prot · G40948 · 1980-12-31 00:00:00 — Vidare måste frågan diskuteras och prövas, om ett avtal omen nordisk kärnvapenfri zon mellan de nordiska länderna och supermakternaskulle innebära någon förändring av den nordiska balansen eller den säkerhetspolitiskasituafionen över huvud taget i . Den vapentekniska utvecklingen kan ställa somneutralt land i en besvärlig situafion. Hur förfar vi om t. ex. NATO:skryssningsrobotar går över svenskt territorium mot mål i Warszawapaktsländerna?Det kan vara svårt att hävda vår neutralitet. Denna utveckling visar också påvikten av en kärnvapenfri zon. Det är naturligtvis stora svårigheter att få till ståndett avtal. Enda möjligheten är, som jag ser det, att frågan om kärnvapenfri zoni ingår som ett regionalt komplement i SALT- och MBFR-förhandlingarna.Då sätts frågan in i sitt totala sammanhang. Dessa förhandlingar berör ju äveninskränkning av kärnvapen. Det är ju vad begär i ett avtal omkärnvapenfri zon och inskränkning av takfiska kärnvapen och medeldistansrobotar.Detta är ett krav som förmodligen endast kan förhandlas fram inom ramen förövriga förhandlingar om inskränkning, dvs. SALT och MBFR. Därför bör zonfrågantas upp som en regional fråga i anslutning till dessa förhandlingar. Det skulleockså möjliggöra för att komma till tals i de här sammanhangen. Det är också angeläget att denna fråga tas upp inom ramenför en europeisk nedrustningskonferens, eftersom den är en delfråga i detvidare målet om ett kärnvapenfritt . : Jag tycker nog att utrikesministern är njugg iöverkant, när han säger att ett avtal om kärnvapenfri zon inte löser de problemsom kärnvapenkapprustningen i medför. Det är det naturligtvis ingen somhar sagt eller trott. Men ändå är det ett besynnerligt resonemang att föra. Omett avtal är en bra sak för , om det innebär stabilitet i norra ,om det innebär en faktisk inskränkning av taktiska kärnvapen i vårt närområde,skuUe vi då förkasta det därför att det inte löser "de problem somkärnvapenkapprustningen i medför", som utrikesministern uttryckerdet? Vi som arbetar med nedrustningsfrågorna upplever detprecis tvärtom -varje litet steg framåt är betydelsefullt och värdefullt. Ochkärnvapenkapprustningen i är ingenfing som vi kommer åt annat än med ensteg-f ör-steg-politik. Jag tycker således att det är dags för aktivitet ochinitiativ i zonfrågan. Alla de berörda länderna måste därvid vara på det klaramed det som gäller för alla förhandlingar och avtal - att det är fråga om ettömsesidigt givande och tagande. Härvidlag kan självfallet kärnvapenmakternainte sitta i orubbat bo. De borde kunna inse att man ibland kan vinna på eninskränkning av sin Det är mycket värt både för kärnvapenmakterna Nr 48 Om en kärnvapenfri zon i , m. m. och för denordiska länderna om kan bli en kärnvapenfri zon med allt vad detinnebär av lugn och stabilitet i denna del av världen. 62 (): För oss socialdemokrater framstår ett kärnvapenfrittEuropa som ett av de allra viktigaste nedrustningsmål som vi kan ställa uppinom överskådlig tid. Vi har drivit denna fråga i partimotioner. harnyligen tagit upp frågan i en rad nedrustningstal i . Och glädjande nog harregeringen tagit upp vår motion. Det finns ju enighet om den i , ochfrågan drivs från regeringens sida i . Varför är nu så strategiskt viktigt? Är det inteorealistiskt att driva frågan om ett kärnvapenfritt ? Jag tror att det ärviktigt att komma ihåg att det mellan råder en lågspänning. Om vi bortser från supermakterna, finner vi att det mellan de andraeuropeiska staterna inte finns några krigsrisker - annat än mycketmarginellt, möjligen någonstans vid . Ändå är den del av världen som kanske är mestnedlusad, eller uppladdad, med kärnvapen - trots den låga spänningen mellanstaterna. Det reflekterar naturligtvis att det är supermaktskonflikten somligger över och åstadkommer den extrema upprustningen i ett område därdet i och för sig råder låg spänning mellan staterna. Men det gör det ocksåmöjligt, menar vi, att nedrusta kärnvapen i utan att vare sigWarszawapaktens