prot · G409112 · 1980-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1980/81:112 Om ökad information om narkotikans skadeverkningar 1 § Justerades protokollet för . 2§ Svar på interpeilation 1980/81:107 om ökad informationom narkotikans skadeverkningar har i en interpeilationfrågat mig vilka åtgärder som har vidtagits och vilka som planeras för att ökakunskapen om narkotikan och dess skadeverkningar hos dem som utbildas tilllärare, förskollärare, socialarbetare, läkare och övrig vårdpersonal. Genom högskolereform har det blivithögskolemyndigheternas uppgift att utforma det närmare innehållet ihögskoleutbildningarna. Detta regleras i högskoleförordningens tredje kapitel.I korthet kan processen beskrivas på följande sätt. beslutar ominrättande av allmänna utbildningslinjer och anger därvid deras inriktning,längd och lokalisering. På grundval härav fastställer universitets- ochhögskoleämbetet för varje allmän utbildningslinje en utbildningsplan, med bl.a. riktlinjer för det huvudsakliga innehållet i linjen. linjenämnd en lokal plan samt en kursplan för linjen. I dessa angesutbildningsmoment m. m. som skall anordnas samt det närmare innehållet ikurserna. Utifrån den befogenhetsfördelning som kommit till uttryckgenom högskolereformen anser jag det mindre lämpligt att riksdag och regeringföreskriver att vissa särskilda moment skall ingå och behandlas i högskolansolika utbildningar. Enligt min uppfattning finns det också all anledning att hadet förtroendet för de lokala högskolemyndigheterna att vi kan utgå från attfrågan om narkotika och dess skadeverkningar får det utrymme som är lämpligtoch rimligt i varje särskild utbildning. För att exemplifiera på vilket sätt utbildningen omnarkotika bedrivs, har jag inhämtat upplysningar från några högskoleenheter. Speciallärarlinjen vid högskolan för lärarutbildning iStockholm behandlar under momentet sociala-emotionella störningar bl. a.narkotika som en del Om ökad information om narkotikans skadeverkningar av dennegativa identitetsbildningen. Förutom egna lärarkrafter utnyttjar manprofessor samt personal och ungdomar från Hassela- och Valstadkollektivensom föreläsare. Några studerande på linjen har givits möjlighet att förläggadel av sin praktikutbildning vid Valstadkollektivet utanför . Internerfrån Hall- och Hågaanstalterna har också inbjudits och deltagit som föreläsare. Vid förskollärarlinjen i behandlas narkotika såväli pedagogik- och metodikutbildningen som i ämnet samhällskunskap. 1 kursenbarn-familjinstitution-samhälle behandlas situationen såväl för barn imissbrukarfamilj som för barn som själva är missbrukare. Även här harHasselakollektivet medverkat i utbildningen. I utbildningen för fritidspedagoger och klasslärare iGävle anordnas projektstudier om sniffning, alkohol, narkotika ochtobak (). I undervisningen medverkar inbjudna föreläsare från t.ex. polisen. Besök har avlagts vid Hasselakollektivet. Narkotika behandlas äveni den mer ämnesinriktade utbildningen t. ex. i biologi. Samverkan äger rum medfriskvårdslinjen vid högskolan. På samtliga orter där läkarlinjen finns förekommerundervisning om narkotika i flera kurser. Givetvis behandlas narkotikan ochdess skadeverkningar i t. ex. farmakologikursen. Merparten av den undervisningRune efterfrågar behandlas i det teoretiska blocket i den socialmedicinska kursen, där externa föreläsare av skilda slagmedverkar. Vad gäller annan vårdutbildning vill jag exemplifiera medGrantorpssko-lan i , där man utbildar sjuksköterskor och annanvårdpersonal. I vårdutbildningen ingår moment som missbruksprocesser,utvecklingspsykologi, familjebehandling i teori och praktik. Utbildningen omberoendeframkallande medel är där oftast upplagd som temastudier. Vad gällernarkotika brukar aktuella föreläsare inbjudas. Så medverkar t. ex. föreläsarefrån polisen, de sociala myndigheterna och intresseföreningar regelbundet iundervisningen. Föreläsningar och studiebesök har också anordnats på berördaavdelningar vid . Sammanfattningsvis vill jag understryka den väsentligainsats våra utbildande myndigheter kan göra för att ge bakgrund till ochkunskap om narkotika och dess skadeverkningar. Den information jag under handinhämtat tyder också på att de lokala utbildningsanordnarna behandlar dennafråga med den vikt den bör ha och tar sin del av allas vårt gemensamma ansvarför att minska och förhindra de svåra skadeverkningar narkotika framkallar. 