prot · G409145 · 1980-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1980/81:145 Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. 1 § Justerades protokollet för den 12 innevarande månad. 2 § Föredrogs och hänvisades Motionerna 1980/81:2200 tillskatteutskottet /81:2201 och 2202 till civilutskottet 3 §Föredrogs men bordlades åter betänkande 1980/81:24 betänkanden /81:23-25 och 27 betänkanden /81:25 och 27 betänkande 1980/81:33 betänkande 1980/81:67 4§ Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Föredrogs betänkande1980/81:25 med anledning av granskning av statsrådens tjänsteutövning ochregeringsärendenas handläggning. Dechargedebattenuppdelas i flera avsnitt. Varje avsnitt behandlas som ettsjälvständigt ärende, och talarlistan för de olika avsnitten kan alltså utökasmed ytterligare talare. Då alla under ett avsnitt anmälda talare haft ordetövergår kammaren till att debattera nästa avsnitt. Voteringarna ägerrum i ett sammanhang sedan samtliga avsnitt slutdebatterats. Beträffandeavsnittet Granskningsarbetets omfattning och inriktning samt avsnitten 1-8 harordet begärts av . Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbetets omfaUning och inriktning, m. m. AnL2 (): Under de senaste veckornas regeringskris och politiska spelmellan de borgerliga partierna har den politiska krisen i förvärrats.Krisen är emellertid äldre. Delvis är den en följd av den form avparlamentarism som har praktiserats . Parlamentarismen finns som bekant inskriven i 1974 årsregeringsform, och vår författning förutsätter en fungerande parlamentarism.Tyvärr nödgas vi konstatera att den fungerat dåligt under regeringen . Eftersom denna parlamentarism är något för partierna gemensamt, något vialla sätter högt, bör vi alla uppleva detta som otillfredsställande. RegeringenFälldin I hade inslag som vi kritiserade med hänsyn till parlamentarismensfunktionssätt. I regeringen framträdde delvis samma tendenser, ochvissa av dem förstärktes. På grundval av de granskningar somkonstitutionsutskottet har utfört har vi under denna punkt ställt samman någraiakttagelser. Vad som hänt efter granskningen har bekräftat våra iakttagelseroch vår kritik. Splittringstendenserna var så starka inom regeringen den har gått till historien. Vi socialdemokrater i har anklagatsför att ha en för svag förmåga till inlevelse i de särskilda betingelserna fören koalitionsregering. Det är möjligt att det fordras en alldeles speciellinlevelseförmåga för att helt fatta vad som hände inom ministären vår inlevelse var dock tillräcklig för att vi skulle sesplittringstendenserna, vilka ledde till att ministären föll. Det torde vara svårt att hävda attregeringen var en starkt sammanhållen regering som uppträdde som enenhet. När man inte kan påstå detta, gör man i stället gällande att denenhetliga regeringen är enbart ett socialdemokratiskt ideal och inte ennödvändig del av vår parlamentarism. Jag har en annan uppfattning. Den stöderjag på förarbetena till vår nuvarande regeringsform. Enligt dessa ärregeringen ett kollektiv, uppbyggt kring statsministerns person, som förutsättshålla samman av gemensamma politiska värderingar och målsättningar. I debatten ställerman ibland mot detta grundlagsbestämmelsen "Skiljaktig mening skallantecknas i protokollet" och utgår ifrån att det finns en sådan rätt attanteckna en skiljaktig mening. Visst finns detta, det förnekar jag inte ettögonblick. Men enheten är definitivt bruten när statsråden i viktiga frågor,framför allt i frågor av stor principiell räckvidd, gör sådana anteckningar iprotokollet. I material finns ett exempel pådetta, nämligen när folkpartistatsråden med utrikesminister i spetsenanmälde skiljaktig mening till regeringsprotokollet i beslutet om Sandviksansökan om dispens från Sydafrikalagen. Självfallet hade dessa statsråd rättatt göra sådana anteckningar, och jag riktar ingen kritik mot dem för att degjorde det. Frågan är emellertid: Varför nöjde de sig med sådana anteckningar?Och framför allt: Varför ställde inte