eller NATO:s legitima säkerhetsintressen rubbas. Även i frågaom andra styrkor är förhållandena sådana att en nedrustning av kärnvapen kanske i utan att det finns skäl för en jämviktsrubbning, som i sin turskulle omöjliggöra en sådan nedrustning. Jag tror att det är viktigt att tänka på att man ingenannanstans i världen accepterar en massiv kärnvapenuppbyggnad i befolkadeområden. I finns kärnvapen framför allt på prärien och i öknarna, iSovjetunionen i stora skogsområden. Det är bara i som kärnvapenverkligen finns i områden som är bland de mest tättbefolkade på jorden. Det har sagts i den amerikanska debatten, när man nu villinföra det s. k. MX-systemet i och : Skulle folk någonsinacceptera att det systemet byggdes upp i närheten av , ellerPhiladel-phia? Men det är precis vad man kräver av västeuropéerna. Skall en kärnvapennedrustning i kunna ske måste mansjälvfallet gå fram steg för steg och på ett sätt som är realistiskt möjligt.Där kommer då frågan om in - ett område där det inte finns någrakärnvapen. har varit positivt inställt till tanken påkärnvapenfria zoner och har deklarerat det . Men ett problem har varit att de andra nordiska länderna intevarit beredda att gå in i diskussionen. Det har skett någonting mycketviktigt i under den allra . har uppenbarligensvårt att få texter från - det har jag förstått av hennes inlägg. Det gårbra att låna den där boken av mig. Den finns på mitt rum. 5 protokoll 1980/81:48 Omen kärnvapenfri zon i , m. m. GunnelJonängs citat var inte hämtat från den just nu aktuella norska debatten, men vikanske bör återge något av den. Den norske försvarsministern har i sagt följande: Norgevill arbeta för en atomvapenfri zon i det nordiska området som en del avarbetet för atomfria zoner i ett större europeiskt sammanhang. Vi söker nyavägar. I arbetet för att bidra till rustningskontroll och nedrustning är detviktigt att utvecklingen inte stannar upp därför att vi saknar idéer ochförslag till hur vi skall uppnå en ökad säkerhet. Men vi når icke vårt mål-"det tjener ikke hensikten" - genom att nu gå ut med någradetaljerade förslag. Det skulle bara avskärma oss från förhandlingsmöjligheter. Jag tror att detsistnämnda är väldigt viktigt. Detär alltså den norska regeringen, det norska och somgår ut och deklarerar att är för en kärnvapenfri zon i , sett i ettstörre europeiskt sammanhang. Det är en ny situation, och i den nya situationenmåste det vara viktigt att den , som varit positivtinställd till tanken på kärnvapenfria zoner, nu tar inifiativ. Detta saknar jagi utrikesministerns svar. I svaret finns ingen viljeyttring att nu söka finnaen minsta gemensam nämnare för de nordiska länderna, så att man kan söka sigfram till något slags arrangemang. Men jag vill varna för den uppläggning somGunnel talade om i sitt anförande, att man skulle spika fast atten atomvapenfri zon skall se ut så och så, att den skall inbegripa Östersjönoch de och de områdena. Självfallet måste diskuteras liksom ocksåÖstersjön. Men det vore fel, tror jag, att nu från svensk sida låsa fast specifika krav och säga att detta är för oss nödvändigt för diskussionernaom en atomvapenfri zon. Jag tror att det vore bättre att ha en öppnareinställning - en sådan som den som reflekteras i , där han frågar: Finns det en gemensam nämnare? Detär den processen som bör sättas i gång. Man bör aktivt söka uppslag för attse om det i de nordiska länderna finns en gemensam grund för förhandlingar. Mankan gå fram på olika vägar. har talat om fredlysning, en unilateralhandling land för land. Detfinns olika möjligheter att bygga upp en kärnvapenfri zon. Men framför alltskall man inte bygga upp förslagen så att man - som det sägs i det norskauttalandet - låser förhandlingsmöjligheter. Det är alltså viktigt att ,som har en bakgrund av nedrustningsaktivitet och driver frågan om nedrustningvid den europeiska säkerhetskonferensen i , söker få fram besked från deandra nordiska länderna, om det finns en minsta gemensam nämnare som visar enväg där vi kan gå vidare. Tillden punkten hoppas jag utrikesministern återkommer i sitt nästa inlägg. 