prot · G40954 · 1980-12-31 00:00:00 — Det är i stället så att det är andraverksamheter som inte går så bra som vi naturligtvis fillsammans skulle önskaatt de gjorde. Nej, , det där skottet gick nog vid sidan avtavlan. Då kommer jag tillbaka fill frågan; Vad skall vi göra? Ärdet ändå inte nödvändigt att försöka få en åtstramning på utgiftssidan,kombinerad med satsning på ett offensivt näringsliv, där olika ägarformer fårkonkurrera med varandra - statliga, kooperafiva och privata företag? Det är detsom är regeringens strategi - att försöka klara dessa båda mål, att hållafillbaka utgiftssidan men satsa, med de resurser vi har, så att industrin kanfå en tillväxt, så att vi kan få i gång vår export igen, få en exportleddfillväxt, vilket ville kritisera. Jag tror uppriktigt sagt inteatt vi har så många andra vägar att välja pä. Det gäller bara att finna derätta metoderna att nä fram till de mål som vägarna leder till. Om man då vill göra dessa besparingar, så är det omöjligtutan aft man håller tillbaka när det gäller några av de tungatransfereringarna. Men man skall göra det så att de svagaste i samhälletskyddas. Och detta är vad som har hänt. försökte här hävda att vi attackeradepensionärerna, attdet var vi som på något sätt ville urholkavärdebeständigheten i pensionerna. Jag tillåter mig, , att påminna omatt förde en långvarig kamp med företrädare i fråga omaft just få till stånd värdeskyddade pensioner för de svenska medborgarna. Detvar svårt att få den segern, men det gick. Och jag kan försäkra att viljan attbehälla värdebeständigheten i pensionerna finns kvar. Men är det ändå inte rimligt att, när hela folkhushålletdrabbas av två mycket kraftiga oljeprisuppgängar, de två s. k. oljechockerna,säga att hela Besparingar i stats verksamh eten, m. m. Besparingar i' statsverksamheten, m. m. folkhushålletmåste ta på sitt ansvar att bära den bördan - inkl. pensionärerna? Är detorimligt att man gör den fördelningen kollektiven emellan i det svenskasamhället? Något annat har inte avsetts med regeringens politik och kommerheller inte att avses. Stå därför inte här och fala om att vi skall urholkapensionerna på 20 och ! Det finns absolut ingen dokumentation fördet påståendet, . Tvärtom säger vi att vi skal' följa utvecklingenoch se till att man håller pensionärer och andra svaga grupper intakta med deresurser som vi har beslutat oss för att ge dem. Det har f. ö. klart uttalatsatt vi skall ge pensionsfillskott - det senast beslutade utgår fr. o. m. den 1juli 1981, och regeringen är beredd att fortsätta även fr. o. m. den 1 juli1982. sade att hela den västligaindustrivärlden var i kris. Dess värre ligger det en hel del riktighet i detpåståendet - man har ekonomiska problem i hela . Vi kan då inte baraåse det utan måste, som regeringen gör, försöka finna de rikfiga åtgärderna föratt bryta den nedåtgående trenden. Det arbetet skall vi fortsätta med, men jagtror icke , , att man skulle nå bättre resultatgenom att följa de socialisfiska planekonomiernas modell. Stå inte här och sägatt det skulle vara något unikt för industrivärlden att vi har problem. Detfinns grannländer på andra sidan ridån som dess värre också har utomordentligtbesvärliga ekonomiska förhållanden. Så några ord till . Jag har sagt, och det stårhela regeringen bakom, att vi skall försöka kapa av av budgetunderskottet irelation fill bruttonationalprodukten på1980-falef. Det var målet för besparingsplanen och de inkomstförstärkningar somföreslogs i anslutning till den. Jag har konstaterat att nu stöderbesparingsplanen . Jag har också konstaterat - det vidhåller jag - attsocialdemokraterna har ett mycket mindre ambitiöst sparprogram än detregeringen presenterat . Likväl är det sä att inkomstsidan infe följer de prognosersom vi har räknat med och att det därför kommer att vara förenat medsvårigheter att hålla tillbaka budgetunderskottet på det sätt som regeringenhade anledning aft räkna med när besparingspropositionen lades fram förriksdagen. Då har frågan rests: Vad gör man i det