80:995 av . i motsvarande del. 3 ledamöter avstod från att rösta. Utskottetshemställan bifölls med 289 röster mot 16 för motionerna 1979/80:445,1979/80:575, 1979/80:577, 1979/80:1001 och 1979/80:1003 yrkande 2 av LarsWerner m. fl. 3 ledamöter avstod från att rösta. Utskottetshemställan bifölls med 289 röster mot 16 för motion 1979/80:569 av Marie-AnnJohansson och . 3 ledamöter avstod från att rösta. Utskottetshemställan bifölls med 289 röster mot 16 för mofion 1979/80:398 av Marie-AnnJohansson m. fl. 3 ledamöter avstod från att rösta. 13§ Fortsatt körkortsreform, m. m. Föredrogs trafikutskottets betänkande 1980/81:1 omfortsatt körkortsreform (prop. 1979/80:178) och justitieutskottets betänkande1980/81:1 om påföljder vid trafiknykterhetsbrott (prop. 1979/80:178). Anf.76 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Trafikutskottetsbetänkande 1 och justitieutskottets betänkande 1 debatteras i ett sammanhang,och yrkanden beträffande båda dessa betänkanden får framställas under dengemensamma överläggningen. Anf.77 yLLAN (): beslöt som bekant att allmän domstol i stället förförvaltningsmyndighet skulle handha frågan om körkortsåterkal-lelse vid sådanatrafikbrott beträffande vilka domstolen dömde i ansvarsdelen. Dennu framlagda propositionen, som tillstyrkts av ett enigt utskott, innebäremellerfid att allt i huvudsak förblir vid det gamla och att nuvarandedualistiska ordning alltså skall bestå. Vidbedömandet av frågan om vilken myndighet som skall ha behörighet . att prövakörkortsingripanden bör det enligt min mening vara naturligt att sätta denenskilde körkortsinnehavaren i centrum. Låt mig teckna ensituation som utspelar sig så gott som vid våra fingsrättervid handläggningen av trafikmål. Hur ser med andra ord den vardagligaverkligheten ut? Då förhandlingen är slut tar bilföraren upp frågan vilkakonsekvenser som en fällande dom skulle få beträffande körkortet. Han förklararatt ett körkortsingripande betydde mer för honom än ett bötesbelopp eller rentav ett kortvarigt frihetsstraff. Särskilt oroliga har de varit som sagt sigvara beroende av körkortet för sitt levebröd eller för sin vardagstillvaro iövrigt. Ett återkallande av körkortet kan ju i sådana fal! Det har då känts otillfredsställande, ja, närmast genant, att fråndomstolens sida behöva svara att domstolen saknade befogenhet att pröva denfrågan. Ett körkortsingripande vore nämligen - det är filosofin bakom gällandeståndpunkt - inte en påföljd av brottet utan skulle betraktas som en därifrånfristående fråga som vore att bedöma uteslutande från trafiksäkerhetssynpunkt.Och en sådan prövning hade domstolen inte kompetens att göra. Bilföraren hadedärför att ge sig till tåls tills länsrätten fattat beslut i saken om ett antalmånader. Jaghar , fru talman, inte mött någon bilförare som förklarat sig förståvisheten och klokheten med denna faktiska uppdelning av påföljderna, dennareella dubbelbestraffning. Och det finns anledning att understryka att det härinte behöver vara fråga om några kallhamrade förbrytare. Vilken välansedd ochoförvitlig medborgare som helst kan hamna inför rätta i ett trafikmål, ävenledamöter av denna kammare - utom fru talmannen förstås. Enannan allvarlig och inte tillräckligt uppmärksammad svaghet med nuvarandeordning är att länsrätten kan ompröva domstolens bedömning av själva gärningen,brottet. Domstolen skall enligt döma uteslutande på denutredning som muntligen, i båda parters närvaro, presenteras i rättssalen.Detta är en av hörnstenarna i vårt rättssystem. Polisrapporten och i denintagna vittnesförhör är enligt uttrycklig lagregel inte processmaterial. Detär ju, som saken har uttryckts, straffritt att ljuga inför polisen. Men sammaförfarande torde inte gälla inför förvaltningsmyndigheten. Proceduren där ärju till stor del skriftlig. Länsrätten brukar t. ex. infordraförundersökningsprotokollet från åklagaren även i det fallet tingsrätten dömt itrafikmålet. Länsrätten får härigenom fillgång fill material som fingsrätteninte lagligen fått grunda sin dom på, material vars riktighet inte så sällankan ifrågasättas i väsentliga hänseenden. Det har förekommit att, medan enenhällig tingsrätt bedömt ett smitningsbrott som mildrande och utdömt ett lågtbötesstraff, bilföraren likväl fått sitt körkort indraget på grund av attsmitningsbrottet ansetts vara av allvarlig karaktär. Låt mig bara peka på 16 §körkortslagen, där det står att körkortet kan återkallas om körkortshavarengjort sig skyldig till smitning och "överträdelsen inte kan anses somringa". Vem