63 (): Vid de kongresser som socialistinternationalen och desocialdemokratiska kvinnornas international höll i för en månad sedanvar fred och nedrustning det centrala temat. Alla blev vi mycket snart överens om hur viktigt detär med internationellt samarbete för att uppnå resultat. Vi var också överensom att varje land för sig måste föra en aktiv utrikespolifik. Vi var alltså välmedvetna om att världen och människorna på vår jord vid mycket få tillfällenefter befunnit sig i ett så farligt militärt konfliktladdatläge som . Idetta allvarliga läge får självfallet kravet på fred och nedrustning intebegränsas till de debatter och förhandlingar som förs på olika nedrustningskonferenser.Det är lika nödvändigt att vi t. ex. genom våra folkrörelser arbetar på ettsådant sätt att alla människor ställer upp i en kraftfull opinionsbildning motrustningsvanvettet och för fred och överlevnad. Frågor om fred ochsäkerhetspolitik angår ju oss alla, och det är lika vikfigt att vi diskuterardet som att vi diskuterar socialpolitik eller utbildning. Pådet här området har vi från socialdemokrafisk sida föreslagit att man skallanvända 1 %o av försvarskostnaderna till opinionsarbete för fred ochnedrustning. Tyvärr har den här kammaren röstat ned våra förslag. Men jagtycker att inför t. ex. en europeisk säkerhetspoHfisk konferens borde det varaskäl att också engagera folkrörelserna för att verkligen få människor medvetnaom situationen och på det sättet engagera en bred allmänhet. Utrikesministernkanske är villig att diskutera den frågan vidare. Inomdet socialdemokrafiska kvinnoförbundet har vi ett långt och mångårigtengagemang för just de här frågorna. Vi deltog aktivt i den namninsamling somparfiet gjorde med 60 000 namn. Inför vår nästa kongress arbetar vifram ett eget säkerhets- och försvarspolitiskt program, som engagerat mångatusental kvinnor i ett rådslagsarbete. Bakgrunden är självfallet en övertygelseom att de säkerhetspolitiska frågorna är några av 1980-talets genomgripandepolitiska angelägenheter, inte minst för att vi nu på bred front börjar knytaan nedrustningen till frågorna om utvecklingen i tredje världen. Vitycker att det är viktigt att inte bara arbeta så att vi minskar detraditionella hoten utan också för att få fill stånd en förändring från kaostill ordning, och då en ordning som bygger på rättvis ekonomisk fördelning ochjämställdhet mellan ohka grupper. Mot den här bakgrunden är det ocksåväsentligt att vi jämför det enorma slöseriet på militära ändamål med vad visatsar på internationellt bistånd. Här är sanningen tyvärr den att det fredligautvecklingsarbetet i världen har stagnerat. Eftersomkapprustningen kommit ur kontroll, tycker jag att det är viktigt att Sverigeför en akfiv utrikespolitik. Jag saknar liksom den viljeyttringfrån utrikesministern som borde ha funnits i botten här och som mera akfivtskulle ha klargjort vad det är man vill driva både utifrån de svenskautgångspunkterna och på vilket sätt vi skall åstadkomma en fridlysning avSverige eller en kärnvapenfri zon i . Omen kärnvapenfri zon i , m. m. I detta anförande instämdeMaj-Lis Lööw och (båda s). Omen kärnvapenfri zon i , m. m. 64 (): Låt mig också ta till orda i den här debatten. Jag skulle viljainstämma i en hel del av det som har sagt om den folkligaförankringen av nedrustningsarbetet. Vivet att har satsat starkt på det internationella nedrustningsarbetetoch att också har ett starkt anseende och en tradition i deinternationella nedrustningsförhandlingarna. Insatserna i det internationellanedrustningsarbetet har alltid skett med en bred uppslutning i , mentyvärr har det stora levande engagemanget utanför och regeringenunder saknats. Det har saknats som påtryckningsmedel, och det gällerinte enbart i . Först har fredsorganisationerna i allaländer i världen vaknat och börjat agera inför det alltmer överskuggandeupprustningshotet. Omutrikesminister på i får uppslutning kringfrågan