läget? Ja,socialdemokraterna fortsätter med sin politik och har lagt fram förslag- dethåller jag med om. Man föreslår nya avgifter och skatter att betalasav näringslivet -senast gäller det folkpensionsavgiffen. Det ger icke någon tillväxtekonomi, , och detger heller infe någon minskning på utgiftssidan. Därför kvarstår min fråga: Vadvill socialdemokraterna göra för att hålla tillbaka utgifterna i det svenskasamhället - utgifter som håller på att med en förfärande automatik växa ossöver huvudet, om vi infe snabbt går in och gör systemförändringar? Den fråganär icke besvarad och den är av central betydelse, . 29EIVOR (vpk) replik: gör i och för sig ett allvarligtbemödande aft klargöra vad söm ligger i regeringens strategi. Det klargörandetbekräftar, tycker jag, att den strategin går ut på att svensk ekonomi skallunderordnas transnationella koncerners intressen. Det går inte bara ut över dearbetande, utan det drabbar också hemmamarknadsindustrin och de i bred meningsociala sidorna hos den offentliga sektorn. Ja, den kapitalistiska världen gär nu in i enlågkonjunktur. Det kommer också för del att innebära ökad arbetslöshetoch andra svårigheter. Men den kommunala sektorn, som kunde ge fler jobb, fårinte fortsätta att expandera, säger regeringen. Arbetslösheten skall i ställetmötas med vad regeringen kallar - nämde det nu också - aktivarbetsmarknadspolitik. Skälet till det här är att industrin inte kan täcka sittrekryteringsbehov vid nästa konjunkturuppgång om kommunerna nu skulle anställaflera och ge dem ordinarie jobb. Regeringen för alltså en medvetenarbetslöshetspolitik för att skapa den här reservarmén åt industrikapitalet. upprepar talet om att regeringens politik pådet här området är offensiv. Offensiv mot vem? Ta t. ex. den minskningav folkets köpkraft genom momshöjningen som man genomfört! Det är en offensivriktad mot de många och de svaga i samhället! Så upprepar också talet om att huvudpunkten iregeringens besparingsarbete skulle vara att skydda de mest utsatta grupperna.Det vi har kunnat finna av exempel på det i regeringens s. k. sparproposifionär det man kallar för högkostnadsskyddet vid inköp av läkemedel, och det kanväl ändå inte vara så förfärligt mycket aft komma dragandes med! Även förföll till att dra in vad som händer iandra stater och bakom någon ridå eller vad det var han talade om. Jo, visst, socialism utvecklas olika i olika länder,liksom kapitalism gör det. problem är inte . Sverigessituation är infe . Och ändå är det här kapitalistiskaekonomier. Men mycket skiljer dem ju också åt. Också socialistiska stater utvecklas olika och under olikapolitiska, ekonomiska och sociala villkor, i olika historiska miljöer och pågrundval av olika kulturarv. Problem i socialistiska länder kan alltså intepåstås vara de problem som en gång kommer att finnas i ett socialistisktSverige, lika litet som vi kan se på och säga: Så fungerarkapitalismen i ! Det är bara vissa allmänna grunddrag som är gemensamma,men de ger ingen konkret kunskap om de verkliga förhållandena. När bemöter våra förslag om planekonomi genomatt hänvisa till något land på andra sidan om någon ridå kan jag infe betecknadet som något annat än en dum och fördomsfull inställning hos i blir ju inte bättre av problem, lika litet somdet polifiska systemet i blir sämre av diktaturen och rasismen iSydafrika. När vi nudiskuterar den borgerliga regeringens dåliga och reaktionära Besparingar i statsverksamheten, rn. Besparingari statsverksamheten, m. m. (sammanfattande bedömning) ekonomiska politik lönardet sig väl inte att försöka komma undan genom att diskutera'förhållanden iandra länder! Regeringens sparplan blir inte bättre för pensionärerför det. Men skall vi titta utomlands, kanske vi skall dra några andralärdomar. Svenska folket borde kanske dra samma slutsatser som de arbetande ien del socialistiska länder och i massor protestera mot regeringensprishöjningar och den standardsänkningspolitik som den svenska regeringenbedriver. Anf.30 () replik: Medan talade