prot · G409131 · 1980-12-31 00:00:00 — vet lika väl somjag att det inte är vad han kallar skogsbönderna som har svikit. Det är detalrika arbetare och tjänstemän som under den stora folkomflyttningen under1950- och 1960-talen fick ett annat yrke inom offentlig sektor och industrin -även inom skogsindustrin - som fortfarande har kvar sina skogsfasfighefer mensom har inkomster från annat håll. Det är där problemet finns, och det ärdärför jag har inbjudit fackföreningsrörelsen att starta en kampanj bland sinamedlemmar och skogsägare för att dessa i ökad omfattning skall hjälpa till aftklara virkesförsörjningen. Vi har från regeringens sida vidtagit vissa åtgärder, mende är inte tillräckliga. Vi kommer att forcera byggandet av skogsvägar. Vikommer att i skogsbranschrådet ta ställning till de förslag somvirkesförsörj-ningsutredningen kan tänkas lägga fram. Det är alltså rätt mycketpå gång i det här sammanhanget. Självfallet skall vi göra allt vi kan för attöka benägenheten till en kontinuerlig och höjd virkesproduktion. Problemet ärsåledes inte så enkelt. Betecknande är att skogsindustrin sade nej när jag vår föreslog cellulosaindustrin aft införa ett frivilligt transportsfödför aft få fram en marginalkvantitet på ett par , vilketav experter bedömdes vara möjligt aft ta ut från nollzonen. Av någon anledningsade också socialdemokratin och fackföreningsrörelsen nej. Men här måste manändå vara beredd till konkreta insatser och inte bara till läpparnasbekännelse. Def är riktigt aft vi som en följd av aft skogsindustrininte har kunnat uppnå maximal kapacitet har förlorat exportinkomster.Virkesuttaget är dock beroende av tillgången på arbetskraft samt vilja ochincitament till ökade virkesuttag. Samma omständigheter styr förhållandena i enmarknadsekonomi. Om vi hade sänkt våra exportpriser inom verkstadsindustrinmed låt oss säga . hade vi självfallet också kunnat öka volymen där. Dessafrågor är alltså av en något mer komplex natur än vill göragällande. säger att nu på något sätt harfått NCB om halsen. skall man återigen bevilja pengar. övertygelsefår det inte bli mer pengar. Företaget måste klara sig självt inom den givnaramen. Man får således anpassa sig till denna. Liksom vi har ställt upp dekraven på varven, vilka ju f. ö. har kostat väsentligt mycket mer, och liksomvi ställer upp de kraven när det gäller de statliga insatserna inomstålindustrin och övriga sektorer, måste vi också hävda dem beträffandeskogsindustrin. Jag delar senkomna uppfattning att det varytterligt olyckligt med den debatt om konkurs som uppstod i detta sammanhang.Det gjorde ett djupt intryck när också fackliga företrädare för anställda iföretaget steg fram och begärde konkurs. En seriös debatt om allvarligasysselsättningsproblem som drabbar människor i utsatta bygder och som drabbarenskilda företag får inte bedrivas på det sättet. Idetavseendet är jag tacksamför att nu tar avstånd från den diskussionen. När den blommadesom mest var socialdemokratin tyvärr inte beredd atf ta avstånd från den.Därför fick den en större genomslagskraff än den hade behövt få. tar också upp frågan om en övergripandeplanering inom skogsindustrin. Vi har talat om detta tidigare häri kammaren. Jag vill upprepa vad jag då har sagt, nämligen att det hade varitolyckligt om vi här hade bundit oss för att göra något slags tofalplanering avden svenska skogsindustrin. Vi hade förlorat mycket i tempo och flexibilitet omvi hade gjort det. Vi kan nu' klart skönja hur den framtida strukturen inomskogsindustrin kommer att gestalla sig. F. n. ärvi i industridepartementet inne i en period av konsultationer med ledare för desvenska skogsföretagen, där vi fortlöpande får ta del av deras planer, kananlägga våra synpunkter och på ett mera flexibelt sätt kan delta i enplanmässig strukturförändring. Denna går mycket snabbare och blir mycket meramarknadsanpassad om man på detta sätt kan sköta de kontakterna under hand.Däremot är det naturligtvis viktigt att man här går in med konkreta insatser påde orter som drabbas för att skapa sysselsättning-Jag har låtit migunderrättas om att NCB nuärberett att anslå 5 milj. kr. till vardera av delokala grupper som formeras i och Köpinanholmen för att ta itu medproblemen. Vi har också tillsammans med länsmyndigheterna en rad övrigaåtgärder under bearbetning för att man skall klara sysselsättningen på dessaorter. 