2 (): Jag ber att få tacka utbildningsministern för svaret. Jag har framställt min interpeilation för att få veta påvilket sätt våra utbildande myndigheter följer upp beslut ,då en enig riksdag på regeringens förslag fastslog att samhället inte kanacceptera någon form av narkotika som inte är medicinskt betingad. Helt naturligt är det då mycket viktigt att det på allaområden där människor utbildas - det må gälla utbildning av lärare, läkare,socialarbetare eller andra som sedan i sin yrkesverksamhet har att förmedlakunskaper - ges en grundlig undervisning om narkotikans problem, symtom osv. Jag är litet förvånad över utbildningsministerns svar, därhan talar om 1977 års högskolereform, i vilken det blivit högskolemyndighetensuppgift att utforma det närmare innehållet i högskoleutbildningen. Medutgångspunkt från detta säger utbildningsministern: "Utifrån den befogenhetsfördelning som kommit tilluttryck genom högskolereformen anser jag det mindre lämpligt att riksdag ochregering föreskriver att vissa särskilda moment skall ingå och behandlas ihögskolans olika utbildningar. Enligt min uppfattning finns det också allanledning att ha det förtroendet för de lokala högskolemyndigheterna att vi kanutgå från att frågan om narkotika och dess skadeverkningar får det utrymme somär lämpligt och rimligt i varje särskild utbildning." Jag tycker att utbildningsministern underskattar sin egenroll i det här uttalandet. Såvitt jag kan se utesluter inte detta attutbildningsministern har möjlighet att ge besked om vad har beslutat,eftersom det är utbildningsministerns ansvarsområde. Det bör vara självklartatt utbildningsministern och departementet, med utgångspunkt frånriksdagsbeslutet och dess innehåll, ger klara besked på de olika områdena inomutbildningssektorn att man måste medverka till att riksdagsbeslutet följs uppöver hela fältet. Sedan redovisar utbildningsministern vad som förekommer påflera olika områden, och det är väldigt positivt. Men tyvärr tror jag inte attvi har samma ljusa bild över hela fältet. Jag har fått viss information, sominte är lika positiv som det exempel utbildningsministern tar fram. Jag menaralltså att det alltjämt finns mycket att göra här. Jag skulle vilja fråga utbildningsministern om han ärberedd att medverka till att UHÄ och även SÖ kan ordna fler fortbildningskurserom drogfrågorna för lärare. Jag tror att det är väldigt viktigt. Jag delar naturligtvis helt utbildningsministerns slutsatsom den väsentliga insats som våra utbildande myndigheter kan göra för att ge enbakgrund och ge kunskap om narkotikan och dess skadeverkningar. Det är därförvi måste gå vidare i vårt arbete. Om alla dessa personer som vi här talar omfår verklig information och utbildning, blir det lättare för dem att arbeta påsina resp. områden och inte minst kunna upptäcka symtom hos de ungdomarsom drabbas. Om ökad information om narkotikans skadeverkningar 3 Utbildningsministern : Herrtalman! I mitt svar redogjorde jag först för den faktiska beslutsfördelningennär det gäller högskoleundervisning. Men eftersom jag var säker på att RuneGustavsson inte skulle vara nöjd med att bara få den redogörelsen, började vipå departementet ringa runt och fråga några av de aktuella högskolorna hur detförhöll sig med undervisningen om narkotika. Det visade sig att på alla deställen som vi tog kontakt med hade man en enligt Om kostnadsansvaret vid arkeologiska undersökningar min meningbra och omfattande sådan undervisning. Vi fortsatte inte att ringa runt till alla de högskolor vihar i landet som utbildar de kategorier som nämner. Jag tyckeremellertid att stickproven visar att sådan undervisning förekommer. Jag harockså givit uttryck för min personliga uppfattning, att detta är en mycketväsentlig undervisning, och jag tror att alla ansvariga utbildningsanordnare äröverens om det. Vad slutligen gäller frågan om medel för fortbildningskurserhar såvitt jag vet redan sådana kurser, och jag tror attockså UHÄ har möjlighet att anordna sådana om man bedömer att det ärnödvändigt. Men det kan vara lämpligt att vi ser över den saken också. 