meddelade radion att industriförbundetförutspår att arbetslösheten kommer att fördubblas. Men om detta harRolf inte sagt någonting. Innebördenav långa tirad om budgetunderskottet var väl att han infe kommeratt hälla målet om ett budgetunderskott på 50 miljarder. Förklaringen är heltenkelt att svångremspolifiken har undergrävt tillväxten och inkomstökningen isamhället - det är det vi har sagt . Men,fru talman, jag skall ägna de här minuterna åt aft titta litet närmare på deenligt vår mening ytterligfiförgripliga ting som sade ompensionerna. Han sade att det var som hittade på värdesäkringen avpensionerna. Det är hog riktigt, men att hittade på värdesäkring avpensionerna är inget skäl till att dagens skulle urholka dennavärdesäkring. Det är vad ni gör, Pensionärskollektivetfår inte alls någon kompensation. Pensionstillskotten kosfar 225 miljoner, ochindexsänkningen ger en besparing på 400 miljoner. Det är 175 miljoner back förkollektivet. Dessutom får pensionärerna avstå 180 miljoner på KBT, och det är200 kr. Det är klart att pensionärskollekfivet får det sämre. Menän värre är det med ATP. Ni säger att ni har föreslagit en liten justering avpensionerna med hänsyn till nödläget för ekonomi. Det är inte sant.Det har fastslagits en systemförändring via manipulafionen med basbeloppet. Somgammal tjänsteman blir jag upprörd i själen över att det från kanslihuset skallkunna komma en intellektuellt och administrativt så undermålig produkt somdethär förslaget om basbeloppet. När man frågade regeringen vadförslaget innebar, steg regeringen liksom kollektivt upp och ropade, för att citerakända källor: Det har vi ingen aning om! Manhade inte tänkt igenom någonfing av vad detta kunde få för civilrättsligakonsekvenser, vad det kunde få för konsekvenser för de handikappade, osv.Socialförsäkringsutskottet tvingades att remittera förslaget fill olikastatliga verk och till löntagarorganisationerna för att få något underlag förbedömning av vad det innebär. Det kommer att förbli en evig skamfläck påkanslihuset och regeringen att man släppte fram denna produkt. Mennär ni väl hade fått klart för er vad det här innebär sä framhärdar ni.Förslaget innebär en systemförändring av vår största sociala reform, ATP. Förändringen innebär attreformen systematiskt urholkas. Allamåste vara med och bära oljekostnaderna, heter det. Det är inte hederligt attsäga så. Förslaget innebär att om vi skulle få ert relätivprissärtk ning påolja, så minskar pensionernas realvärde i alla fall genom att energikostnadernafår ligga kvar som ett drivankare i indexserierna. Det är obestridligt att detförhåller sig på det sättet. Omdet blir en relativökning av oljepriserna, vilket är möjligt, visar normalaberäkningar, gjorda av , att defl arbetare och dentjänsteman som blivit lovad att få av sin inkomst under de bästa åren ipension kommer att få nöja sig . Det är inte i 1981 årsnödsituation, utan det blir framåt som de kommer att drabbas. Dekommer att se sin trygghet systematiskt urholkad. Närni fått klart för er detta, började ni visserligen slå till reträtt när detgällde en del saker - handikappade, ensamstående mödrar. Och Stackars Wirténjagades upp när det gällde existensminimum och det ena med det andra. Men niframhärdade i sak. Dengeneration jag tillhör, som slogs för ATP-reformen, sOm blev den störstapolifiska seger som vunnits av den generationen, vet vad ATP betyder förmänniskornas trygghet, för familjernas och barnens trygghat. Vi kommer attfortsätta att bekämpa er. Kom inte och tala om samförstånd över blockgränsernaså länge det här kvarstår. Kom inte och tala om gemensamma tag! Kom inte ochtala om att vi skall samarbeta om någonfing, så lärtge ni inte är beredda aftsäga; All righf, vi vidtog en åtgärd som undergrävde ATP, söm är den kanske viktigastefrågan, socialt sett, för sociademokrafirt. Det var ett misstag. Vi är överensom att ta bort det. Intillden dagen kommer vi att med all vår kraft jaga er och bekämpa er, till dessdenna regering försvinner och vi kan försöka börja