prot · G409108 · 1980-12-31 00:00:00 — Jag vill här peka på att ANT-kontaktpersonerna har spelat en storroll genom spridning av aktuellt material, kontakter med informatörer inom ochutom skolan, anordnande av ANT-kurser och temadagar för lärare och elever, m.m. Mycket av detta har skett genom ideella insatser och arbete under fritid,men det har också skett genom att man har tillämpat s. k.viss-tids-tjänstgöring. Jag kan knappast erinra mig något område där vi med såsmå statliga medel har kunnat åstadkomma ett så gott resultat. Det är därförsom jag och mina medmofionärer har upplevt att det är nödvändigt att den härbiten inte tappas bort. Nuär utskottet, enligt min mening, positivt och skriver bl. a.: "Utskottetutgår från att ANT-kontaktverksamheten vid länsskolnämnderna nästa budgetår kantryggas genom den förstärkning av resurserna som föreslås undersocialdepartementets huvudfitel." Närdet gäller frågan hur organisafionen av denna verksamhet vid länsskolnämndernaskall lösas får det bli en prövning i kommande års budgetarbete. Jagvill i detta sammanhang erinra om den positiva inställning som riksdagentidigare visat när just de här insatserna har varit uppe fill diskussion. Avslutningsvisvill jag, herr talman, säga att inför och i det budgetarbete då dessa frågorkommer upp är det vikfigt att denna positiva syn lever kvar.och kan förstärkas.Resultatet har nämligen blivit bra, och jag uppfattar faktisktutbildningsutskottets behandling av motionen som ett löfte. Anslagtill länsskolnämnderna, m. m. Idetta anförande instämde () och (). 7Riksdagens protokoll 1980/81:108-109 Mom. 3 (överförande avläromedelsproduktionen i samhällelig ägo) Utskottets hemställan bifölls med 289röster mot 17 for motion 1317 av m. fl. i motsvarande del. Mom.2 (ytterligare tjänster vid rikscentralerna för pedagogiska hjälpmedel förhandikappade) Utskottetshemställan bifölls med 289 röster mot 17 för motion 1090 av m. fl.i motsvarande del. 1980/81:20 om anslag till m. m. 1980/81:100) betänkande 1980/81:21 om arbetsformer. 89 (): Vi socialdemokrater i har avgett trereservationer. Denförsta reservafionen gäller utskottsrepresentationen. Den frågan har enegendomlig historia. I början av det nya enkammarsystemet gick det att klaraden här frågan, men sedan de borgerliga bildat regering blev det annorlunda.Man drev då den tesen att regeringens parfier alltid skulle ha majoritet iutskotten. I den historiska situation som förelåg var det helt motiverat, menjag kunde inte gå med på denna tes. Under större delarna av 1920-, 1930-,1940-, skulle defta ha varit en omöjlig situation - ochännu mer . Jag lät förstå att det inte var säkert attregeringspartiet eller -parfierna alltid i fortsättningen skulle ha majoritet.IVIen min argumentation bet inte. Verklighetenkorrigerade emellertid teorin. När regeringen efterträtts av ministärenUllsten fick inte regeringspartiet majoritet i något utskott, och man gjordeinte ansträngningar att skapa en sådan majoritet för partiet. Inte ens de somivrigast hade förfäktat att en regering allfid skulle ha majoritet i riksdagensutskott avsade sig sina platser i utskotten för att ge rum åt folkparfister. Då började man lansera en ny teori,nämligen den att det alltid måste vara samma majoritet i alla riksdagensutskott - eljest skulle det bli svårt att veta hur man röstade. Och den teorinlever kvar alltjämt. Jag tycker för min del att det är ett oförtjänt underbetygman delar ut åt ledamöter när man konstaterar att det absolutbehöver vara samma majoritet i alla utskott. Man går också ut ifrån en blocksituation, nämligen att manalltid skall rösta på det ena eller andra blocket. Men redan nu gör man det juinte allfid. I vissa frågor spräcks blockgränserna. Och vidkontrapropositionsvoteringarna är det ju inte möjligt att alltid rösta medregeringen. Nog skall riksdagsledamöterna klara en sådan situation -att man har olika majoritet i olika riksdagsutskott. Framför allt tycker jagatt regeringspartiernas företrädare är orättvisa mot de egna