4 (): Jag ber att få tacka utbildningsministern förhans kompletterande svar, att det finns möjligheter - jag tolkar det så - attanordna ytterligare kurser. Jag vet att sådana kurser genomförs, men jag troratt det behövs fler, eftersom vi vet att behovet av insatser är oerhört stort. 3 § Svar på interpeilation 1980/81:126 och fråga 349 omkostnadsansvaret vid arkeologiska undersökningar har frågat mig vilkaåtgärder regeringen har vidtagit för att efterkomma beslut när detgäller möjligheterna att underlätta för arbetsföretagen alt finansieraarkeologiska undersökningar. har frågat mig hur och när jag avser atttillgodose beslut om översyn av frågan om kostnadsansvaret förundersökningar m. m. av fornlämningar enligt 9 § fornminneslagen. Jagbesvarar interpellationen och frågan i ett sammanhang. Frågan om kostnadsansvaret för de arkeologiskautgrävningar som ofta erfordras vid exploatering av mark med fornlämningar komatt aktualiseras för regeringen i ett skede då den nu bedrivnaåtstramningspolitiken på det ekonomiska området tog sin början. Alltsedan våren1979 har regeringen varit ytterst restriktiv med nya utredningar och särskiltsådana som kan bedömas medföra ökade åtaganden och kostnader för staten iframtiden. I detta läge har inom prövats olikavägar att få till stånd den av begärda översynen av kostnadsansvaret. De nuvarande reglerna innebär i princip att det ärmarkexploatören som skall svara för utgrävningskostnaderna. Kostnadernabelastar huvudsakligen markägare, byggherrar och - i vissa fall - också deboende i de fastigheter som berörs. Med hänsyn till frågans anknytning till detbostadspolitiska området övervägs därför f. n. inom utbildnings- ochbostadsdepartementen frågan om kostnadsansvaret för de arkeologiskaundersökningarna. Anf.6 (): Jag ber att få tacka utbildningsministern försvaret på min interpeilation. Svaret är väl inte direkt överraskande, särskiltinte sett mot bakgrund av den motivering utbildningsministern ger för attregeringen ännu inte har vidtagit några åtgärder - alla känner vi ju till denbesvärliga ekonomiska situationen. Denna fråga har varit aktuell ,praktiskt taget , och de konsekvenser detta har fått harblivit värre som gått. års musei- ochutställningssakkunniga, den s. k. MUS 65, erkände att det här onekligen förelågproblem. Vid den allmänna avvägning man gjorde ansågs emellertid att de företagsom då var berörda kunde bära dessa kostnader - kostnader som egentligen rörett område som är av intresse för hela samhället - och motiveringen till dettavar väl att det främst var fråga om bankbyggen, varuhusbyggen och liknande. Så länge problemet höll sig inom den kategorin företag,kan man ha en viss förståelse för det beslut senast fattade. Men är förhållandena annorlunda. Det har hänt en hel del - jagvill först och främst peka på den ökade andelen saneringar och ombyggnader somvi nu har jämfört med den nyexploatering som vi hade under tidigare skeden. Dettahar gjort att de här kostnaderna i stor utsträckning har kommit attaktualiseras i samband med bostadsbebyggelse, varigenom hyresgästerna blir desom till slut kommer att få bära dem. Reglerna om den s. k. bruksvärdeshyranenligt hyresförhandlingslagen kommer att medföra en höjning av hyresnivån i denmån företag som har bostäder tar på sig de här kostnaderna och det gällerallmännyttiga företag, vilket inte alls är ovanligt med den utveckling som vinu kan iaktta. Detta innebär att kostnaderna kommer att öka och bli normgivandeäven för det privata hyreshusbeståndet. Därmed