prot · G409110 · 1980-12-31 00:00:00 — Vi har i vår motion 1458 återkommit till detta krav och begär attriksdagen som sin mening skall ge regeringen till känna att hyreslagen skall ändrasså att hyran vid förlängning av hyresavtal inte får vara högre än hyran förlikvärdiga lägenheter. Bland övriga förändringar i bruksvärdesystemet som ärangelägna är, som vpk tidigare vid olika tillfällen påpekat, att allmännyttanshyror måste utgöra ett absolut tak. För att nå upp till detta"takvärde" borde emellertid privata fastighetsägare få lov attredovisa sina kostnader. Jag kan tänka mig ett system som innebär att i de fall- och det är mycket vanligt - hyran i privathus nu på grund av gällandebruksvärdesregler är högre än vad som svarar mot redovisade kostnader, skallmellanskillnaden gå till samhället för att användas i hyressänkande syfte, tillmiljöförbättrande åtgärder, etc. Man bör alltså förbättra gällande system såatt bl. a. de orättvisor undanröjes som består i att privata fastighetsägareutan att behöva redovisa sina egna kostnader kan tillgodoräkna sig storavinster genom jämförelser med hyrorna hos allmännyttiga bostadsföretag. Jag yrkar bifall till motion 1458. Den andra fråga i civilutskottets betänkande nr 26 som jagskall uppehålla mig vid är vad som tas upp i vpk-motionen 1851 omboendeinflytande. Utskottet har anslutit sig till den allmänna utgångspunkten imotionen, nämligen att ett ökat inflytande för de boende i hyreshusen böreftersträvas. Utskottet menar emellertid att parterna på hyresmarknaden hartillräckliga möjligheter att föra en sådan utveckling vidare och föreslår attmotionen skall avslås. Vad som enligt vpk:s mening behövs är åtgärder somstimulerar och underlättar, somskyndar på en sådan utveckling. Skall det vara möjligt, måste det ges störreekonomiskt utrymme för att åstadkomma önskvärda, snabba förändringar sominnebär att hyresgästerna får mera att säga till om i sitt eget boende. Ettriktat statligt stöd till de allmännyttiga bostadsföretagen på sätt som vi iandra vpk-motioner har föreslagit är en sådan åtgärd. Grundläggandeför en social bostadspolitik är att de boende har verkligt inflytande över sinaboendeförhållanden. Det gäller inre och yttre boendemiljö, gemensamma utrymmenoch service och förvaltning oavsett upplåtelse- eller boendeform. Det ärorimligt att ägande och bostadsrätt skall vara förutsättningen för verkligtinflytande och bestämmande. Hyresgäster kan och måste få samma möjligheter tillsjälvförvaltning som boende med andra upplåtelseformer. Hyreshusens förvaltningkan successivt frikopplas från ägandet och i stället knytas till boendet. Detär fel och det är en utmaning mot hyresgästerna att boendedemokrati skall hetapengar. Hyresgästerna är inte sämre skickade att ta ansvar för sina bostäder ände som bor med bostadsrätt eller i eget hus. Frånborgerligt håll har kraven på boendeinflytande/boendedemokrati mötts med förslagom att förändra hyresrättslägenheter till bostadsrätts- eller andelslägenheter.Det är riktigt att den som äger sin bostad eller bor med bostadsrätt har ettinflytande över sin bostad och boendemiljö som de som bor med hyresrätt saknareller har väldigt litet av. Men det är felaktigt att hävda det privata ägandetav bostaden som den avgörande förutsättningen för inflytande över utformning,förändring och förvaltning av bostaden och närmiljön. Erfarenheternaunder senare år har visat att det inom hyresrättens ram, inom de allmännyttigabostadsföretagen och genom avtal med hyresgästerna genom hyresgästföreningarnaär möjligt att ge hyresgästerna bestämmanderätten i olika frågor.Erfarenheterna visar också att det är möjligt att successivt bryta ut olika delarfrån en central förvaltning och administration och överlämna beslutanderättentill de boende. Fortfarandeär emellertid takten i dessa åtgärder för långsam och omfattningen av demalltför Hten. Utan en snabb förändring, större satsningar och bättre förtroendeför de boende från bostadsföretagens och i viss mån även