kammarledamöterna,när de i så hög grad misstror deras förmåga att hitta rätt knapp. Men man sviker också proporfionaliteten. I andra fallivrar man mycket för att proporfionalismens metoder skall tillämpas, men härvill man inte göra det. Och resultatet är att f. n. vpk utestängs frånutskotten. I en annan politisk situafion kan det vara ett annat parti som råkarut för detta. Vi har hävdat att man skall tillämpa proportionalismen över helafältet i det här fallet. Det kan man uppnå genom att man lägger samman antaletutskottsplatser och fördelar dem på parfierna. Vi nådde fram fill attdenna ordning skulle fillämpas. anmälde avvikande mening, mensocialdemokrater, centerpartister, folkpartister och vpk-are ställde sig bakomden ordningen. tillämpar man den emellertid inte. Därför tycker vi att det är naturligt att som svar påvpk-motionen vid årets riksdag bjuda in kammaren att på nytt ställa sig bakomdetta uttalande som kammaren har gjort fill vägledning för partierna när manskall förhandla om utskottssammansättningen. hänvisar man fill den utredning som pågår omfördelningen av ärenden mellan olika utskott och liknande frågor. Det är högajurister som utför denna utredning med riksdagsledamöter som bisittare. kan väl knappast ge sig in i denna typiskt politiska fråga - hurpartierna skall fördela platserna i utskotten. Jag tror inte heller att dessajurister är pigga på att lösa den här frågan åt . Den bör vi kunnaklara här inom . Den andrareservationen gäller beslutsordningen vid lika röstetal. Låt mig utan omsvep erkänna att lottsituationer utgör ettproblem. Det bör uppmärksammas, men förslag till lösning kanjag inte ställa mig bakom. Det låser kammaren vid den metoden, att så fort detblir lika röstetal skall ärendet bordläggas för behandling ytterligare en gångi kammaren. Det betyder att kammarens vilja i denna situafion inte får kommafill uttryck. Det kan hända att det finns en majoritet i kammaren som anser attfrågan skall avgöras genom lottning. Det kan också hända attmajoriteten har den uppfattningen, att ärendet skall beredas på nytt iutskottet, så att man kan jämka samman meningarna. Man går även här ut ifrånatt det står två block mot varandra och att det är omöjligt att finna enlösning tvärs över blockgränserna. Men det rör sig inte alltid om sådana I alkoholpolitiska frågor brukar blockgränsernasprängas. Det kan hända att man i en sådan fråga kommer till lika röstetal. Detkan gälla en lokaliseringsfråga, där man inte heller följer parfilinjerna. Detkan tas fram andra typer av frågor, där det är naturligt att man försöker jämkasamman meningarna. Det får man göra även med den metod som harföreslagit, men först sedan frågan bordlagts här i kammaren får man ta upp denpå nytt. För min del tycker jag att det också råder osäkerhet omnär dessa ärenden skall komma igen. I motionen talas om ett kommandesammanträde, och det sker också i utskottsmajoritetens text. När blir då dettasammanträde? Ja, det står inte att det skall vara ett arbetsplenum; frågan kanalltså tas upp även på ett annat plenum. Det betyder att vi får bevaka allaplena. Men även om man skrev in att det skulle vara arbetsplenum kunde detuppstå osäkerhet. Det står nämligen inte "nästa" plenum, utan frågankan tas upp på kommande plenum. tror jag inte talmannen handlar på detsättet, men man bör ändå ha klara regler på den här punkten. Den tredje reservationen avser rätten att avge reservationeller röstförklaring efter ett ärendes avgörande. I äldre tider förekom dettaganska ofta. Den intresserade hänvisas till en framställning av en tidigarekonstitutionsutskottsordförande, nämligen Reuterskiöld. Det började med avgav enskilda sådana röstförklaringar, men det utvecklades tillkollektivanslutning fill röstförklaringar; ett stort antal av kamrarnasledamöter reste sig upp och instämde. Men har detta förekommitytterst sällan - efter fillkomsten av enkammarsystemet har det skett en endagång. Det är som utlöst mofion och som lett tillatt majoriteten i utskottet föreslår att denna rätt