har vi åstadkommit att deprivata hyresvärdarna till slut kommer att ta hem vinsten av den härutvecklingen. Det finns många exempel på stora kostnader. Jag skallemellertid inte belasta debatten med några exempel utan bara påpeka att det ären oroande utveckling att även allmännyttiga bostadsföretag, som har enhyressättning enligt självkostnadsprincipen, nu har kommit att drabbas av dehär kostnaderna. Inte minst i min hemkommun finns det aktuellaexempel härpå. I oroar man sig mycket över de framtida möjligheternaatt exploatera sådana tomter som det här är fråga om. Även om man har förståelse för att det statsfinansiellaläget är ett starkt argument mot genomförandet av kostnadskrävandereformer, kan man inte befria sig från tanken att det här rör sig om en storkostnad som staten under alla omständigheter måste ta på sig, och det finnsockså en mycket stark opinion härför. Därför tycker jag att regeringen bordekunna ta i den här frågan med litet större kraft än vad den har gjort.Jag begär inte att jag skall få ett otvetydigt svar, som går ut på att manskall göra en stor reform. Men nog tycker jag att det är rimligt att manåtminstone överväger vilka kostnaderna skulle bli och vilka vägar som kantänkas vara framkomliga för att uppnå en lösning, låt vara en dellösning. Idebatten har det väl Om kostnadsansvaret vid arkeologiska undersökningar Om kostnadsansvaret vid arkeologiska undersökningar framhållitsatt det allmänna inte behöver ha ett generellt kostnadsansvar. Man kan ju tänkasig avgifter, fondbildning m. m. för att i varje fall i någon mån komma tillrätta med det här problemet. Man frågar sig också om det kan tänkas endifferentiering av den undersökningsskyldighet som åvilar byggföretag.Beträffande gamla tomter i stadskärnorna, som ju är de mest aktuella ochkostnadskrävande tomterna, kunde det beredas vissa lättnader när det gällerkostnadsanvaret, medan man i exempelvis nyexploaterings-områden, där man ju iregel har alternativ och kan placera ett byggnadsföretag på annat ställe, omdet skulle visa sig att de arkeologiska utgrävningarna blir för dyra, skullekunna tänka sig att kostnadsansvaret är detsamma som . Enligt min mening bör det rimligtvis finnas en möjlighetatt för någorlunda överkomliga kostnader undanröja de värsta olägenheterna tillföljd av de här problemen. Vi skall vara på det klara med, att så längeingenting görs, väntar en rad byggföretag på initiativ med anledning avriksdagsbeslutet, innan man sätter i gång projekt där det befaras bli storaarkeologiska kostnader. Av den situationen är ingen betjänt. Därför skulle jagvilja fråga utbildningsministern: det tänkas att man gör en mindreambitiös utredning eller en kartläggning av de nämnda konsekvenserna, så att vikan få en delreform eller åtminstone en ändring av praxis när det gäller desärskilda skäl som det talas om i 9 § fornminneslagen för att kunna understödjasådana här projekt? 7 HANS (): Jag vill tacka utbildningsministern för atthan svarat på min fråga, och jag vill också vara generös och tacka minbänkgranne för att han genom sin interpeilation, framställdnågra dagar efter det att min fråga lämnades, "formerat" den härdebatten till en interpella-tionsdebatt. Bakom det av mig i frågan åberopade riksdagsbeslutet,grundat på kulturutskottets betänkande 1979/80:12, fanns en omfattande ochpartipolitiskt bred motionsopinion - om jag får kalla det så. Det var till1978/- under den allmänna motionstiden - som dessa motionerväcktes. Jag skall faktiskt be att till protokollet få nämna dem. Det är motion202 (c), 297 (c), 298 (fp), 438 (s), 1305 (c), 1853 (c), 1868 (c) och 1869 (m). Det har alltså gått dessa motionerlämnades. Det är ingen överdrift att påstå att de problem man pekade på imotionerna knappast har blivit mindre . Inflationen är något ont somdrabbar praktiskt taget allt i samhället, inte minst frågor som har med dettaspörsmål att göra. Jag tycker att det, för att klart nyansera denna fråga,kan vara värdefullt att citera ur kulturutskottets