frånhyresgäströrelsens sida kommer det att ta årtionden att förverkligahyresgästkraven. Man måste visa större förtroende för hyresgästerna, ge demstörre ansvar för sitt eget boende och större möjligheter att påverkakostnaderna för drift och underhåll. Detta förutsätter emellertid att allabesparingar av oHka slag som hyresgästerna kan bidra till måste slå igenom ilägre hyror. Det förutsätter också att alla berörda hyresgäster får delta i debeslut som fattas om olika åtgärder i deras hus eller område, oavsettmedlemskap i hyresgästorganisation eller ej. Ettförverkligande av inflytande för hyresgästerna i både allmännyttiga och privatabostadsföretags hyreshus kan mycket väl genomföras inom ramen för de avtal somfinns mellan parterna på hyresmarknaden. Det behövs inga nyaförvaltningsorganisationer eller liknande, det räcker med att successivtÖverföra beslutanderätten över förvaltningen till de boende och att utnyttja den organisationsom finns uppbyggd i form av hyresgästföreningen och deras kontaktkommittéer.Kvar hos kommunerna och bostadsföretagen skall ligga ägandet och den ekonomiskaadministrationen. Takten i överförandet avgörs i första hand av hyresgästernasegen aktivitet, i andra hand av kommunerna, bostadsföretagen ochhyresgäströrelsen och av den poHtiska viljan hos beslutsfattarna. Detär viktigt att ställa de medel till de boendes förfogande som behövs för att dekollektivt skall kunna bestämma över sitt boende. Klart är att det blir störreproblem att få ett verkHgt boendeinflytande i privatägda hyreshus. Här behövstroligen tvingande bestämmelser i anslutning till erhållande eller behållandeav statliga lån eller andra metoder. En fördjupad och långt gåendeboendedemokrati blir emellertid möjlig först genom att den privata äganderättentill hyreshus upphävs. Husen måste överföras i ägo och ställas underförvaltning av hyresgästkollektivet. Jag hade ytterligare synpunkter på denna viktiga och betydelsefullafråga om boendeinflytande, men med hänsyn till den tidsbrist som vi råkat i föratt kunna genomföra dagens sammanträde i rimlig tid, skall jag i det härsammanhanget avstå från att framföra dem. Jag yrkar bifall tillvpk-motionen 1851. 96 (): I en motion till fjolårets krävde några socialdemokrater enöversyn av hyreslagens regler om besittningsskydd och hyressätt-ning föraffärslokaler i syfte att stärka lokalhyresgästernas ställning. Motionenavslogs då med hänvisning till de lagändringar som genomfördes den 1 juli 1979och att erfarenheter först borde vinnas om dessa i praktisk tillämpning fyllersitt avsedda syfte. Utvecklingenunder det år som gått sedan frågan behandlades i har visat altlagändringen inte haft avsedd effekt. Lokalhyresgästerna har fortfarande enmycket svag ställning på hyresmarknaden. Den främsta orsaken till detta är denfria hyressättningen. De fria marknadskraftemas härjningar påfastighetsmarknaden har lett till att hyrorna för affärs- och kontorslokalertrissats upp våldsamt . Det är något som åtskilligasmåföretagare, hantverkare och mindre butiksägare fått erfara. Statiiga ochkommunala myndigheter och föreningsverksamheten har också drabbats. Attäga och hyra ut kontors- och affärslokaler har på många håll i landet blivit enguldgruva. Köpmän och offentliga inrättningar står i stort sätt maktlösa införde hutlösa hyreskraven. Marknadskrafterna tillåts styra. Acceptera höjningeneller flytta - det är i många fall det val man ställs inför. Motden här bakgrunden har vi på nytt aktualiserat kravet på en översyn avgällande lagstiftning. Men inte heller nu har vi lyckats övertygacivilutskottet om det riktiga i det kravet. På nytt menar utskottet att det f.n. inte finns fillräckligt underlag för att överväga några ytterligareåtgärder. Det uttalandet framstår som ganska anmärkningsvärt. Erfarenheternafrån gällande lagstiftning talar entydigt för att lokalhyresgästernasställning bör stärkas. Det är en ståndpunkt som inte bara vi motionärer harkommit fram till. Företrädare för handelns