om är det en framgång för nedrustningsarbetet, men detär en lika viktig bit att arbetet för den folkliga förankringen förstärks. Utandet levande och breda demokratiska inflytandet är nedrustningsarbetet idagsläget mindre effektivt. Det visade sig inte minst på granskningskonferensenrörande icke-spridningsavtalet i och vid FN:sextrasession , där inga förhandlingsresultat uppnåddes. En världsopinion stoppade kriget i . är det viktigt att sammavärldsopinion med kanske ännu bredare förankring arbetar för att få stopp pårustningsvansinnet. är det en stor demonstration här i somorganisationen för fred arrangerar. Det är viktigt att det sker en breduppslutning kring den demonstrationen. Men, herr talman, jag önskar att detockså fanns en organisation som hette Män för fred, för fredssaken är intehuvudsakligen en kvinnofråga. Tvärtom är det i allra högsta grad angeläget attmännen, som är beslutsfattande i de här frågorna, engageras inedrustningsarbetet. Den här debatten är som de allra flesta utrikespolitiska debatter iSveriges riksdag en diskussion i stor enighet. Vi är eniga om attkapprustningen måste stoppas, därför att den innebär ett enormt resursslöserii en fid då flera människor än i jordens historia lider bristpå resurser för att överleva. Detsatsas på kapprustningen, bara tjugondedelenså mycket på att rädda människor undan svält genom utvecklingsansträngningar. Detär också alldeles uppenbart att den kapprustning som pågår på intet sätt fyllerdet syfte som den sägs ha, nämligen att öka säkerheten hos dem som står förrustningen. Tvärtom innebär ju den skärpning av terrorbalansen som hela tidenpågår och den ökning av rustningarna som sker på ömse sidor att risken för attkärnvapen kommer till användning ökar. Det finns inga militärpolitiska ellermilitärstrategiskt rimUga skäl för den enorma upprust- ning som pågår. Det gällerinte minst - som många har påpekat. Vi har dess bättre - vi fårhär göra en reservation för vad som händer i just nu - mer avspändaförhållanden mellan de europeiska staterna . Samfidigt har vi störrevapenarsenaler i än . Bara de kärnvapen som finns påvår kontinent är av sådan omfattning att de skulle kunna förgöra inte baraEuropa utan hela jorden om. De motsvarar i sprängstyrka ochfarlighet mer än vad som över huvud taget har använts i moderna krig genomhistorien. Detär rikfigt som säger att man nog inte skulle acceptera enmotsvarande rustningszon om den vore belägen i . Jag vill integöra för mycket av filosofin om att har blivit ett slagskärnvapenexercisfält för stormakterna, men någonting ligger i tanken. I varjefall är det inte spänningarna mellan de europeiska staterna som motiverar denstora kärnvapenupprustning som pågår. Viär vidare eniga om att vi bör ta upp frågan om kärnvapenrustningarna i ien europeisk nedrustningskonferens och att en sådan konferens bör äga rum. NärMats och andra, även , efterlyser inifiativ från densvenska regeringens sida - "det räcker inte med att bara pratalängre", säger man - tycker jag att förslaget om en europeisknedrustningskonferens, som såvitt jag förstår har stöd i från allapartier, är ett bra exempel på ett nytt sådant initiativ från den svenskaregeringen. Vidarekan också, herr talman, konstateras att det finns en bred enighet om viljan attåstadkomma en kärnvapenfri zon i . Vad vi diskuterar är inteönskvärdheten av en sådan utan på vilket sätt den skulle kunna komma fillstånd. För egen del tror jag inte att det är ett rimligt sätt att begränsa ensådan zon till och - det skulle nog i hög grad tas som enursäkt, om en sådan begränsad zon skulle komma till stånd, för att man inteskulle vidga området med hänsyn till de garanfier som en kärnvapenfri zon måsteinnehålla. Närman uttalar sig för en kärnvapenfri zon är det nog nödvändigt att över huvudtaget fortsätta den traditionella svenska politiken på detta område, sominnebär att man sedan man har sagt att man är för en sådan zon måste ställavissa krav på hur den skall komma fill och vilken geografisk omfattning denskall