5THAGE () replik: Det som skiljer oss åt är alt vi tarallvarligt på arbetslöshet och utslagning av industrier- 30 000 förlorade jobbinom industrin på bara . har vi kanske 200 000 arbetslösamänniskor i vårt land. Jag tycker inte att industriministern skall underskattaarbetslösheten och dess skadeverkningar. Så till råvarusituationen. Förvisso är detta ett problem,säger , Det var ju ett erkännande. Dessutom säger han att det år ettproblem också för industrin. Det är en naken sanning, eftersom det är klart attproblemet Nr 131 uppkommer när industrin inte fårråvara. Då drivs ju människorna ut i , , arbetslöshet. Anläaiininaar har jufått läaaas ned runt om i landet till följd av Onsdagenden j »t j .Vrid att inte råvaran har kommit fram.Vad har då industriministern för förslag han säger att han skall starta en kampanj förökad », , I Cl skoasavverknine. Men det svaret fick iaa ju avindustriministern när vi Skogs- " ' ' ,, , " diskuterade den här fråaan . Då var detockså fråga om en ägares Cellulosa " Jag har länge tänkt frågaherr Åsling vart den där kampanjen har tagitvägen eller vad den har lett till. på att klara hela skogsindustrins råvaruproblem med att anordna en Konkurs - härom har jag haft diskussioner medherr Åsling. Han skall inte smita ifrån problemet på nytt genom atf blanda bortkorten. Det var, . landets ekonomiminister som talade om ochföreslog konkurs, och det var i regeringsuppgörelsen av somman skrev in ordet konkurs och uttalade att en sådan inte kunde uteslutas. Jagfrågar: Var inte närvarande vidden uppgörelsen, reserverade sigindustriministern mot detta? Skyll inte på fackliga företrädare och andra somdeltog i debatten. Det var landets regering, genom sin ekonomiminister ochdenna regeringsdeklaration, som startade diskussionen om trovärdighet och nyaproblem för NCB. jag återkommer till mina frågor: Varföranser industriministern att de utvecklingsalternativ som finns vid de fyranedläggningshotade enheterna inte ens är värda en utvärdering? Kan inte deanställda och de lokala grupper som har funnits ända få möjligheten attargumentera för sina utvecklingsalternativ? Den frågan kvarstår obesvarad,liksom också frågan: Om beslut blir. som regeringen vill, ettbeslut om nedläggning, vad härda industriministern och landets regering atterbjuda redan hårt drabbade regioner? säger industriministern, jag skall ge5 milj. kr, till vardera regionen. Da lägger han ansvaret på de regionalamyndigheterna. IVIen vilka nya arbeten kan man ordna för 5 milj. Denfrågan borde industriministern, som också har hand om lokaliseringspolitiken,kunna svara på. Jag vill upprepa frågorna: Varför inte ge de anställda och delokala utvecklingsalternativen en chans när det gäl ler utvärdering, och var ärde konkreta projekten för de krisdrabbade orterna? Jag tror att man utan överdrifl kan påstå attsocialdemokratin och förenar sig i synen på sysselsättningen. Annarshade det aldrig varit fråga om de massiva insatser inom industripolitiken somskett under senare ar. Jag tycker skall erkänna def. Beträffande skogsråvaran och kampanjen vill jag säga: Jagfick inte gehör för mitt förslag redan då atf man inomfackföreningsrörelsen, framförallt skogsfacken, bland sina medlemmar ochskogsiigare skulle starta en sådan kampanj. Jag har upprepat denna vädjan ochhoppas att är beredd atf medverka i detta sammanhang. Vi är juklara över att en mycket stor andel av den skogsmark där man inte avverkar itillräcklig omfattning, iigs av människor som bor i städer och Nr 131tätorter och som inte har yrken med skogsanknytning. Det är de männi- Onsdaaen den skorna vi måste få att känna solidaritet med skogsbygden och