skall avskaffas. Det varHans Wachtmeister som i en fråga efter beslutet utnyttjade sin rätt enligtriksdagsordningen att avge en röstförklaring. Om han handlade rätt eller fel urmoralisk synpunkt går jag inte inpå, men han hade den formella rätten på sinsida. Jag tycker att man skall låta och andra vid sådana därtillfällen få avge en röstförklaring. Om det skett en gång ,har jag svårt att se, herr talman, att det skulle innebära någon meralångtgående form av rationalisering av kammarens arbete att förbjuda detta. Men inte heller tidigare i modern tid har detta förekommiti någon större utsträckning. Det mest kända exemplet har vi , då första kammaren avgav en sådan deklaration, i vilken närvarandehögerledamöter och folkpartister instämde. I andra kammaren fördes talan avBertil . Det gällde samma röstförklaring, och även då instämdefolkpartister och högerledamöter. Det väckte förvisso stor uppmärksamhet. Menjag har ändå funnit det vara fel att göra på det sättet, inteheller att detta tog mycken tid i anspråk. I samband med behandlingen av Wennerströmaffären i förstakammaren avgav en tidigare vice ordförande i , TorstenAndersson i Brärnhult, en deklaration - sedan debatten avslutats men innanröstningen företogs - om att han ansåg det vara fel att man drev detta ärende Detta ansåg han inte stämde överens med kammarens Nr 108 traditioner. Detfinns enligt min mening starka skäl för att bevara rätten för enskildamedlemmar att få avge en röstdeklarafion och att få reservera sig. Den rättenutnyttjas ytterst sällan, men det kan uppstå parlamentariska situationer, dären medlem eller en grupp av medlemmar känner ett behov av att få avge enförklaring. Tar vi bort den möjligheten här i , får vi väl ocksåfundera på om inte detsamma kan ske i kommunala församlingar. Åtminstone ivissa fullmäktigeförsamlingar reserverar man sig flitigt, likaså i vissalandsting. Nog skall man ha den rätten. Även inom föreningslivet bör man hadenna rätt, men det kan vi inte blanda oss i. När det gäller ochkommunala församlingar däremot är det vi som beslutar om det skall finnasreservationsrätt. Förmin del har jag aldrig begagnat mig av rätten att reservera mig eller att avgeen röstförklaring. Ändå måste jag hävda att alla här i kammaren skall äga denrätten. Låtmig slutligen säga något om formerna för öppnande. betänkande åberopas fidigare uttalanden om atttalmannen efter samråd med vice talmännen fastställer ordningen för riksdagensöppningssammanträden och att ceremonin normalt bör förläggas till riksdagensplenisal. Det sistnämnda vill jag markera. Förmig ter det sig helt naturligt att öppnas i plenisal. Närvi flyttar in i den nya plenisalen finns det ingen som helst anledning attförlägga öppnandet fill en annan sal, vilket har föreslagits. Nufinns det en del som rider på ordet normalt och utifrån detta menar attriksdagen efter varje nyval skall samlas i rikssalen. Ja, de må driva denmeningen, men jag har svårt att uppfatta ett val och en ny riksdag som enonormal situafion. I en demokrafi måste det uppenbarligen vara normalt att haval och att en ny riksdag sammanträder efter valet. Med det anförda yrkar jag bifall tillde socialdemokratiska reservationerna. I övrigt ställer vi socialdemokrater ossbakom utskottets betänkande. 90 (): arbetsformer är ju ett ärende som berör alla kammarensledamöter och där vi samtliga är intresserade av att skapa ordning och reda.Det är en inte helt lätt uppgift. I det nu aktuella betänkandet föreslår man endel justeringar som faktiskt är fill det bättre. tyckeruppenbarligen att det på en del punkter inte är det. Jag får väl meddela attjag inte delar hans synpunkter på de socialdemokrafiska reservationerna. Någraav de ändringar som han inte nämnde och som rör frågor och interpellationerkommer vi rent praktiskt att få en viss nytta av. Jag hade dock närmast tänkt gå in på det spörsmål som tas upp ireservation nr 2, nämligen offentliga utskottsutfrågningar. Det har ju varitnågot av en följetong här i kammaren. Spörsmålet har dock inte