betänkande 1979/80:12, ochjag ber att få göra det. "Utskottet och har tidigare avvisat förslagom översyn av reglerna om kostnadsansvaret. Utskottet har emellertid därvidockså gjort uttalanden som präglas av förståelse för att markexploatörerna kanuppfatta reglernasom mer än skäligt betungande. har utskottet framhållit betydelsen avatt anslag avvägs med tanke på den undantagsbestämmelsei 9 § enligt vilken ett byggnadsföretag kan befrias från kostnadsansvaretenligt huvudregeln i samma paragraf. Tillämpningen av huvudregeln om kostnadsansvaret geruppenbarligen mycket olika resultat i olika fall. är det inte fråga omnågon allvarligare ekonomisk belastning och inte heller om några negativaeffekter i övrigt, exempelvis en försening av byggföretaget. I andra fall ärdet fråga om höga kostnader både i absoluta tal och i förhållande till hela kostnadenför arbetsföretaget. Utskottet anser att det finns anledning att se övermöjligheterna att underlätta för arbetsföretagen att finansiera de undersökningaroch eventuella åtgärder i övrigt som det nu är fråga om. Utskottet har i ett tidigare sammanhang uttalat att detbakom de nuvarande reglerna ligger en medveten strävan att väga olika intressenmot varandra. Den översyn som utskottet nu förordat bör präglas av sammasträvan." Jag tycker detta är en ganska klarsynt och som sagtnyanserad redogörelse av utskottet som minst sagt borde ha kunnat resultera inågra konkreta åtgärder från berört - eller kanske vi skall säga berörda -departements sida. Det har som sagt nu gått och ingenting har hänt, ivarje fall ingenting som på något sätt kan återspeglas i protokoll,såvida inte det utbildningsministern har att säga fortsättningsvis underdebattens gång kan ge något konkret. Men jag har att hålla mig till det svarsom har givits och mig. Ur det kan inget konkret över huvudtaget tas fram. Där pekas det på att - det har också berört- de ekonomiska besvärligheterna har gjort att regeringen på detta område intehar tagit några initiativ i egentlig mening. Man pekar på att nya utredningarär man ytterst restriktiv med. Det har heller inte beställts någon utredning,om man med det menar en parlamentarisk sådan eller en av olika representantersammansatt utredning, utan vad som har sagts - och som framgår av utskottetsbetänkande - är att det är fråga om en översyn, som man kallar det. Jag tyckeratt man från departementets sida kanske väl mycket blundar för verkligheten,den verklighet som existerar för människor i olika ansvarssammanhang ute i vårakommuner. Jag tycker man blundar en smula i detta sammanhang också. Det sägs nu visserligen i svaret frånutbildningsministern: "Med hänsyn till frågans anknytning till detbostadspolitiska området övervägs därför f. n. inom utbildnings- ochbostadsdepartementen frågan om kostnadsansvaret för de arkeologiska undersökningarna." Det förhållandet att frågan också berörbostadsdepartementet kan inte vara någon helt ny upptäckt. Detta borde man hakunnat vara medveten om ganska omgående och rimligen ha åstadkommit någotkonkret. Är något sådant gjort, har det undanhållits oss. Menutbildningsministern kommer förmodligen igen, och när han gör det, skulle jaggärna vilja ha svar på en av mina frågor, nämligen: När kan de härövervägandena leda till några Om kostnadsansvaret vid arkeologiska undersökningar Om kostnadsansvaret vid arkeologiska undersökningar resultat?Jag menar inte att det då skall bli fråga om mångmiljonbelastningar avstatsbudgeten, utan om någonting som visaratt regeringen ser allvarligt på denhär frågan, som ändå är en realitet och som förorsakar bekymmer ute i mångakommuner. Det är, som jag sade inledningsvis, så att ingenting har blivitbättre sedan motionen väcktes. Det är inte bara samhällsekonomin som är minstsagt ansträngd, utan svångremspolitiken - som kallas så med rätta -slår ju hårtåt alla håll. Och ränteläget är smått astronomiskt till sin höjd - jagförmodar att i varje fall varje sann centerpartist kan känna det så, och jaggör det också. Det