ha. Det är väl också uppenbart att en förutsättning för en kärnvapenfrizon i är att det finns ett intresse från alla länder som berörs avområdet - och dit hör rimligen alla - att prakfiskt delta isådana förhandlingar. Helaidén om kärnvapenfria zoner bygger på tanken att kärnvapenmakterna är bereddaatt göra åtaganden om att inte använda kärnvapen i de områden som förklaras somkärnvapenfria zoner, ett slags negativa garanfier. Man kan naturligtvis hysatvivel om vad sådana garanfier fakfiskt skulle vara värda, om supermakternaeller andra stormakter ansåg att det låg i deras säkerhetsintresse att användakärnvapen. Men t. v. vet vi att redan tanken att ikläda sig sådana garantierstöter på motstånd i de internafionella förhandlingar där den här frågandiskuteras. Omen kärnvapenfri zon i , m. m. Omen kärnvapenfri zon i , m. m. Jagvill f. ö. till säga att jag är fullt på det klara med skillnadenmellan det faktum att de nordiska staterna inte har kärnvapen och att det inteföreligger en kärnvapenfri zon i . Av vad jag redan sagt framgår attupprättandet av en sådan zon förutsätter medverkan inte bara av de länder somingår i zonen utan i första hand av de länder som skulle kunna hota staternainom denna zon med kärnvapen, dvs. Och något sådant intresse harännu inte märkts. Jagtror att också pekade på de enorma svårigheter som finns när detgäller att åstadkomma en kärnvapenfri zon, när hon själv som ett villkor fördetta ställer att skulle ta bort sina kärnvapen från ,där man som bekant har Murmanskbasen med kärnvapenubåtar. Jag tror att detligger långt borta i utopiernas värld att få att gå med på sådanavillkor. Framförallt - eller kanske dess bättre bara på en ensidig svensk nedrustning. Det finns en bred enighet i riksdagenom att en sådan inte skulle tjäna något rimligt syfte. Det skulle först ochfrämst innebära att filltron till den svenska neutralitets-polifiken allvarligtförsvagades. Det skulle inte vara ett säkerhetsintresse för . Det skulleinnebära att den nordiska stabiliteten- som ibland kallas den nordiska balansen- också försvagades. Den förutsätter nämligen att man har filltro till Sverigesförmåga att skydda sin neutralitet. Tillsist, herr talman, finns det givetvis risker för tekniska misstag inomdataområdet när det gäller försvaret och de sofistikerade vapen som vi nu talarom. har också i olika internationella sammanhang aktualiserat riskernaav att detta skulle kunna bli de utlösande faktorerna för ett kärnvapenkrig.Dess värre måste man nog konstatera att de politiska riskerna är ännu större.Det var inga tekniska misstag som ledde fram till den sovjetiska invasionen avAfghanistan. Det hot som nu upplever beror heller inte på någradatatekniska komplikationer. 66 (): Mitt fidigare inlägg var långt, och jag skall nu begränsa mig så mycketsom möjligt - jag skall också resa i väg för att demonstrera och tala iNorrköping. Jagvill först bara notera den enighet som råder mellan ohka partier. Detta är tackoch lov oftast fallet när det gäller utrikespolifiska frågor i alla deras olikavariationer. Närdet gäller hänvisningen till gjorda uttalanden noterar jag att inte är intresserad av att de nordiska centerledarna har gjortuttalanden angående kärnvapenfria zoner. Jag tycker fakfiskt att dessauttalanden är värdefulla i sammanhanget. Det är ju ändå så att sittermed i regeringarna både i och i . Sedanfinns det väl ändå ingen anledning att kritisera mig för att jag hänvisade tillNorges arbeiderparfi i stället för till den norska regeringen. Det är ändåfakfiskt så att det är som regerar i . vill varnaför mitt sätt att låsa fast uppfattningar i förväg. Jag måste säga att detockså är en missuppfattning. Jag talade om vikten av förhandlingar,om vikten av givande och tagande, och det måste självfallet gälla alla. Det ärså det måste gå till, men vi måste också ha en utgångspunkt för vårt agerande. Jagskulle vilja läsa upp ett uttalande här som antogs för sedan avordföranden i folkparfiets ungdomsförbund, , och ordföranden , : "Tidenär nu mogen