med .i inj Det är där skon klämmer. Spring inte ifrån den frågan, Detta är dagens sanning. Beträffande talet om konkurs; Javisst, ekonomiministernvar oförsiktig. riaares Cellulosa Det var också t. ex. , en ickeokänd socialdemokrat. Och ,i g ledande fackliga företrädare har ocksåvarit det, på det mest häpnadsväckande sätt, genom att gå ut och tala omkonkurs i ett företag där det inte är aktuellt. Men vad jag menar är - och det gäller - attnär socialdemokratin inte fog ställning utan bara sade att konkurs var ett avtre alternativ, då fick skeptikerna vatten på sin kvarn. Jag vet sjiilv frånmina överläggningar med internationella banker att det väckte stort uppseendeaft socialdemokratin - oppositionen -. som ju anses slå vakt om statligtförefagsengagemang, intog denna ansvarslösa attityd i den här speciella frågan. Att sedan regeringsdeklarationen, eller presskommunikén.som def var fråga om, utformades så som skedde berodde - och det har jag talatom - på en önskan aft betona att om inte företaget nu anpassar siginom den ram som är given och som är den sista vi ger av den här karaktären, dåär det naturligtvis också i detta sammanhang konkurs som återstår. Jag kanerkänna att jag infe tycker det var speciellt klokt att nämna det i dettasammanhang heller. Men def var för att markera att detta var den sista ochavgörande insatsen för att rekonstruera NCB. Beträffiinde utvecklingsalternativen är det heltfelaktigt, som siiger, att de inte är prövade. De har prövats av det ansvariga företaget, nämligen NCB, som ansett sig inte ha resurser att realisera dem. Skall de realiseras måste det bli genom ett nytt företagande, och det har vi .. liimnatdiirren öppen lör. Men det får inte belasta NCB:s rörelse. Vad som sker vidarei den frågan måste sjiilvfallet bli föremål för lokala initiativ. Sedan frågar vad vi erbjuder de arbetareoch tjänstemän som blir friställda på de här orterna. Det blir fråga om dearbetsmarknadspolitiska och industripolitiska insatser som finns i samhället.Dessutom är vi beredda till speciella insatser genom särskilda aibetsgrupperoch med siirskilda pengar. Och idén till att hantera nedliiggningsfräaor pådetta sätt är jag inte uppfinnare av. Systemet att ta tag i kalastroftillfällenoch problemorter \'ar det faktiskt socialdemokratin, på den tidsocialdemokratin hade ansvaret, som utbildade. Kramforsgruppen bygger på ensådan modell med en lokal aktivitetsgrupp. Den centrala statsmaktens roll ärdärvid att tillhandahålla ett stöd till de projekt som man tar fram lokalt ochregionalt. Denansvarsfördelningen måste finnas - det inser säkert också Peterson.Skulle vi i kanslihuset ha ansvaret för att ta fram de nya jobb som behövsöverallt, skulle vi sätta marknadsekonomin och det fria närinaslivet ur spel.Vi skulle också få en byråkratisering och inte få den effekt av insatserna somvi får med den arbetsfördelning som gäller. 7 () replik; Jag måste upprepa min fråga beträffandekonkurs: Var närvarande eller inte närvarande vid detregeringssammanträde som ledde fram till den kommuniké där man säger attkonkurs inte kan uteslutas? Om var närvarande, reserverade sig herrÅsling mot skrivningen? Det var nämligen inte olika uttalanden före dettaregeringssammanträde som orsakade diskussionen om kreditvärdighet. har hänvisat till denna regeringskommuniké. Om herrÅsling säger att han inte har ansvaret för den. så bör vi få reda på vardetta ansvar i så fall ligger. Sedan kom industriministern idebatten med en något förbluffande nyhet: De fyra utvecklingsalternativen ärprövade. plötsligt är utvecklingsalternativen i vokabulärprövade! Men det är allvarligare än så. I så fall harindustriministern i propositionen lämnat falska uppgifter och vilselettriksdagen. Han sade där att han inte utesluter att det finns genomförbarautvecklingsalternativ i nya organisationsformer för de nedläggningshotadeenheterna och att de projekten bör kunna prövas. Det väckte förhoppningar hosmänniskor som är berörda och även hos dem som sysslar med NCB-frågan. I