utrikesministern sin plats tillförfogande? Onekligen hade han lidit ett svårt nederlag i en utrikespolitisktbetydelsefull fråga. Detta nederlag tillfogades honom inte av , utan av regeringskollegerna.Under alla förhållanden visar detta exempel att regeringen inte uppträder somen enhet. I massmedierna har nämnts att förutvarandeekonomiministern skall ha övervägt möjligheten att avge en reservation i ettärende som han själv kontrasignerade, en proposition till av storbetydelse, och att denna anteckning skulle vara hemlig. har han trättfram och sagt att detta var att uppfatta som ett skämt. Framtiden får avgörahur det förhåller sig, men vare sig det rör sig om något slags försök eller ettmakabert skämt måste jag säga att händelsen visar att vår parlamentarism ärsjuk. Först i en sådan situation för man in sådant som hemliga reservationer,eller skämtar om att det skall kunna förekomma sådana hemliga reservationer. Vi får akta oss, så vi inte får en form av"reservationsparlamentarism". Det stämmer inte med den parlamentarismsom regeringsformen förutsätter. Vidare avslöjar material andramotsättningar inom regeringen, exempelvis mellan industriministern ochekonomiministern om handläggningen av stödet till NCB, och mellanindustriministern och kommunikationsministern om det ifrågasatta stödet tillKalmar Varv. Tidigt framträdde motsättningar om den ekonomiska politiken, ochsom bekant splittrade skattepolitiken regeringen. Som en följd av motsättningarna får man långdragnabeslutsprocesser. Detta minskar i hög grad effektiviteten hos regeringen. Denberyktade långbänken tycktes vara den andra Fälldinregeringens käraste möbel.Troligen kommer den att stanna kvar under regeringen . Under allaförhållanden fanns den under de gångna veckornas regeringskris. Man kan ocksåkonstatera att olika regeringsmedlemmar beskyllde varandra för att dra ärendenai långbänk sedan regeringen hade upplösts. Konstitutionsutskottetsmaterial ger belägg för dessa påståenden, och i den följande debatten kommerfler exempel att nämnas. Låt mig peka på handläggningen av NCB-ärendet som drogut väldigt långt från det att den startade i regeringen till dess enproposition avlämnades. Låt mig nämna Telub-affären, där ärendet föredrogs förutrikesministern men där man fick ett samlat regeringsbeslutförst . Låt mig också nämna behandlingen av Sydafrikaärendet,som låg i regeringen. När man hållit på länge med frågor fattar man plötsligtbeslut, ibland utan att under den långa behandlingen ha tagit fram erforderligtunderlagsmaterial för besluten. Det mest framträdande exemplet ikonstitutionsutskottets material är ändringar i reglerna för beräkning avbasbeloppet. Regeringen satte åt sidan de krav på remisser till myndigheter ochsammanslutningar som regeringsformen förutsätter, och hela behandlingen visaren niycket stor nonchalans, inte bara mot oss här i utan mot hela detsvenska folket, som i hög grad berörs av dessa förändringar. Detta sätt att behandla ärenden leder till en starkförsvagning av regeringsmakten. I sista hand är det människorna i vårt land somblir lidande av detta. Den nuvarande ekonomiska situationen kräver en regeringmed Granskning av statsrådens tjänsteutövning m'. Granskningsarbetets omfattning och inriktning, m. m. Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbetetsomfattning och inriktning, m. m. handlingskraft och förmåga. Långdragna beslutsprocesseroch ändå i många fall improvisationer förvärrar avsevärt situationen.Regeringen vidtar inte de åtgärder som situationen kräver. Dagar, veckor ochmånader går. Så improviserar man plötsligt någonting. "Långbänken"och improvisationerna är också ett hot mot parlamentarismen. De underminerarnämligen människornas förtroende för det parlamentariska systemet. Man påstår ibland att det är statsminister kynnesom gör långbänken till kanslihusets viktigaste möbel. Något ligger det kanskei detta. Men väsentligen torde orsaken vara regeringens sammansättning. Dengrundades främst på ett nej till socialdemokratin, och