för mer akfiva insatser för att upprätta en kärnvapenfri zon i dennordiska delen av och . har som ett alliansfrittland ett särskilt ansvar och måste nu öka sina insatser för att en kärnvapenfrizon skall komma till stånd. Kekkonenplanen utgör en utmärkt grund för de diskussioner och förhandlingarsom måste föregå zonens upprättande. Initiativet till en kärnvapenfri zon måstekomma från de nordiska staterna. Självklart måste kärnvapenstaterna godkännaplanen. Åtskillnad bör göras mellan takfiska kärnvapen å den ena sidan ochstrategiska kärnvapen å den andra sidan. Målet måste vara att kärnvapenstaternaförbinder sig att inte stationera taktiska kärnvapen riktade mot det område somingår i den kärnvapenfria zonen, och att man avvecklar befintliga sådana. Destrategiska kärnvapnen regleras sedan genom bilaterala förhandhngar mellanstormakterna. Somett steg på vägen bör initiafiv i den 12 decemberövervägas. Det innebär att och tar första steget motupprättandet av en kärnvapenfri zon. Viser skapandet av en kärnvapenfri zon som ett steg för att underlättaavspänningsprocessen i dess helhet. Stormakternas kärnvapenrustningar i Europautgör det främsta hotet mot civilisafionens överlevnad. De senaste årenssvårigheter att nå framsteg i avspänningspolifiken motiverar att alliansfriastater, som , i en polifiskt stabil del av världen tar nya initiativ.Mänsklighetens överlevnad är hotad, och det ökar behovet av samtal ochförhandlingar om avspänning och nedrustning. Förhandlingar om en kärnvapenfrizon i de nordiska länderna är ett steg i rätt riktning." Jaggör ingen personlig kommentar till denna skrivelse, som jag alldeles ficki min hand, men jag tyckte det kunde vara intressant att framföra den. Motbakgrunden av den enighet som råder här när det gäller målsättningen vill jagän en gång tacka utrikesministern för svaret på interpellafionen. Det finnsingen anledning för mig att här gå in i närkamp. Möjligen skulle jag kanskevilja tillråda utrikesministern att göra som det står i julevangeliet, som visnart skall läsa, att gömma och begrunda detta som har sagts i sitt hjärta. Omen kärnvapenfri zon i , m. m. 67 (vpk): Det är helt rikfigt, , att det bara är jag i den härdebatten som har tagit upp de svenska rustningskostnaderna, men jag tycker detär rimligt och riktigt att göra det. fördömer med patos andrasrustningar, men då måste man också se fill den egna situafionen. Omen kärnvapenfri zon i , m. m. att man där bör vara konsekvent. Jagfick inte ordentligt svar på den förra frågan, om på vilket sätt våralliansfrihet skulle skadas eller hotas om vi började nedrusta . Jag skulle idet sammanhanget vilja läsa upp vad de bäggre fredsforskarna ochHåkan säger i sin bok om säkerhet och nedrustning. De framhållerföljande i slutkapitlet: "Detär närmast farsartat när svenska statsråd på fullt allvar säger att det intefinns någon motsättning mellan vår aktiva internafionella nedrustningspolitik(bl a inom ramen för Genéve-förhandlingarna) och vår växande export av vapenoch fillverkningslicenser, liksom vårt växande internationella samarbete pådet rustningsindustriella området. En ny svensk nedrustningspolitik måstepräglas av konsekvens på denna punkt, våra nedrustningssträvanden är på siktmeningslösa om vi själva agerar på ett sätt som vi anser vara förkastligt förandra." Sedankommer de med en rad förslag hur man skall gå till väga. Jag rekommenderar OlaUllsten att läsa den boken. Sånågra ord om den kärnvapenfria zonen. förklarar sig mycket nöjdmed senaste svar. Tyvärr är jag inte lika nöjd. Jag tyckte att hankrånglade till det. Visst förklarade sig utrikesministern vara för en zon, menalla de förbehåll som gjordes för att man över huvud taget skulle komma framfill någonfing gjorde att det framstod som näst infill omöjligt. Om jaguppfattade rätt uttryckte han heller inte någon vilja att tainitiativ från svensk sida i den här frågan. Det finns, som flera andra talare framhållit här, en mycket bredopinion runt om i för att man skall skapa en kärnvapenfri zon.