den här debatten säger industriministern helt plötsligtaft det nu inte finns några alternativ. De alternativ som har funnits är redanprövade. Vad är detta för resonemang? Det är nya uppgifter somindustriministern kommer med till fem i tolv, när han säger att dessaprövningar redan skett någonstans i kanslihuset, trots att han skrivit någothelt annat i propositionen. Så får det ända inte gå till! Så till frågan om ansvaret för sysselsättningen.Industriministern säger: Jag är ingen uppfinnare. Nej, det skall vi alla vetaatt han inte är! Men är landets industriminister, och han haransvaret för att strukturomvandlingen i industrin inte går till hur som helst. Hur kommer industriministern och landefs regering att mötaskadeeffekterna av ett eventuellt beslut som innebär atf NCB fårklartecken till nedläggning av enheterna? Vilket besked får människorna iKöpmanholmen. och Johannedal av landets regering? Vi accepterar inte ett svar som innebär att de lokalamyndigheterna får klara problemen och att man får en check på 5 miljoner somstarthjälp. Det ger inga nya industrier - det vet industriministern. Vi protesterar mot den här behandlingen. Vi kan inte låtamänniskor och bygder kastas ut i arbetslöshet och ovisshet genom att regeringeninte agerar eller atf industriministern säger: Det är inte mitt bord - det härfår ordna upp. Jag hoppas att de anställda i ochKöpmanholmen värdesätter det kraftfulla alternafiv som - han ger ju inför kammaren intrycket att socialdemokratin har någotalternativ att erbjuda som man med kraft för fram. Vad är det då man föreslår? Jo, några månaders uppskov.Några månaders ytterligare ovisshet för de anställda. Några månadersytterligare uppskov med de åtgärder som måste fill på dessa orter för attskaffa annan sysselsättning. Är def kraftfull oppositionspolitik? Jag har enkänsla av att man på dessa orter blir djupt besviken om det är den typen avalternativ industripolifik som socialdemokratin företräder. Lät mig sedan beträffande konkursresonemanget säga att jagsjälvfallet var närvarande på regeringssammanträdet. Men i den här regeringenliksom i fidigare regeringar är det propositionerna som föranlederregeringsbesluten. Och i propositionen finns det faktiskt inte ett ord omkonkurs. Def är en helt annan sak att man i en presskommuniké markerar aft defhär är en sista rekonstruktionsinsats, som inte kan följas av ytterligareinsatser, genom att man säger att om inte det här räcker får det bli konkurs.Det är ingenting som föranleder något regeringsbeslut där statsråd har enformell möjlighet att reservera sig, etc. - Jag trodde hade deenklaste formalia i regeringsarbetet klara för sig. I propositionen, som är det dokument som tarställning till, har vi självfallet inte behövt göra sådana markeringar. Men dendebatt som försiggick omkring den var olycklig och har skadat inte bara NCButan också en rad statliga företag och även internationella anseende.För den delar och socialdemokraterna ansvaret med den dåvarandeekonomiministern. Det är beklagligt, med tanke på socialdemokratins traditioneri detta sammanhang. Låt mig betona att det är viktigt att nu ge alltstöd till lokala och regionala myndigheter när man startar arbetet med attklara sysselsättningsfrågorna. Det är ju dessa som är de väsentliga. Det ärfrågorna om människors trygghet i arbetet som man på något sätt måste försökaklara ut. Jag tycker inte att det finns anledning för nedvärdera det arbete som kommer att bedrivas i de lokalaarbetsgrupperna, av facket, kommuner och länsmyndigheter. Jag kan försäkraThage att vi från regeringens sida kommer att lämna allt det stöd somvi har fullmakt att ge för att klara de sysselsättningsproblem somnu uppstår. Talmannen anmälde att anhållit att tillprotokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligare replik. 