organisationer, hyresgästföreningar,kommuner och statliga myndigheter har vid upprepade tillfällen framfört krav pålagändringar. Motett enigt utskott får naturligtvis ett yrkande om bifall till motionen intenågon framgång. Jag skall därför också avstå från att ställa ett sådantyrkande. Jag vill emellertid avslutningsvis uppmana civilutskottet att följautvecklingen på hyresmarknaden för affärslokaler med större uppmärksamhet änvad det tydligen har gjort sedan senast behandlade frågan. Då är jagövertygad om att vi motionärer kommer att ha framgång när vi återkommer tillriksdagen med förnyade krav på översyn av lagstiftning- 97 (): Jag skall mycket kort kommentera de två motioner som bifall till. Beträffandeden första motionen, om ändring i hyreslagen, tror jag att förstårutskottet fuller väl när vi säger att det är orimligt att föreslå ändringar iden lagen, när hyresrättsutredningen inom någon månad framlägger sittbetänkande, som vi kan vänta rör dessa frågor. Detfinns två motioner om boendeinflytande, en kommunisternaoch en från moderata samlingspartiet. Utskottet ansluter sig till motionärernasallmänna utgångspunkter. Det gäller alltså att öka boendeinflytandet förhyresgästerna. Detär att notera att mycket har hänt bara under de senaste två tre åren. En radutredningar med forskningsuppdrag har tillsatts inom både allmännyttan och detprivata fastighetsbeståndet. Överenskommelser har träffats mellan ochhyresgästföreningarna, och man har ännu inte kunnat utvärdera erfarenheterna.Utskottet har därför helt naturligt inte kunnat tillstyrka vpk:s krav imofionen. Vi anser att det är hyresmarknadens parter som skall komma överens omåtgärder för att öka boendeinflytandet. Det är alltså motivet till attvpk-motionen beträffande boendeinflytandet har avstyrkts. Med dessa ord ber jag attfå yrka bifall till utskottets hemställan. Anf.98 (vpk): Två kommentarer till de skäl som har anfört till attutskottet inte har kunnat tillstyrka vpk-motionen. Bristernai bruksvärdesystemet förutsätts höra till de problem som hyresrättsutredningensysslar med. Utredningen skall avsluta sitt arbete , sägerutskottet. Ettuttalande i enlighet med vpk-motionen behöver emellertid inte på något sättförsvåra eventuellt pågående arbete i utredningen om en utvärdering avbruksvärdesystemet. Tvärtom skulle ett ställningstagande få en positiv effektför att hindra de ständigt pågående hyreshöjningarna, som sker bl. a. medhänvisning till nu gällande bestämmelser. Beträffande motionen om boendeinflytande vill jagbara erinra om att det faktiskt kommer att behövas pengar om man vill kommanågonstans på denna punkt. Ettaktuellt problem är att många allmännyttiga bostadsföretag, som i syfteatt rationalisera och förbilliga har genomfört en omorganisation som inneburiten ökad centralisering, nu tvingas att snabbt ändra sin verksamhet tillbakatill den gamla ordningen, dvs. till en ökad decentralisering. Det kommer attkosta en hel del pengar, och det ryms i många fall inte i underlaget förnuvarande hyressättning. Detär därför viktigt och nödvändigt att staten och kommunerna ger ett ekonomisktstöd som underlättar en snabb utvidgning av boendeinflytandet. Det skulle varaväl använda pengar, som i sin tur kan medföra lägre hyror, bättre boendemiljöeroch mer inflytande för hyresgästerna. Dettaär några av orsakerna till att jag vidhåller yrkandet om bifall tillvpk-motionen. Mom.1 (hyressättning för bostäder) Utskottetshemställan bifölls med 280 röster mot 14 för motion 1458 av m. fl.1 ledamot avstod från att rösta. Mom.5 (boendeinflytande) Utskottetshemställan bifölls med 280 röster mot 14 för utskottets hemställan med denändring däri som föranleddes av bifall till motion 1851 av m. fl. 1ledamot avstod från att rösta. 