stått ochstampat på samma fläck, utan steg för steg har motståndarna mot offentligautskottsutfrågningar tvingats att överge sina positioner. Först låtsades mansom om det var fråga om offentliga utskottssammanträden. När man tvingadesfrångå den ståndpunkten fick man också erkänna att det inte fanns någraprincipiella skäl mot offentliga utskottsutfrågningar. Och hade man denståndpunkten, att de rent praktiska problemen var så ohyggligt svåra att deöver huvud taget inte gick att lösa. Det har varit tal om brist på lokaler, omsamordningssvårigheter för den händelse att flera utskott har intressanta sakerpå gång och liknande. hade en någotoriginell synpunkt: han fruktade att det skulle bli så litet intresse frånmassmedia för offentliga utskottsutfrågningar att det var ett skäl emot sådana.Jag tycker att det är en något märklig ståndpunkt. Somett alternafiv till offentliga utskottsutfrågningar-eller kanske skall vihellre säga som ett försvar för sådana - har man anfört att många utskott nupublicerar utskrifter av utfrågningarna i efterhand. Vad innebär det ipraktiken? Jo att uppgifter som lämnats vid en utfrågning kanske kommer försent för att kunna påverka debatten och beslutsfattandet. Men då kan deoffentliggöras - inte medan ärendet är aktuellt och inte medan uppgifternafortfarande kan leda till debatt som har betydelse för frågan. Då får de intevara offentliga. Vad är det som gör att det skulle vara så enormt farligt attha utfrågningen offentlig direkt och inte någon vecka senare, som man nu anserär högsta visdom? Attöppna utskottsutfrågningar skulle ha betydelse för informationen i det ärendedet gäller är det numera ingen som förnekar. Det skulle dessutom undanröja enviss risk för snedinformation som föreligger, nämligen då någon, somkanske har en åsikt som avviker frän vad någon annan framfört vid enutfriigning, inte får reda på vad som sagts fill utskottet. Denna risk för attsynpunkter inte uppmärksammas skulle undanröjas genom öppnautskottsutfrågningar. Öppnautskottsutfrågningar skulle otvivelaktigt ge allmänheten en bättre inblick i debeslutsunderlag och de problem vi har att fundera över, när vi skall taställning i olika frågor. Mot detta - som jag anser - mycket viktiga och tungaargument ställer man eller har ställt upp praktiska problem ochkonstruerat upp de praktiska bekymren på ett, som jag tycker, överdrivet sätt.Jag är övertygad om att de praktiska problemen inte på något sätt är olösHga. Iår ser den motion och de krav vi har i vad det gäller offentligautskottsutfrågningar ut på ett något annat sätt än . Förut krävde viatt en tredjedel av utskottets ledamöter skulle kunna påkalla öppnautskottsutfrågningar. har vi sträckt oss så långt att vi kan tänka oss attacceptera, att det skall krävas ett enigt utskottsbeslut för att offenthgautskottsutfrågningar skall kunna hållas. Det betyder att en enda ledamot skullekunna stoppa att en sådan utfrågning kommer fill stånd. Detta är ju en mycketstor eftergift, men vi anser att det är så vikfigt att vi får fill stånd ochkan demonstrera hur offentliga utskottsutfrågningar kan fungera i prakfiken,att vi är beredda att acceptera detta. Denna förändring har fakfiskt också observeratsoch kommenterats i betänkandet av utskottsmajoriteten. Man skriver så här:"Beträffande den förändring som har vidtagits i förslaget vill utskottetendast framhålla att det i praktiken skulle vara svårt - oavsett vilkabeslutsregler som formellt gäller - att motsätta sig önskemål om offentlighetvid en utskottsutfrågning." Det är faktiskt bara en slump att det är , även om det serut som en tanke när man läser den av mig citerade meningen i KU 1980/81:21.Utskottsmajoriteten skulle alltså finna att det var så svårt att motsätta sigkravet på offentliga utskottsutfrågningar att man över huvud taget inte skullekunna tänka sig att fillåta sådana saker. Jag är övertygad om att derasargument inte hade kunnat formuleras bättre ens i Grönköpingskommunfullmäktige. Jag yrkar bifall till reservafion 2. Jag hemställer därvid i förstahand att kammaren bifaller den föreslagna lagändringen i ett beslut, i andrahand att den föreslagna ändringen i riksdagsordningen skall antagas i denordning som gäller för grundlagsförslag. I övrigt yrkar jag bifall fillutskottets hemställan. 