har att bedöma om överträdelsen skall anses ringa eller ej ?Har länsrätten - på sitt material vars rikfighet inte prövats i rättegång -rätt att frångå fingsrättens bedömning? Att märka är dessutom att detfortfarande inte är helt klarlagt vad som menas med smitning, trots atttrafikbrottslagen gällt . Detta framgår närmare av en arfikel iTidskrift för 1975, s. 41. Fortsattkörkortsreform, m. m. Fortsatt körkortsreform, m. m. Även renodlade kriminalpolitiska argument kan åberopastill förmån för samtidig och gemensam lagföring (kumulation). Jag nöjer mig medatt hänvisa till vad professor i uttalat i en artikeli . Han skriver sammanfattningsvis: "Genomatt låta samma myndighet avgöra påföljds- och körkortsåterkallelsefrå-gansamtidigt skulle vi också ha en möjlighet att få en samlad och nyanseradreaktion beträffande alkoholproblemen hos trafiknykterhetsbrottslingarna seddur trafiksäkerhetssynpunkt. Kommunikations- och bordegemensamt kunna komma fram till en lämplig lösning beträffande dennafråga." Denna lösning hindras av den föreslagna ordningen.Visserligen föreslås i ett nytt stadgande i trafikbrottslagen, att tingsrätteni vissa situationer skall söka förutse den bedömning av körkortsfrågan tillvilken förvaltningsmyndigheten i sinom fid kommer. Men fingsrättens påföljderblir med denna ståndpunkt enbart sekundära - det blir ju fråga om en anpassningbara i den ena riktningen. Någon sådan förutsättningslös och allsidig prövningsom professor pläderar för uppnås härmed inte. Utskottet har tyvärr visat sig kallsinnigt för alla dessaargument, som och jag också framfört i vår motion 1980/81:1.Utskottet har heller inte uttalat sig över dem på annat sätt än genom att - medhänvisning till propositionen - i huvudsak framhålla att den utredningsomgjorts visar att en uppsplittring av körkortsmålen mellan tingsrätt ochlänsrätt har betydande nackdelar. och jag är inte ensamma om vår ståndpunkt.Det finns flera i hithörande frågor insiktsfulla remissorgan som gjort sammabedömning som vi, t. ex. , , , KAK ochSveriges domareförbund. Och sist men inte minst är jag övertygad om att denstora allmänheten står på vår sida. Mot ett enigt utskott kämpar dock, herr talman, ävengudarna förgäves. Jag framställer därför inte något yrkande, utan jag nöjer migmed att ha redovisat rnin inställning på sätt jag nu gjort. Under detta anförande övertog andrevice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. I anförandet instämde (), (), () och (). 78 PER STENMARCK (m): Under den allmänna motionstiden söktejag rikta uppmärksamheten mot en rad - som jag ansåg - olägenheter i dennuvarande körkortslagstiftningen. En sådan gäller den spärrtid som alltid utdöms i det falldå ett körkort blir återkallat. Detta behandlas i 42 § i körkortsförordningen, där detframgår att när ett körkort blivit återkallat enligt 16 § punkterna 1-6 ikörkortslagen och spärrtiden varat skall körkortet kunnaåterlämnas utan krav på ny uppkörning, om ansökan om detta har gjorts inom enmånad efter spärrtidens utgång. Detta sistnämnda kan föra med sig vissa problem, eftersomdet är vanligt att ett körkort först återkallas så att säga t. v. genom attpolisman helt enkelt tar det och att det därefter återkallas slutgiltigt avlänsrätten. Vid den sistnämnda tidpunkten sätts också en spärrtid. Om då t. ex. handläggningstiden av ärenden skulle visa sigvara exempelvis och spärrfiden sätts , skallpersonen i fråga normalt sett ha rätt att få fillbaka körkortet utan något kravpå ny uppkörning. Men i detta fall fungerar det inte på det viset, eftersom hanmåste lämna in sin ansökan senast efter spärrtidens utgång. I nämndaexempel har vid denna tidpunkt-dvs. efter sju månader-ännu inget slutgilfigtbeslut om vare sig återkallelse eller spärrtid fattats. Den drabbade gör sålunda - som jag ser saken - enrättsförlust, vilket knappast varit lagstiftarens avsikt. Motionsförslaget innebär en förlängning av spärrtiden,under vilken det är möjligt att få tillbaka körkortet utan krav på nyuppkörning, från . Det skulle innebära att de allra flestaärenden skulle hamna inom den gränsen. I propositionen har man uppmärksammat problemet.Statsrådet redovisar huvuddragen i de förslag till ändringar i körkortsförordningen som läggs fram för regeringen. Statsrådet säger bl. a. att "kravet på att ansökningenmåste göras inom har visat sig kunna leda till mindre tillfredsställande resultat--- . Detta är givetvis inte acceptabelt." Förslaget innebär att om en längre fid än en månad harförflutit från spärrtidens utgång innan