9JOHN (vpk): betänkande 1980/81:49 ärett aktstycke i den planlösa polifik som präglar regeringens sätt att handhaindustripolifiken, i detta fall skogsindustrin. I stället för att göra upp ennationell 2 protokoll 1980/81:131-132 utvecklingsplanför skogsindustrin har regeringen tvingats fill olika åtgärder avbrandkårsutryckningskaraktär. NCB är ett exempel på denna planlösa politik, därinslag av nattlig dramatik hos en oenig regering har ingått. Huruvida det idetta fall var en underbar natt förmäler inte historien. Det finns naturligtvis mycket som skulle kunna sägas omdet som varit, men det skulle föra för långt med en historik, och frågan är omdetta skulle innebära någon ändring i nuvarande sakläge. Av den anledningenkommer sålunda eventuella tillbakablickar aft bli flyktiga. Mitt anförandekommer att beröra det föreliggande regeringsförslaget och därtill hörandemotioner. I vår motion i anledning av regeringens proposition 98påpekar vi det omöjliga i aft bedöma om nu föreslagna medelstillskoft kommeratt lösa problemen för NCB. Def är bara att konstatera att den fråganfortfarande är obesvarad efter utskottets behandling och de olika turer som därförevarit. Det får väl också anses som helt utsiktslöst atf klarhet kan skapasi detta avseende under behandlingen här i kammaren. I propositionen sägs vidare att NCB:s omstruktureringmåste ske under ordnade former. Detta är vackert tal, men det har inget medverkligheten att göra, om man ställer någorlunda mänskliga krav på vad ordnadeformer innebär. 1 deffa fall blir det frågan om atf uppåt 2 000 människorställs utan arbete, och detta i en region där stor arbetslöshet redan råder. Att så kommer att bli fallet, om regeringens förslag blirriksdagens beslut, är ställt utom allt tvivel. I det fallet talar industriministern i klartext. I propositionen heter det: "Jag har vid min beräkning av kapitaltillskottets storlek förutsatt att bl. a. vissa olönsamma enheter avvecklas." Vidaresäger industriministern att det "ankommer på företagsledningen aft fatta de nödvändiga besluten" och tillägger sedan: "Alternativen har bedömtssom företagsekonomiskt oacceptabla ." Det är alltså det företagsekonomiska som varit ledstjärnanför industriministern och regeringen. Vad det kommer att innebärasamhällsekonomiskt för berörda människor och för dessa regioner omnedläggningarna genomförs tas det ingen hänsyn till. De konsekvenser som kommer att uppstå orn de här enheternaläggs ner har på ett övertygande sätt redovisats i den s. k. . De visar atf de samhällsekonomiska kostnaderna för nedläggningarär myckel stora. Slutsatsen som där dras är att under förutsättning atttillräckligt med råvara kan fås fram till fabrikerna är utvecklingsalternativensåväl företagsekonomiskt som samhällsekonomiskt lönsamma. Detta har varkenregeringen eller utskottet tagit fasta på. Industriministern - som lämnade kammaren - brukarofta göra uttalanden, och en del av dessa har upphöjts till doktriner. I ett avde senaste uttalandena säger industriministern, att inga arbetstillfällen börfå läggas ner förrän ersättningsjobb har skapats. Skälet till den slutsatsen äratt arbetsmarknadspolitiken har kostat samhället stora pengar;industriministern nämner siffran 200 miljarder. Industriministern lever tydligen inte som han lär. för härtycks han vara beredd att åse att ett par tusen människor ställs utan arbete,och detta fill priset avstora samhälleliga kostnader. Och vad detta kommer att innebära förmänniskornas situation går inte att mäta i pengar. Från vårt parti kan vi inte godta ett sådant förfarande somdet nu är fråga om. Vi anser att de anställda infe har fått en rimlig chans attbehålla sina jobb. Vi anser också att man genom olika åtgärder kan skapa deförutsätlningar som behövs för atf driften vid de olika enheterna skall kunnafortsätta, åtminstone i de tidsperspektiv som anges av de fackligaorganisationerna vid berörda enheter. Utgångspunkten för våraställningstaganden och bedömningar har varit och är ett samhällsekonomisktsynsätt. Jag kommer i det följande att beröra deallmänna problemställningarna för NCB och vår motion i vad gäller Hörneforssamt de reservationer som är fogade till betänkandet. Frågan om ,Johannedal och