91 PER (): arbetsformer är av central betydelse av åtminstone tre skäl. effektivitet kräver att riksdagsarbetetfungerar rationellt. Brister det i detta hänseende sjunker beslutens kvalitet.Sjunkande kvalitet är oacceptabelt, oavsett vilka uppfattningar man än må hysai sakfrågorna. anseende vinner på om allmänhetenuppfattar det sätt arbetar på som ändamålsenligt och öppet och deformer som riksdagsarbetet omges av som värdiga. Rekryteringen till - och till politikenöver huvud taget -kräver att det polifiska arbetet bedrivs på ett sådant sättatt det är förenligt med ett någorlunda normalt liv i övrigt. Brister riksdageni detta fundamentala hänseende kommer dess sammansättning fill slut att avvikafrån vad svenska folket har rätt att kräva. Åtskilliga av arbetsformer motverkar någon eller tilloch med alla av de här strävandena. Ändå har svårigheterna att få fill ståndförnuftiga ändringar varit slående . Gång på gång har i synnerhetsocialdemokraterna motarbetat förändringar ägnade att stärka riksdagensanseende, effektivisera dess arbetsformer och göra arbetsmiljön mera attraktivockså för dem som vill ha fid och möjlighet att utföra ett rafionellt arbeteeller att leva ett vanligt familjeliv. Jag behöver i detta sammanhang barahänvisa till det socialdemokratiska motståndet mot samlade voteringar. Densocialdemokratiska synen på arbetsformsfrågorna går dess värre igen också i detbetänkande kammaren nu behandlar. skall öppnas på sedvanligt, intealltför intresseväckande vis. Några offentliga utskottssammanträden kan manalltjämt inte tänka sig. Någon förenkling av den omständliga- och nästintill meningslösa - proceduren vid lika röstetal i kammaren vill mandå rakt inte gå med på. Och att ta bort de i praktiken döda institutenröstförklaring och reservation vid kammarbehandlingen är naturligtvisuteslutet. Kan den socialdemokratiska konservatismen i dessa frågor egentligenillustreras bättre? Detenda man är beredd att tillstyrka är förändringar av utskottsrepresentationen,av innebörden att en majoritetsregering inte skall garanteras majoritet iutskotten. Sådana förändringar åstadkommer ingenfing annat än att görariksdagens arbete ännu tyngre och besvärligare. Frågan om formerna för utskottsutfrågningar har fått särskildaktualitet under de gångna månadernas dechargearbete i konstitutionsutskottet.Utfrågningar av statsråd har inte kunnat ske offentligt, trots att alla bordekunna vara ense om att sådana utfrågningar bättre än presskonferenser iefterhand till en bredare allmänhet skulle ha kunnat förmedla de direkta svarsom de utfrågade haft att ge. Motoffentliga utskottsutfrågningar brukar socialdemokraterna invända att sådanaskulle kunna äventyra den förtroliga atmosfär som utskottens arbete bör präglasav. Det är enligt min mening ett dåligt argument, om man besvärar sig med attta reda på vad förslaget om offentliga utskottsutfrågningar faktiskt gäller.Ingen har ju föreslagit att allt vad utskotten gör skall göras införoffentligheten. Vad förslaget gäller är blott och bart en möjlighet för ettenigt utskott att genomföra sina utfrågningar inför en bredare publik än enbartiitskottstjänstemännen. Hur kan man rimligen ha någonting att invända mot ensådan ordning? Vad är det socialdemokraterna är så förtvivlat riidda för attvisa upp? Enligtvår mening skulle utskottsutfrågningar inför offentligheten kunna vitaliserariksdagens arbete. De skulle skapa en möjlighet för allmänheten att följa detriksdagsarbete som verkligen är av betydelse. Till skillnad från tommakammarbänkar skulle massmedia få en chans att visa riksdagsarbetet såsom detverkligen går till. Möjligheten till offentliga utskottsutfrågningar skulle geallmänheten en chans att vara med när besluten kommer till eller när de bereds- inte