24§ Anslag till planväsendet Föredrogs civilutskottets betänkande 1980/81:27 omanslag till planväsendet (prop. 1980/81:100). Anf.99 PER (): Med anledning av att sakfrågan har fått en fullödig beskrivning ireservationen, som bl. a. innebär att vår principiella uppfattning är attplaneringsbeslut av den här karaktären skall ha längre räckvidd än ett kvartal,ber jag att få yrka bifall till reservationen som är fogad till civilutskottetsbetänkande 27. Anf.100 (): Jag ber att fåyrka bifall till utskottets hemställan. Mom. 2 Nr 110 Utskottets hemställan bifölls med147 röster mot 146 för reservationen av den Per m. fl. 25 § Byggnadslagstiftning m. m. Föredrogs civilutskottets betänkande 1980/81:28 ombyggnadslagstiftning m, m. 101MARGARETA (): Den nya kan inte ta bortalla hinder för jämställdhet. En lag som skall reglera markanvändning ochbyggande kan inte och skall inte verkställa beslut om användningen av markeneller byggandet. Det måste regleras i annan ordning. Men plan- och bygglagenskall ge anvisning - den skall visa vad som är tillåtet och förhindra det sominte är önskvärt. Vid allt planeringsarbete krävs utredningar för att manskall kunna få fram underlag för riktiga avvägningar mellan motstridandeintressen. De övergripande målen för samhällsplaneringen skall enligtkommentarerna till den nya skrivas in i densamma. Syftetmed detta måste vara att den som arbetar med att tillämpa lagen skall varaobservant på att dessa mål eftersträvas. Det blir nödvändigt att beskrivakonsekvenser av förslagen utifrån de målsättningar som är angivna. Står det attjämställdhet mellan män och kvinnor skall befrämjas, tvingar det frambeskrivningar av hur detta skall ske i varje enskild kommun. Står det inte, kanalla kommuner låta bli. För att underlätta planeringsarbetet torde det vara avstort värde att det skrivs in i lagen hur man praktiskt skall gå till väga. Bristen på barnomsorg, långa restider, avsaknad av bileller rent av körkort uppger många kvinnor som ett hinder för att kunnaförvärvsarbeta. Det finns givetvis flera hinder, men en förutsättning för skall kunna undanröja de här nämnda hindren är att det finns en planeringav markanvändning och byggande som ger utrymme för barnstugor, kollektivtrafikoch dagligvaruhandel i bostadsområdena samt för arbetsplatser. Därför krävs deten samordning av olika planeringsinstrument, t. ex. länsplanering och fysiskmarkplanering. I det presenterade förslaget till ny plan- ochbygglag är det ringa hänsyn tagen fill de särskilda problem som kvinnor i daghar på arbetsmarknaden och fill de nu existerande förvärvshindren. I mofion 1910 av m. fl. sägs attplanläggning måste ske så att den skapar förutsättningar för väldifferentierade lokala arbetsmarknader med god bostads-, arbets- ochfritidsmiljö för såväl kvinnor som män. Detta måste klart framgå i den kommandelagtexten i ny plan- och bygglag och därmed vara vägledande för den fysiskaplaneringen. Dessa krav stämmer helt överens med det yttrande som denstatliga jämställdhetskommittén avgivit över utredningen. Byggnadslagstiftning m. m. Kommitténs ordförande är , som följdriktigtundertecknat yttrandet från jämställdhetskommittén. Samma sitterockså som ordinarie i civilutskottet, men där avstyrks den socialdemokratiskamotionen med samma innehåll. Även , också hon från ,har skrivit under utskottets förslag. Det är en ohederlig politik som denborgerliga regeringen driver, och riksdagsledamöterna verkar inte heller hanågra större betänkligheter att rösta emot tidigare givna löften. I sak innebär utskottets skrivning, att eftersom man inteanser sig kunna i lagstiftning om fysisk planering ge uttömmande uttryck för enviss önskad struktur, avstår man ifrån att styra. Denna ovilja att verkligenstå för målet ökad jämställdhet döljer man bakom t. ex. uttalandet att mangenom att avstå från lagstiftning ökar medborgarinflytandet. Det torde varatvärtom. För att nå ökad jämställdhet krävs det förvisso politisk vilja, somutskottet säger, men den viljan måste komma fill uttryck inom alla områden ochpå alla nivåer, t. ex. genom att man använder den nya somett styrmedel. Därför yrkar jag bifall till den socialdemokratiskareservationen i civilutskottets betänkande nr 28. 