den grunden håller intenågon för positiva insatser. Parlamentarismen innebär ett samspel mellan regering ochriksdag. Detta samspel förutsätter att statsråd inte för bakom ljuset- förre handelsministern har lämnat vilseledande uppgiftertill i Telub-affären. Samspelet förutsätter vidare att regeringenföljer beslut och att statsråd inte genom uttalanden eller på annatsätt gör det omöjligt att förverkliga dem. Ännu mindre kan en regering handla istrid mot ett riksdagsbeslut. Den kan vara missnöjd med ett beslut somriksdagen har fattat, men den måste ändå förverkliga det. Vill ett statsrådinte göra detta, så har han inget annat att göra än att avgå. Han får inteförsöka hindra att beslutet genomföres eller tänja ut ärendet, så attriksdagens intentioner nonchaleras. Det finns flera exempel på detta, särskiltfrån industriminister sida, i material. Parlamentarismen innebär vidare att statsråden tar ansvarför vad som händer i kanslihuset. Statsråden i regeringen skyllerinte bara på varandra utan flyttar gärna över ansvaret till underordnadetjänstemän. Det träder särskilt väl fram i Telub-affären. Interiörerna från denvisar hur man flyr bort ifrån ansvaret. Detta ger inte bara ett olustigtintryck, utan det strider också mot parlamentarismens bärande grundsatser.Statsråden och regeringen som ett kollektiv har ansvaret inför . Låtmig erinra om att det i regeringsformens 1 kap., det som handlar om statsskicketsgrunder, står i 6 §: "Regeringen styr riket. Den är ansvarig införriksdagen." Detta ansvar kan inte flyttas över till tjänstemän understatsråden. Fälldinparlamentarismen innebär en politisk kris. Denminskar regeringens handlingskraft och underminerar förtroendet förparlamentarismen och demokratin. Denna kris hotar att permanentas, om inte desssvagheter övervinnes eller landet får en regering som arbetar på ett annat sättän regeringarna och II, De har varit majoritetsregeringar men ändåsvaga, därför att de har varit splittrade och inte uppträtt som en enhet. Dehar ofta dragit ärendena i långbänk, gärna improviserat, inte tagit ansvar ochnonchalerat i det nödvändiga samspelet mellan regering och riksdag.Mot denna form av parlamentarism, Fälldinparlamentarismen, riktar vi vårkritik. Jag yrkar bifall till samtligasocialdemokratiska reservationer i detta ärende. AnL3 (vpk); I regeringsformen fastslås att konstitutionsutskottetskall granska statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning.Vidare fastslås att det åligger utskottet att meddela vad utskottetvid sin granskning funnit förtjäna uppmärksamhet. Med detta som utgångspunkt kan det vara på sin plats attnågot beröra granskningsarbetets inriktning. Denna granskning är ju en form förriksdagens kontroll av hur regeringen fullgör sina uppgifter. Det finns någraallmänna iakttagelser, som också har sin giltighet . För det första finns det en benägenhet att ge vissaformella handläggningsrutiner stor plats, medan betydligt mer kompliceradefrågor, där regeringens handläggning borde granskas, inte får samma plats.Frågor om utgivningen av och remisser till lagrådetkan vara nog så viktiga, men det måste också vara viktigt att undersöka hurregeringen handlägger utvisningsärenden med stöd av den s. k. terroristlageneller hur den bedriver energipolitiken, föratt nämna exempel. Detta allmännaintryck gäller också årets betänkande, även om några mer kontroversiella frågorbehandlas. För det andra kan man iaktta att det eller de partier sominnehaft regeringsmakten granskningen omfattar har en benägenhetatt inta en ursäktande och överslätande hållning till regeringens och deenskilda statsrådens eventuella fel. När socialdemokraterna regerade försvaradesocialdemokraterna i utskottet vad regeringen gjort, medan de borgerliga petadei en rad detaljer. kan man se ombytta roller. Visserligen kan deborgerliga kosta på sig att uttala att förhållandena i fråga ompropositions-avlämnandet och för sent utkomna författningar ärotillfredsställande. tycker också att man inte bör