bara när redan fastlagda ståndpunkter redovisas. Ochriksdagens arbete behöver vitaliseras, om allmänhetens intresse för denna delav det politiska livet skall kunna upprätthållas. Det är inte bra fördemokrafin om en god del av svenska folket anser att riksdagsmännen inte ensbemödar sig om att lyssna inför viktiga politiska avgöranden. Vad,, vill socialdemokraterna göra i stället för allt det man numotsätter sig? Riksdagensanseende skulle, herr talman, också vinna på en genuinare utformning avöppningsceremonin. Med all respekt för de medverkande vid den typ av ceremonisom fillämpats sedan flyttades hit fill vill jag sägaatt den lämnar åtskilligt övrigt att önska, om man har strävan att inledariksmötet med någonting som blir fill en minnesvärd högtid för såväl folk somriksdagsledamöter. Men med en istadighet som saknar allt förnuft hållerutskottet fast vid att inte ge någon enda fingervisning om att en bättretingens ordning skulle uppskattas. Vi moderater menar att ett unikttillfälle att förändra öppningsceremonin kommer att ges vid riksdagensåterflyttning till . Det är vår förhoppning att talmannen, somdet enligt riksdagsordningen ankommer på att fastställa hur riksdagsöppnandetskall gå till, tar intryck av den vitt spridda uppfattningen att ceremonin börgenomföras under andra former än vad som f. n. är fallet. I en motion som utskottet behandlar i det betänkande vi nudiskuterar krävs att riksdagsordningen skall ändras så att vi slipper denbyråkratiska omgången över utskotten då t. ex. kvittningsfel har lett till likaröstetal i kammaren. Av någon outgrundlig anledning motsätter sig socialdemokraternaden möjlighet som förordas i motionen att genomföra en ny omröstning vid ettsenare tillfälle utan föregående utskottsbehandling. Socialdemokraterna hävdari sin reservafion att en förnyad behandling i utskottet kan vara av värde föratt finna bredare politiska lösningar. Denna möjlighet skulle, menar man, gå omintet vid det förenklade förfarande som utskottet förordar. Till detta kan följande sägas. Det är sant attgrundlagberedningen pekade på den av socialdemokraterna refereradeomständigheten i sina överväganden kring det system som f. n. tillämpas. Menden förändring utskottet nu förespråkar innebär inte att denna möjlighetundanröjs. Allt vad utskottet förordar är att kammaren ges en ny chans atträtta till t. ex. ett kvittningsmisstag innan den procedur som tillämpasredan efter ett första fillfälle med lika röstetal sätts in. Att denna tekniskaförändring - som socialdemokraterna tycks anse - skall behöva dröja till ensamlad översyn av arbetsformer, är svårförståeligt. Det socialdemokratiska motståndet mot attavskaffa de betydelselösa instrumenten reservation och röstförklaring ikammaren saknar i den socialdemokratiska reservationen annan motivering än attdet kan finnas vissa särskilda situationer - som det heter - då en reservationeller en röstförklaring är motiverad. Till förmån för förändringen kan emellertid preciseradeskäl anföras. Reservationen har blivit onödig, eftersom varje rösträkningnumera registreras genom den elektriska voteringsanordningen. Skulle en sådaninte finnas, vore självfallet läget annorlunda. Någon möjlighet till röstförklaring kan det inte rimligenfinnas skäl för, eftersom möjHghet alltid finns att före beslut framföramotiven för ett kommande ställningstagande. Jag menar att det med fog kan görasgällande att alla argument och motiveringar bör framföras i själva debatten ochinte efter det att beslut har fattats. I det senare fallet saknas ju denmöjlighet fill genmälen som själva debatten innehåller. , herr talman! arbetsformer måstealltså reformeras. Det är svårt att förstå varför det skall vara så besvärligtför en bred majoritet i riksdag och utskott att komma överens om enkla menviktiga förändringar, ägnade att göra riksdagsarbetet mera ändamålsenligt frånde utgångspunkter jag inledningsvis berörde. Riksdagsarbetets uppläggning utgårfrån föreställningar som är relevanta. Frågan är hur detskall ta innan