återinföra litet ordning ilandet. Besparingari statsverksamheten, m. m. (sammanfattande bedömning) 31 BudgetminisfernROLF WIRTEN; frågade: Offensiv för vem? Ja, det är vad jag sade imitt förra inlägg. Kan vi inte komma till rätta med obalansen i svensk ekonomi,dä kan vi över huvud taget inte värna om det svenska välståndet. Därför menarjag att om vi inte nu går fill offensiv mot denna obalans, slår vi undan benenför all vår verksamhet. EivorMarklund måste inse detta. Jag har efterlyst vad man från Vpk;s sida vill göraför att rätta till dessa svårigheter. Jag har inte fått något svar. Deftaär den ena huvudförutsättningen. Den andra är att bygga upp ett starktnäringsliv, som är konkurrenskraftigt i förhållande tillvar omvärld. Jaghar inte talat om hur det ser ut i vår omvärld, utan det var somhävdade att hela det industriella hade ekonomiska svårigheter.Därmed försökte hon ju göra gällande att det var fel på det system vi arbetarmed i och i våra grannländer. Jagmenar aft det inte är fel i systemet som sådant. Vi har kommit in ikonjunktursvackor, och vi har strukturella problem i dessa industriländer. Oljechockernahar verkligen fått vår utlandsbalans i en allvarlig situation. Besparingar i statsverksamheten, m. m. har hafttvå kraftiga prisuppgångar, som praktiskt taget dubblerar oljenotan på ettmycket litet antal år. Det är klart att defta får konsekvenser förindustrivärlden. Men dessa svårigheter finns även i ekonomier av det slag somEivor uppenbarligen vill förespråka. Det var det jag ville säga i minförra replik, och det tror jag är ett helt korrekt påstående. Kan f. ö. ge mig några exempel på någotland med en planekonomi som har en bättre tillväxt och en bättre ekonomi än vadvi levt med i värt land och jämförbara länder? Sä fill och pensionerna. Än en gäng säger jagatt det parti jag företräder har - f. ö. i stort samförstånd mellan parfierna -här i alltid värnat om aft pensionerna inte skall sättas pä undantag.Jag har sagt att vi kommer att göra det även i fortsättningen. Vi kommer aftfölja den utveckling som den nya indexeringen innebär, och skulle resultatetbli sådana konsekvenser som , nu förutser, då kommer naturligtvisregeringen att ingripa. Detta redovisade jag redan föregående gång, och det äringen som helst tvekan om aft sä har den samlade regeringens syn varit. Vad vi hävdar är att de oljekostnader som jag nämndebör fördelas pä ett rättvist sätt emellan olika folkgrupper. Det är dettafrågeställningen gäller, och av vad jag förstår av inlägg hade hani det korta perspektivet infe så mycket att invända mot detta. Det var hotet omen upprivning av systemet som upprörde honom. Men på den punkten tror jag attjag kan lugna honom helt. Sedan frågade om jag inte hade någon kommentarfill den väntade ökade arbetslöshet, som han hade fått någon rapport om. Nej,jag har suttit här i kammaren och vet inte vad det är för ny rapport hanåberopar. Men vad jag kan säga, fru talman, är naturligtvis, att sedan de treicke-socialistiska parfierna tog över regeringsansvaret , har vi med enmycket akfiv arbetsmarknadspolitik visat att den fulla sysselsättningen ärutomordentligt angelägen för denna regering. Jag kan försäkra attdet kommer aft vara så också i fortsättningen. Vid dagens regeringssammanträdehar man f. ö. fattat beslut om att satsa mänga hundra miljoner på ett programför att just hjälpa de mest utsatta grupperna på arbetsmarknaden - ungdomar,kvinnor, handikappade och naturligtvis även andra som är i behov avberedskapsarbete eller arbetsmarknadsutbildning eller som regionalf behöverstöd för sin sysselsättning. Detta är ytterligare ett exempel på hur regeringenalltjämt, i ett ekonomiskt mycket svårare läge, kommer att satsa på den fullasysselsättningen. Jag måste allra sist med besvikelse konstateraatt utgiftssidan intresserar socialdemokratin mycket litet. Det är ettanmärkningsvärt resultat av denna debatt att inte har velat fa någramer konstruktiva grepp för aft formera den i reservation 1 redovisade besparingenpå ungefär hälften