102TORE (vpk): Det finns som bekant ingen plan för helaSverige som reglerar var det skall byggas eller inte byggas och hur mark ochvatten skall användas för olika ändamål - det finns ingen fysisk riksplan. Detfinns emellertid en fysisk riksplanering som en metod att klargöra vilka kravpå mark- och vattenresurser som kan sägas vara av riksintresse, vidare ettsystem av planer och bestämmelser för markanvändningen, som skall garantera attdessa riksviktiga intressen beaktas. Den fysiska riksplaneringen är ettväxelspel mellan planering och statliga riktlinjer. Den är en ständigtpågående process, som påverkas av administrativa och politiska beslut ikommunerna, regionerna och hela vårt land. Det är mot denna bakgrund mycket viktigt att de beslut ochriktlinjer som godkänt följs och att inga avsteg därifrån görs, sominte alls eller i mindre grad tar hänsyn till dessa riktlinjer. I motion 1850från vpk har vi tagit upp denna fråga, eftersom vi anser att det frånregeringens sida vid behandlingen av plan- och markärenden skett en markantförskjutning fill förmån för enskilda markägarintressen. Ganska mångauppmärksammade fall har varit föremål för debatt, fall därregeringen har gått emot olika kommuners, länsstyrelsers och planverketsställningstaganden. Det är en händelse som ser ut som en tanke att, sedan vifick en moderat planmfhister, det på olika nivåer har getts ökat utrymme förmarkägarintressen, som ofta är förenade med ren spekulation. Jag har, herr talman, i detta sammanhang inte för avsiktatt ta upp olika enskilda fall till särskild belysning - en del är ju f. ö.föremål för behandling av . Vi har från vänsterpartietkommunisternas sida velat fästa uppmärksamheten på ett förhållande som är välbekant och synnerligen omdiskuterat. Vi begär i vår mofion ett uttalande frånriksdagens sida som ett skydd mot ytterligare fortgående uppluckringoch för samhällsintresset. Det förslag till ny plan- och bygglag (PBL) som varit utepå remiss hos kommunerna ger inte anledning till någon optimism beträffandemöjligheterna att i den nya lagen få inskrivet några garantier för enförbättring. Det har annars i diskussionen kring dessa frågor - när det gällerGeorg och regeringens avgöranden i olika ärenden - framförts meningarom att problem av dessa slag kommer att lösas i den nya bygglagen, som sagtsbli klarare utformad, och man har förklarat att sådana här konflikter dålättare kan undvikas. Men, herr talman, det huvudintryck som PBL-förslaget ger,det är att tyngdpunkten i lagförslagen läggs vid de enskilda intressena.Bestämmanderätten förskjuts till förmån för markägare och till nackdel förallmänna intressen. De kollekfiva och kommunala kraven tonas ned fill förmånför "den enskilde". I förhållandet stat-kommun förskjuts tyngdpunktentill den centrala statsmakten-regeringen som med hjälp av det luddiga begreppet"riksintresse" kan få en i det närmaste total kontroll över denkommunala planeringen. samordnande roll betonas visserligen imotiven fill förslaget, men det finns ingen motsvarighet i lagtexten. Förslaget till ny plan- och bygglag är tekniskt i sittsätt att se på samhällsplaneringen. Man letar förgäves efter ett socialtsynsätt. Det har exempelvis mycket litet eller inte alls tagits hänsyn fill vadsom är grundläggande, nämligen att all samhällsplanering måste tjäna socialamål -människornas behov. Jag har, herr talman, uppehållit mig litet vid det härförslaget till ny plan-och bygglag, därför att det har varit så centralt idiskussionen kring olika ärenden som har att göra med den fysiskariksplaneringen och regeringens prövning av olika ärenden som knyter an tillden. I utskottets skrivning om den fysiska riksplaneringen ochvår motion förs ett något underligt resonemang, där det bl. a. påpekas attregeringen vid t. ex fastställelseprövning inte kan avstå från att väga inkommunala synpunkter på hur riktiinjer bör preciseras. Det är väl helt riktigt- det är bara det att vi inte heller har påstått något sådant i motionen,snarare tvärtom. I det särskilda yttrandet från