ansökan om körkortstillstånd kommer in,bör en ny personutredning göras innan förarbehörigheten återfås. När nyuppkörning inte är nödvändig bör det återkallade körkortet lämnas tillbaka utannågon särskild ansökan från föraren. Till detta kan också läggas att införandet av ett allmäntombud - som också föreslås i propositionen - bör kunna innebära atthandläggningstiden avsevärt kan förkortas. Ett annat problem utgör 22 § körkortslagen, där institutetvarning avhandlas. Varning har kunnat ges på framför allt två grunder: För det första har det kunnat ske när återkallelsegrundföreligger. Men i just det här speciella fallet har man ändå gjort bedömningenatt en återkallelse skulle vara mindre lämplig. För det andra har det kunnat ske när återkallelsegrundeninte uppfyllts -den s. k. självständiga varningen. Trots att det här rör sig om olika graderingar har i bådafallen termen varning använts. Denna upprepning av samma ord för egentligen två skildasaker kan föra med sig olika nackdelar. En person kan först varnas enligtmoment 1 och därefter enligt momenten 2 eller 3. Risken för slentriantänkandetorde därmed inte kunna uteslutas. Fortsatt körkortsreform, m. m. Avden anledningen föreslår jag i en av motionerna att en lämplig förstärkning avterminologin vore att i det mildare fallet ordet varning byttes ut mot ordeterinran. Ipropositionen föreslås en ändring som ligger klart i linje med detta -vilketjag givetvis är tacksam för - och vidare att det nya instrumentet i första handskall handhas av det allmänna ombudet. Förhoppningsvis kommer detta också attinnebära en smidigare handläggning. annan motion, avslutningsvis, har jag tagit upp det faktum att det ärtämligen vanligt att ett utländskt körkort utgör underlag vid utfärdandet avett körkort. I en del fall har det i efterhand visat sig att det utländskakörkortet i något avseende varit oriktigt, varför utbyte egenfligen inte bordeha skett. Jag föreslår därför en nyåterkallelsepunkt i 16 § körkortslagen. Propositionenoch utskottet har föreslagit en annan lösning som förmodligen är bättre ochmera djuptänkt än den lösning som jag försökt konstruera. Man har kommit framtill en tvåstegslösning, som i första steget innebär att en ansökan om utbyteav ett ufländskt körkort fill ett svenskt skall kunna avvisas, om det finnsanledning att anta att det utländska körkortet inte är äkta. Därmed läggs ettstörre ansvar och ställs större krav på sökanden. Förhoppningsvis kommer på detsättet också antalet felaktiga utbyten att minska. Detandra steget innebär följande. Om ett oäkta utländskt körkort ändå skulle habytts ut mot ett svenskt, finns det givetvis all anledning att ifrågasätta omkörkortshavaren över huvud taget uppfyller de krav som ställs för att få lovatt inneha körkort. I enlighet med 33 § körkortsförordningen kan han dåföreläggas att komma in med bevis på godkänt förarprov. Om inte detta skerskall körkortet återkallas. Jag ber med anledning av det sagda att få yrka bifall tilltrafikutskottets hemställan i dess betänkande nr 1. Vad utskotten hemställtbifölls. 14§ Vissa kriminalpolitiska frågor Föredrogs justitieutskottets betänkande 1980/81:4om vissa kriminalpolitiska frågor. Anf.79 (): I det betänkande som föreligger till behandling och som är enhälligttas ett antal motioner upp som alla ger uttryck för en växande oro förbrottslighetsutvecklingen. Det gäller den grövre brottsligheten, särskilt densom har anknytning till narkotika, och den oro för de svårigheter man har inomkriminalvården att särskilt vad gäller dem som är dömda för narkotikabrott bemästra deras - man frestas säga så - systematiska utnyttjande av den svenska kriminalvårdens liberala frigivnings- och Nr 34 permissionssystem. Fleraolika förslag läggs fram i dessa motioner för att söka finna vägar att bromsaden oroväckande utvecklingen. Fyrahuvudpunkter är viktiga att dra fram i ljuset från betänkandet, även om det ärenhälligt. Den första punkten gällerfrågan om villkorlig frigivning. beslutad remiss fill lagrådet om interneringspåföljdens avskaffandehar regeringen föreslagit ändringar i reglerna om villkorlig frigivning samt enstraffskärpningsregel för vissa särskilt allvarliga återfalls-situationer.Förslagen syftar bl. a. till att tillgodose intresset av samhällsskydd motsärskilt den grova vålds- och narkotikabrottsligheten. Vad gällerförutsättningarna för villkorlig frigivning innebär förslaget att som en nyförutsättning för särbehandling i frigivningshänseende upptas risk för återfalli viss särskilt allvarlig brottslighet.