användauttrycket "regeringen" när det gäller det centerstyrdaindustridepartementet. Men generellt sett sluter de borgerliga upp bakomregeringens göranden och låtanden. Ju större fråga, desto tydligare markerasdetta. För det tredje vill jag peka på den orimliga ordningen attsamtidigt som är organ för granskning avregeringen, så har inte alla partier samma möjligheter att delta i arbetet.Detta förhållande har framträtt särskilt tydligt . Förutvarande ochnuvarande statsråd, statssekreterare och andra ansvariga i den s. k.Telub-affären har bildat kö utanför sammanträdeslokalför att utfrågas, men ett av partier har varit förhindrat att deltai granskningsarbetet. Jag vill ställa en direkt fråga till konstitutionsutskottetsordförande; Är det inte hög tid att lösa frågan om utskottsrepresentationen såatt alla partier på likvärdiga villkor kan delta i arbetet? Vi har kommunisterna anmält fyrafrågor för granskning, nämligen handläggningen av energipolitiken, vissautvisningsärenden, statlig kreditgaranti till ochvapenexport till . Av någon anledning har samtliga dessa frågorhamnat under rubriken frågor som någon sorts restpott. Om detta är uttryckför Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbetets omfaUning och inriktning, m. m. 2 protokoll 1980/81:142-146 Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbetets omfattning och inriktning, m. m. värderingarinom utskottet av vad som är viktigt så är det ganska anmärkningsvärt. Enbart energipolitiken borde vara värd en grundliggranskning av utskottet. Vi har haft en folkomröstning om energipolitiken.Handläggningen av energifrågorna inom regeringen har sannerligen inte varitoomtvistad. I regeringen har samtliga linjer i folkomröstningen varitföreträdda. Nog borde handläggningen av energipolifiken lyftas fram till attbli en av huvudfrågorna i granskningsarbetet, även om inte utskottet självtvalt att ta upp frågan. Andra företrädare för vpk-gruppen kommer att ta upp deolika frågorna till behandling och i vissa fall framställa yrkanden, varför jaginte närmare skall gå in på de ärenden vi anmält till granskning. har en enskild fråga i granskningsarbetettilldragit sig sådan uppmärksamhet som den s. k. Telub-affären gjort . Tilldetta har naturligtvis det förhållandet bidragit att det tydligen varit en"tolkningsfråga" - för att använda ett aktuellt uttryck - vem somvetat vad i regeringen. Men också utrikespolitiska ställningstaganden hargivetvis spelat in. Särskilt för folkpartisterna bör det vara en besvärandemagplåga att agera både som främsta språkrör och som regeringensförsvarare. Det går liksom inte ihop. Vi återkommer till frågan omTelub-affärens handläggning. Låt mig beröra några av de återkommande granskningsfrågorna.Också har vi ett avsnitt i följetongen om propositionsavlämnandet. Ånyorefererar till sina tidigare uttalanden om behovet avkraftfulla ansträngningar för att komma till rätta med de otillfredsställandeförhållandena och uppnå en bättre planering. Även när det gäller förseningar iutgivningen av författningar konstaterar utskottet att någon nämnvärdförbättring inte skett. Fråga är väl hur länge skallnöja sig med att konstatera allvarliga brister och bara notera att ingaförbättringar har skett, trots upprepade uttalanden. Har ni i utskottetövervägt att skärpa tonen, exempelvis när det gäller propositionsavlämnandet? När det gäller remisser till lagrådet bör noteras attutskottet funnit att ett antal lagförslag som borde ha remitterats filllagrådet inte remitterats, och regeringen har heller inte motiverat varför såej skett. De borgerliga partierna brukar betona lagrådets roll, men när deregerar är det tydligen inte lika viktigt. Det bör noteras att utskottetbetonat vikten av att skälen till att lagrådet inte hörts blir redovisade. Menfrågan är om detta räcker. Parlamentarismen och regeringens beslutsformer har fåttett särskilt avsnitt i granskningsbetänkandet och även en särskild reservatton.I flera ärenden som tagits upp i årets granskning har aktualiserats frågor