av vad regeringen föreslår. Han har inte velat inse att detär en nödvändighet att vi angriper utgiftssidan på ett mycket mer aktivt sättän vad socialdemokratin har velat göra. Socialdemokraterna har helatiden arbetat efter modellen aft förstärka med nya avgifter och skatter. Under1970-talet, fram till dess att regeringen tog över, höjdesocialdemokraterna det totala skatteuttaget frän . Det var i stortsett denna politik som stod för. Jag är mycket besviken över att änen gång kunna konstatera att socialdemokraterna endast ser denna väg som möjligför att förstärka budgeten. Enda alternativet är tydligen att låta underskottetbara växa, med de inflationstendenser och andra ekonomiska problem som följerav detta. 32 ARNEGADD (s): I och med behandlingen av finansutskottetsbetänkande nr 15 gör sin slutliga bedömning av regeringens sparplansådan den presenterades i proposition nr 20. Det är verkligen ett politiskt annorlunda beslut somSveriges riksdag därmed fattar. Den politik som förts ersätts på centralaområden med sin absoluta motsats. Den fulla sysselsättningen är inte längre ettviktigt polifiskt mål, utan arbetslösheten har blivit ett ekonomiskf-politisktmedel. Alla konjunkturbedömare är ense om aft vi går mot enny konjunkturnedgång. I det läget väljer regeringen att ta till ekonomiskaåtsframningsåtgärder. Vi har svåra balansproblem att lösa. Underskottet istatens budget kommer att ligga mellan 60 000 och 70 000miljoner. Utlandsupplåningen förväntas bli ungefär 25 000 miljoner. Vi måstealltså vidta ordentliga åtgärder för att få ordning på landets ekonomi, vilketju är förutsättningen för fortsatta framsteg. Om defta råder total enighet. Det nya ligger i att man försöker lösa balansproblemengenom att de politiska makthavarna medvetet använder arbetslösheten som ettinstrument för att nå den nödvändiga balansen. Det räknas med, som här nyligenhar sagts, att arbetslösheten i kommer attfördubblas. Det är mycket som talar för aft det kan bli ännu värre. Borta är alltså ambitionerna att skaffa arbete åt alla.Borta är också ambitionerna att satsa på det starka samhället som värn för desvaga. Den politik som får sin introduktion i är ennaturlig politik för moderater. Att , som i senare valrörelser försöktframställa sig som företrädare för de små, ställer upp är värt att notera. Att aktivt är med och visar, herr statsråd,aft sociala reformer utan socialism innebär urgröpta sociala reformer ärknappast ens värt att notera. Det förstod alla från början - även liberaler. De besparingar som nu har ställt sig bakomdrabbar ensidigt de svaga i samhället. genomförs betydandeöverföringar av ekonomiska fillgångar till de välbeställda. Pensionärerna fårsina pensioner sänkta - - genom de nya reglerna som bestämmerbasbeloppet. Motsvarande drabbar de handikappade, de sjuka och barnfamiljerna. De som däremot kan lita på att regeringen slår vakt omderas intressen är höginkomsttagare och aktieägare. Kvar är trots allt i deväsentliga delarna Besparingar i statsverksamheten, m. m. Besparingari statsverksamheten, m.m. (sammanfattande bedömning) den orättvisaindexregleringen av skatteskalorna. Det gynnar systematiskt de bäst ställda.Beskattningen av utdelningar på aktier sänks, vilket kommer aft leda tillpåtagliga värdestegringar på aktier och förmögenhetsomfördelningar - övrigafaktorer lika, VI socialdemokrater reagerarbestämt mot den här politiken. När man i en svär ekonomisk situation tvingastill hårdhänt omprövning av samhällets åtaganden måste ocksåstandardsänkningarna ha sin "rättvisa fördelning". Vikan aldrig stödja en politik som medvetet drabbar de svaga i samhället och somanvänder sig av arbetslösheten som ett medel för att uppnå ekonomisk balans- Vjbeskylls ofta nog för att vara konfrontationspolitiker. Men vilket val har vidå? Viönskar ingen konfrontation. Den politiken är väsensfrämmande för denreformistiska socialism som socialdemokratin företräder. Men vi tvingas till enkprtfrorttation när alternativet ju för oss är kapitulation - som det