utskottets socialdemokratiskaledamöter sägs att man i sak är överens med vpk-motionen, men man ställer siginte bakom motionen, då man anser nuvarande riktlinjer "redan nu till fullogiltiga och bindande för regeringen". Ja, det anser vi också attriktlinjerna borde vara, men enligt vår uppfattning ger praktiska erfarenheteranledning till ett uttalande av det slag vi föreslår. Jag menar att det klart har påvisats enkursförändring när det gäller plan- och markärenden som avgjorts av regeringenefter föredragning av den moderate s. k. planministern. Det gäller även ärendendär det har varit fråga om att tillämpa riktiinjer inom den fysiskariksplaneringen. Planministern har ju heller inte bestritt detta men hänvisattill att regeringen har stor frihet, därför att riktlinjerna är"vägledande" och inte "bindande", och att han inom dettaavsiktligt vidgade utrymme fäst Byggnadslagstiftning m. m. Byggnadslagstiftning m. m. större vikt än sina företrädare vid markägarnas enskildaintressen. Den utveckling som vi i vpk och många med oss anser osskunna konstatera är i och för sig följdriktig mot bakgrund av det i olikasammanhang framförda missnöjet från moderat sida mot samhällsplanering iallmänhet och den fysiska riksplaneringen i synnerhet. Denna utveckling måsteenligt vår mening brytas för att inte den planmässiga hushållningen med markoch vatten skall urholkas. Ett sätt att bryta denna utveckling är att klartställer sig bakom och på nytt bekräftar sina tidigare intentioner. Det är intei första hand konflikter mellan stat och kommun som drar till sig störstauppmärksamheten eller som är mest upprörande. Det är i stället detraditionella konflikterna mellan samhällsintresset och markägarensvinstintresse som måste tas till utgångspunkt för ett förnyat uttalande. Jag yrkarbifall till vpk-motionen nr 1850. Några ordtill vpk-motionen 1894. Målet för barnomsorgen måste vara alla barns rätt till enbra och avgiftsfri barnstugeplats. Bra barnomsorg är en rättighet för barnen,och i planeringen för barnomsorgen - både i den fysiska planeringen och iverksamhetsplaneringen - måste man utgå från just barnens behov. Men så är detinte. All tillgänglig statistik visar att kommunerna inte ens kan hållaöverenskommelsen att bygga de 100 000 daghems- och de50 000 fritidshemsplatser som då utlovades som ett första steg mot fullbehovstäckning inom barnomsorgen. redovisas ett allt större behov av framför alltdaghemsplatser. Det är ett känt faktum att ju mer barnomsorgen byggs ut, destostörre blir också efterfrågan. I huvudbetänkandet från planeringsgruppen för barnomsorg(SOU 1979:57), som har undersökt behov, efterfrågan och planeringsunderlag,visas att det främst är två orsaker som gör att kommunerna släpar efter iutbyggnaden. För det första, säger kommunerna, saknas det resurser, dvs.pengar, i kommunerna för att finansiera tillräcklig utbyggnad, dvs. enutbyggnad som skulle motsvara behovet. För det andra - och här anknyterhuvudbetänkandet direkt till den vpk-motion som behandlas i det här betänkandet- finns det ingen mark att bygga på. Det senare gäller förstås i tätorterna.Vpk har krävt dels att kommunerna skall få kostnadstäckning förbarnomsorgen, dels att mark eller yta skall reserveras för en utbyggnad av barnomsorgen. När det gäller markreservation för barnstugor har vpk äventidigare krävt att 10 m per lägenhet avsätts för barnomsorgens inomhusyta.Dessa 10 m skall jämföras med att det avsätts ungefär 30 m per lägenhet förbilarnas "parkeringsbehov". I Jämförelse med bilarnas behov kommerbarnens ohjälpligt till korta. Vpk menar att ingen stadsplan borde godkännasutan att man reserverat mark eller annan yta för barnomsorgen. Det borde varaen självklarhet att en norm införs som tryggar framtida barnomsorgsutbyggnad. De borgerliga partierna, utom , har juockså varit med på kravet om markreservationer för barnomsorg. Tillsammans medvänsterpartiet kommunisterna reserverade sig och i dennafråga. Men det var innan man kom i regeringsställning.