somberör parlamentarismen och regeringens beslutsformer, skriver konstitutionsutskottet.Därefter företas en allmän genomgång av gällande regler. Men kopplingen till deaktuella granskningsfrågorna uteblir. Därigenom blir heller inte redovisningensärskilt meningsfull. De socialdemokratiska reservanterna i utskottet sökerkoppla sin kritik mot regeringen i fråga om parlamentarismen och regeringensbeslutsformer till några konkreta problemställningar. Kritiken gäller bl, a,att regeringen inteuppträtt som en enhet. Något annat var kanske heller inte att vänta av enregering med så många motsättningar inbyggda. Vad som hänt den senaste tidenkan utgöra en illustration. Beslutsprocesserna inom regeringen har varit långdragna,skriver reservanterna och styrker detta med exempel. Tilläggas kan möjligenatt i vissa andra avseenden - när det gäller attackerna mot den ekonomiska ochsociala standarden - har snabbheten varit stor, alltför stor t. o. m. Reservationen innebär också en sammanfattning av kritiksom återkommer på andra avsnitt i detta betänkande och där kommer attdebatteras. Utskottsmajoriteten däremot söker komma förbi frågan genom enallmän redovisning. Det är knappast en dialog om parlamentarismen som försmellan majoritet och reservanter i denna fråga. De talar förbi varandra. En reflexion som man gör när man läser detta avsnitt ibetänkandet är att den avgörande frågan om regeringens handlande ligger utanförgranskningen, nämligen den om att regeringspartierna lovat en politik men förten helt annan. Men, herr talman, frågan om svikna vallöften fallertydligen inte under vare sig KU:s eller KO;s granskning. Det blir väljarnas sakatt företa den granskningen! Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbetets omfattning och inriktning, m. m. AnL 4ANDERS (): socialdemokratiskaledamöter har i sin reservation klagat över att parlamentarismen inte harfungerat tillfredsställande i . Jag vill börja med attmarkera att vi diskuterar , timade händelser är förvisso värda endiskussion, men det år inte det som behandlas i utskottets betänkande. Det må naturligtvis vara socialdemokraterna obetaget atttycka vad de vill om den borgerliga regeringens sätt att fungera ,men i så fall måste man väl konstatera att vad vi skall syssla med är enkonstitutionell granskning av det här ämnet. I reservationen ser man fastmerallmänna slängar, som torde höra bättre hemma i förstamajmöten. Jag tyckte migi anförande höra reminiscenser från det förstamajtal som jagär övertygad om att han har hållit. Möjligtvis skulle, herr talman, hansanförande ha passat i en allmänpolitisk debatt i denna kammare. Särskilt genant är det ju att kritiken motparlamentarismen kommer från ett parti, som icke ens hadeen egen majoritet i utan regerade med och kommunisternashjälp. Icke förty vägrade man bestämt att avgå och hävdade att man väl höll siginom den fungerande parlamentarismens råmärken. Man hade ingenegen majoritet, man kunde regera genom en lapsus i grundlagen, statsministernvar utnämnd innan och han kunde icke tvingas i väg med ett misstroendevotum pågrund av att vi hade ett jämviktsläge. Företrädare för detta parti riktar nu enmassiv kritik mot den regering som ändå har en rösts majoritet i denna kammareunder det år som vi här diskuterar. De sakfrågor som tas upp ger knappast något stöd för skall kunna rikta en konstitutionell kritik mot regeringen avseende år1980. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbetets omfattning och inriktning, m. m. förekommitolika meningar i vissa frågor, t. ex. i NCB-frågan, är väl inte särskiltmärkligt. Icke ens under det långa socialdemokratiska maktinnehavet varstatsråden alltid överens. Jag vill bara nämna den långa debatt som vi hade omVindelälven för att visa att det på högsta nivå inom socialdemokratin fanns demest olika meningar i en omdiskuterad och viktig fråga. I vad gäller Sydafrikafrågan är det bara att konstateraatt det förekom reservationer inom regeringen också under densocialdemokratiska epoken, bl. a. i