försvårar utan vidare - ja, det rent ut sagt omöjliggör påmånga håll - flertalet byggföretag. Den typ av byggföretag vi här diskuterar ärsjälvfallet speciellt känsliga. Det finns rapporter från kommuner - eller, föratt använda det i det här sammanhanget kanske mer relevanta begreppet städer -med stora bekymmer på det här området. , , , ärsådana städer där detta är en realitet. I motionsfloden till /79 som jag berättadeom fanns en hel del synpunkter som, oavsett motionärernas partipolitiskautgångspunkt, enstämmigt pekade på samma problem. Jag skall be att till slut fåcitera ur några av motionerna. Låt mig börja med motion 202. Det är en centerpartistiskmotion, och avslutningen låter så här: "Om samhället har behov av meraomfattande arkeologiska undersökningar måste dessa också kunna finansieras avsamhället. Fornminneslagens regler bör ändras i enlighet härmed." Sedan, i motion 297, också centerpartistisk, sägsföljande: "Det riktiga bör således vara att staten svarar för åtminstonehuvudparten av kostnaderna, eftersom det är ett riksintresse som skalltillgodoses. Detta förutsätter ändring av gällande lagbestämmelser." Och imotionen 298 från sägs följande: "Resultatet av de arkeologiska undersökningarna måsteanses vara av riksintresse. Nuvarande lagstiftning bör därför ändras så attkostnaderna för den påtvingade arkeologiska undersökningen inte belastar kommuneller enskild." Så till den socialdemokratiska motion som fått numret 438.Där sägs: "Vi står alltså inför en situation där statsmakternashittillsvarande vägran att bära en större andel av de kostnader somfornminneslagen medför kommer i direkt konflikt inte bara med ett socialtinriktat bostadsbyggande i stadskärnorna utan också med strävandena att brytakontoriseringen i innerstäderna över huvud taget." Låt mig avsluta med en moderatbetecknad motion, som harnummer 1869. "Med erfarenhet av de stora kostnadsförhöjningar somvissa byggprojekt exempelvis i belastats med på grund av arkeologiskautgrävningar anser vi att gällande lag om fornminnen bör ändras, syftande tillatt staten i större omfattning bär det ekonomiska ansvaret vid arkeologiska utgrävningar." Ja, det är en ganska enstämmig slutsats man drar imotionerna; ehuru texten kan vara något varierande i sina motiveringar är välslutsatsen enstämmig:staten/samhället på riksnivå bör ta större ansvar. Skall det vara möjligt,måste det självfallet finnas ett underlag för ett sådant ställningslagande.När kommer detta att redovisas, herr utbildningsminister? När jag hör läsa upp citat frånmotioner och uttalanden från olika partier erinrar jag mig grabben som sade:"Om pappa vill och min bror vill och min syster vill och jag vill ochfarmor vill och vill, men mamma inte vill, så blir det ändå inte pannkakortill middag.'' förelåg det ett 16 sidor långt utkast tillkommittédirektiv för en utredning om formerna för statens stöd tillarkeologiska undersökningar m. m. Om inte har tillgång till det kanväl vända sig till A-pressen, som brukar ha tillgång till alladokument som finns på . Jag kunde inte få regeringens stöd för att göra detta,därför att det precis i det sammanhanget utfärdades allmännadirektiv om att egentligen inga nya statliga utredningar skulle tillsättas somväntades medföra ökade åtaganden från statens sida. Därför råkade just det härförslaget ut för detta totalstopp. Vi har naturligtvis arbetat vidare med frågan på andravägar. håller på att undersöka metoder som möjliggörbyggande utan utgrävningar. Det vore ett sätt att åtminstone i vissa sammanhangundgå kostnadsproblemet. De metoderna avser speciellt pålning som inte skadarde underliggande kulturlagren, lätt byggnation utan grundgrävning eller enbyggnation på befintlig grund. har vi haft överläggningar medbostadsdepartementet och med för att se vad vi i dettaläge - då vi inte kan tillsätta en större utredning - kan göra. Självfalletvill vi då väga in frågan om det kostnadsansvar som staten kan ta - kanskegenom både bostads- och utbildningsdepartementen.