Väjasågen kommer aff beröra i sitt anförande. Som huvudskäl till problemen inom NCB anges råvarubrist.Vi kan naturligtvis inte gå ut i skogen och räkna träden, utan vi får lita tillden tillgängliga statistiken. Enligt den råder ingen virkesbrist i fysiskbemärkelse i virkesregion 1, dvs. , , ochJämtland. Däremot kan konstateras att den råvarumängd inte avverkassom är möjlig att erhålla ur både skogsvårdssynpunkt och samhällsekonomisksynpunkt. Detta förhållande berör i hög grad det privata skogsbruket, vilketbestyrks i Jungenfeldts utredning. Där påpekas att regionens virkesfillgångarinte utgör någon avgörande begränsning av de i utredningen studeradeutvecklingsalternativen för , och fabriker. Då framstår det helt klart att det är bristen pä eneffektiv skogspolitik som utgör hotet mot dessa fabriker, och regeringen ärytterst ansvarig för denna politik. Säger inte då logiken att i stället för att lägga nerdessa fabriker, så bör man skyndsamt vidta åtgärder för att säkra enråvarutillförsel till dem? Vi hävdar att det sistnämnda är det enda förnuftigai sammanhanget. Def måste ske dels genom snabba temporära, dels genom meralångsiktiga åtgärder. Vi har i några motioner till årets föreslagit enrad åtgärder som skulle förbättra virkesförsörjningen till industrin. Där harvi pekat på behovet av en omfördelning av transportkostnader för massaved, samten ändring av nuvarande skogsbeskattning. Ännu ett bevis på att vi menar allvar med atf rädda denedläggningshotade fabrikerna är att vi godtagit ett förslag om tillfälligstimulans till de enskilda skogsägarna för att, som man hoppas, ökaavverkningarna. Det var med mycket stor tvekan vi accepterade förslaget omett extra avdrag. Våra betänkligheter finns redovisade i vår motion som senarei dag kommer att behandlas i skatteutskottets betänkande 1980/81:44, varför jaginte här kommer att närmare beröra detta. Men vad jag vill framhålla är attsträvan för aft rädda jobben för 2 000 människor vägde mycket tungt i vågskålennär ställning skulle tas. I den situation som råder på virkesförsörjningensområde tvingas man sålunda att tumma på principerna. eftersomnågra andra alternativ inte står att finna enligt vad vi kan se. I vår motion vad gäller har vi också föreslagitatf åtgärder skall vidtas för att möjliggöra leverans av björkmassaved fråndomänverkets skogar. Sedan vi skrev vår mofion, där vi påpekade aft gallringeni domänverkets skogar i likhet med andra skogsmarker är eftersatta, har nustatistik lämnats över förstagallring och sistagallring vad avser 1979. Denvisar atf i region har man av gallringsbehovef genomfört vadgäller förstagallring och vad gäller sistagallring. Det finns anledningfill en viss reservation för felaktigheter i indelningsregistret, menstatistiken stämmer väl överens med den allmänna iakttagelse man gör, aft deffinns ett stort eftersläpande behov av gallring. I dessa skogsbestånd utgörs andel av björk, och vi menar att ett ekonomiskt bidrag bör kunna ges tilldomänverket för dessa gallringsåtgärder. Lönsamheten är ju infe den bästa fördessa gallringar, allra helst inte i inland. Men genom en sådanåtgärd som vi föreslagit skulle få björkmassaved, och det skulleinnebära arbetstillfällen och en bättre skogstillväxf. Ur samhällsekonomisksynpunkt skulle det vara väl satsade pengar. I övrigt när det gäller Hörneforsfabriken så ansluter vioss till det utvecklingsalternativ som utarbetats på uppdrag av den s. k.Hörneforsgrup-pen. Förslaget finns utförligt redovisat i rapportenUtvecklingsalternativ -. Förslaget innebär i korthet följande:Hörnefors anläggningar och omsättningstillgångar avyttras till de anställda för1 kr. Statlig finansiering tillhandahålls för aktieteckning uppgående till 10milj. Dessutom ges lokaliseringslån och statliga lån uppgående till 90milj. uppdras att leverera 50 000 m-* björkmassaved ursin virkesanskaffning i . 1 förslaget ingår också att ett avtal om virkesleveranserfrån samt ett samarbetsavtal med eneuropatäckande finpappersgrossist skall träffas.