en så pass viktig utrikespolitisk fråga sombaltutlämningen. Då reserverade sig tre statsråd mot regeringens beslut. Detförekom också reservationer under den rödgröna koalitionen. FinansministerWigforss reserverade sig mot ett förslag av , bara för att nunämna några exempel på reservationer i modern tid. Att vissa ärenden har tagit kan ju bero på attberedningen har krävt det. Vi har tidigare i utskottet konstaterat attsocialdemokraterna tog på sig för att företa vissa utnämningar, menman menade då att det inte var något problem. Bara ett exempel, herr talman;stod utan ordförande i hela niornånader, därför att socialdemokraterna icke lyckades få fram en kandidat.Landshövdingsposten i stod obesatt , därför att densocialdemokratiska regeringen icke orkade bestämma sig för en kandidat. Jagskulle kunna ta upp kammarens dyrbara tid med att räkna upp en lång radexempel. Det intressanta är att socialdemokraterna i påden tiden - det finns ju svart på vitt på detta - med all kraft försvarade dehär långa tidsutdräkterna. De ansågs vara nödvändiga för en tillfredsställandeberedning av ärendena. Att regeringen skulle ha flytt från ansvaret ellervilselett och visat nonchalans mot klingar inte särskilt trovärdigt.Det finns ingen anledning att här gå in på de många sakfrågor som finns med iden socialdemokratiska kritiken mot parlamentarismen. Man har helt enkelt gjortett potpurri på det som sedan återkommer i betänkandet, och det finns anledningatt visa respekt för kammarens ledamöter genom att ta var sak på sin platsunder dagens debatt. Att låta ett antal sinsemellan vitt skilda ärenden bildaunderlag för slutsatsen att parlamentarismen har fungerat dåligt ärenligt min mening alldeles befängt. Man må tycka vad man vill om besluten ivissa sakfrågor, och man må tycka att regeringen har fört en felaktig politik,men några brott mot parlamentarismen har sannerligen icke begåtts. I så fall tyckerjag att socialdemokraterna skall vara så hyggliga och precisera dessa. Det är ett rimligt krav att så sker när man inledningsviskonstaterar "att parlamentarismen inte fungerat på ett tillfredsställandesätt ". Den fråga som man måste ställa sig, och jag riktar dentill socialdemokraterna, är: Har några brott begåtts av regeringen ellerriksdagsmajoriteten mot gällande grundlag? Den fråganmåste man ju kunnafåett direkt svar på. Svaras det ja, såhär vi rätt attfå koncisa besked om på vilka punkter brott har begåtts. Svaras det däremot att man mera allmänt politiskt haranledning till missnöje med den utveckling som vi har haft i landet, så innebärju det att det är socialdemokraterna som skall tolka huruvida den fördapolitiken står i överensstämmelse med grundlagen eller inte. Något som varit kännetecknande för åretsgranskning är att socialdemokraterna ställt helt andra krav på den borgerligaregeringen än de ställde på sig själva när de satt vid makten. Vad som varittillåtet för har icke varit tillåtet för oxen. Helt ogenerat kritiserarman beslutsprocesser som man själv med förtjusning använde sig av. som man vräker kritik över borgerliga statsråd, såvet vi att socialdemokraterna i när det var ensocialdemokratisk regering var mycket tjänstvilliga när det gällde att finnaförståelse och absolution för socialdemokratiska misstag. Man kritiserar ,herr talman, , men hur var det med socialdemokraternashandläggning av IB-affären? Man kritiserar nu NCB-affären, men hur var det medsocialdemokraternas handläggning av förenade fabriksverken och Statsföretag ABpå sin tid? Man talar om att besluten har tagit och att de varitimproviserade. Men hur var det när energikrisen kom 1973 och den dåvarandesocialdemokratiska regeringen icke kunde lägga fram en finansplan? Man talar om nonchalans mot . Men hur var det1972 när den dåvarande socialdemokratiska regeringen utan att fråga riksdagenband oss för miljardåtaganden i det s. k. Bai ? Den socialdemokratiska kritiken får tas förvad den är, nämligen ett försök att utnyttja rikta en allmän kritik mot borgerligheten.