skullevara att svika de grundläggande idéer vi står för om solidaritet och en rättvisekonomisk fördelning. Ingetav detta som vi anser vara väsentligt tar de borgerliga parfierna hänsyn till. Dethade inte varit nödvändigt att samfidigt som pensionärer och sjuka får sinstandard sänkt bibehålla indexskatterna till höginkomsttagarnas fördel. Dethade inte heller varit nödvändigt att som man genom en reform avinvesferirtgsavdragen i företagen tar ifrån kommunerna mellan 1 miljard och 2miljarder ge aktieägarna extra skattelättnader på deras utdelningsinkomster. Näralternativet fill konfrontation är kapitulation, då är valet lätt för oss. Menvi hävdar nog att det är de borgerliga som vaU konfrontationen. Det är ändå desom med en enda rösts majoritet tvingar igenom sin sparplan. Tyvärrär det som händer inte speciellt unikt för . Politiken i vårt land ärendast en spegling av det som händer i andra industrialiserade länder därkonservativa regeringar har makten. Monetarismhar den politiken kallats, och har beskyllts för att vara dessprofet. När vi under den urtima fick den borgerliga regeringensrecept på hur den ekonomiska balansen skulle återvinnas när det gälldeutlandsbetalningarna, så lät det hela ganska förnuffigt; Vi måste exportera meroch importera mindre för att vinna balans i våra betalningar med utlandet. Säkert var det många somfann resonemanget besfickande. Omedelbartefter den urtima slut for finansutskottet på en resa till . Avsikten var att vi skulle studera förhållandena i två länder somredan försökt sig på en åtstramning och nedskärning i den offentliga sektorn. I hade man ettrecept; Exportera mer och importera mindre! Englandhade man också ett recept: Exportera mer och importera mindre! -Allt för att nåbalans i dessa länders utrikesbetalningar. Tongångarna från den urtima här vid torgliksom ekade för oss i sammanfrädesrummen i och . Eller var detkanske tvärtom? - att det som vi hade fått genomleva baravar något slags skåpmat från konservativa och frånen samhällssyn som reaktionärer stått för i alla fider: När det stundarvargatider är det de svaga som skall försaka. När sedan tiderna blir bättre ärdet de privilegierade som tar till sig det som finns. Den riktiga frågan är naturligtvis: Går det egentligen attexportera mer, om ingen vill importera mer? I alla utvecklade ochindustrialiserade länder råder nämligen denna pessimismens ekonomiska strategi:Exportera mera och importera mindre! Den konservafiva ekonomiska doktrin, säger visocialdemokrater i finansutskottet, som är vägledande för den ekonomiskapolitiken i såväl vårt land som utomlands utgör i själva verket det störstahindret för att utvecklingen skall kunna vridas rätt igen. Vad som kommer aft ske vet ingen. Men betecknande försituationen är den erfarenhet som vi i finansutskottet gjorde under vårt besökhos den brittiska arbetsgivareföreningen , Confederafion of BritishIndustries. CBLs ledning kunde inte närvara under finansutskottets besök,eftersom man var tvungen att uppvakta premiärminister för attvädja om en helt ny politik. Stora delar av den brittiska industrin ansågsnämligen enligt CBI hotad av konkurs, om inte den engelskaåtstramnings-politiken förändrades. Detta lärde vi oss alltså av den brittiskaarbetsgivareföreningen. Får vi inte en förändring till stånd i denekonomiska politiken i många av de ledande industrinationerna i riktning mot enökad expansion, finns det stor anledning att se mycket mörkt . Ettmodernt samhälle med en avancerad ekonomi kan nämligen aldrig svälta sig ur enekonomisk kris. En minskad total efterfrågan är inget annat än en minskadefterfrågan på arbetskraft. Och en minskad efterfrågan på arbetskraft ärupprörande slöseri. Världen behöver inte arbetslöshet . Väriden behövermänniskor i arbete. Om alltså den bakomliggande ekonomiska harakiri-teorin,att exportera mer till länder som inte vill importera mer, är den ena avhörnstenarna i den moderata ekonomiska politiken, så är den andra hörnstenen enpolifik för att rusta ner den offentliga sektorn.