prot · G40971 · 1980-12-31 00:00:00 — Vill man nedbringa statens utgifter,som i sä hög grad består av transfereringar, kan det fä en infe i allaavseenden tillfredsställande effekt frän fördelningssynpunkt. Jag vill påminnaom att bäde i det ekonomiska handlingsprogram som presenterades i gär och i deanföranden som här har hållits av statsministern och utrikesministern harangelägenheten av en begränsning av de s. k. underskotfsavdragen påpekats. Ensådan åtgärd tror jag skulle vara tillfredsställande från fördelningspolitisksynpunkt. 27 () replik; Jag tycker det är symboliskt för detnuvarande tillståndet i landet, att när gruppledaren för åberoparregeringens vilja i en fråga, nämligen beträffande en begränsning avunderskotfsavdragen, måste han hänvisa fill statsministern ochutrikesministern. En person som verkligen har något inflytande i frågan,ekonomiministern, fanns inte med i uppräkning. Vad sade GöstaBohman om underskottsavdragen? Det vore kanske intressant för oss atf fä detupprepat. Jag tycker att def våren ganska klen exemplifiering av vadsom skulle vara det offensiva inslaget i det här programmet - det som skulleöka produktionen. mäsfe fa till en sänkning av marginalskatterna.För def första skall def inte inträffa förrän , för det andra harju inte regeringen något förslag, för det tredje vet inte regeringen hur detskall finansieras och för det fjärde mäste regeringen försöka få med sig löntagarorganisationernanär def gäller att sänka lönerna. Def var mänga om och men, det. Inte tror väl industrin börjar öka sin produktion enbart pä grundval av den här luftigapastejen, som man har bakat ihop i ? Det andra exemplet gällde affärsverken, sägeratt man överväger att göra några insatser där. Det stod sä här i programmet:Under den kommande lågkonjunkturen kan det bli aktuellt att tidigareläggainvesteringar på bl. a. affärsverkens verksamhetsområden. Vi har redan en lågkonjunktur, ! Vi har 100 000arbetslösa, vi har arbetslöshet pä byggarbefsmarknaden - dä kan det bliaktuellt, möjligen, säger regeringen, med en tidigareläggning av investeringarinom t, ex, SJ. Det kan medföra effekter av gynnsam art, säger man. Det finns inga förslag, ingenting konkret, i programmet.Och det är det som gjorf atf vi undrar framför allt vad sorn har hänt med OlaUllsfens 20-punktersprogram. Vad finns kvar av det programmet, som lades frammed stora åthävor av folkpartiefs ordförande och som nästan beskrevs som ettultimatum, som de andra hade aft böja sig för? Återstår av de 20 punkternanågot annat än grus vid det här laget? Jag hittar ingenting av folkpartiefsoffensiva politik. Det är synd, men det har ju gått så när ni mäste underordnaer kamrerarna och kaptenerna i de övriga regeringspartierna. 28BJÖRN () replik: I fråga om de s. k. underskottsavdragenbehandlas i redovisningen rätt utförligt bäde vad som har gjorts och vad manavser atf göra. Där finns dessutom ett antal åtgärder som man vill vidta mofskaftefusk och skatteflykt. Alltsammans är åtgärder som syftar fill, och när degenomförs kommer aft leda till, en ökad rättvisa pä skatteområdet. Det hälsarjag med stor tillfredsställelse. När det gäller produktiva investeringar som syftar tillaft öka vår tillväxt är det sä, som jag sade i min förra replik, att här finnsi regeringen en villighet aft ta fram investeringar, bl. a. på affärsverkensområde. Jag kan nämna investeringarna inom SJ, eller investeringarna inom hamn. eftersom det är ett område jag själv känner fill rätt väl.Jag tror aft detta är en typ av investeringar som stöder produktionen. Man böralltså vara försiktig med aft se den typen av investeringar som någonting somstår i motsatsställning till produkfiva investeringar inom det privatanäringslivet - dessa typer av investeringar kompletterar varandra väl. Detfinns som sagt en beredvillighet i regeringen atf vidta den typen av åtgärder.Däremot är def självfallet så aft andra investeringar, t. ex, kommunala, som viav andra skäl finner angelägna måste hällas igen. Men det tror jag vi är enseom. Beträffande marginalskatterna har jag uppfattat det så,att def har funnits och finns en rätt betydande enighet. Detta är kanske någonfingsom man från opposifionen infe har anledning atf särskilt understryka - detförstår jag. Jag har skisserat de ståndpunkter som i sak har intagits ochglädjande nog finns en bred enighet mellan alla de stora parfierna om detangelägna i atf sänka marginalskatterna för flertalet inkomsttagare, bådearbetare och tjänstemän. Jag tror atf det långsiktigt kommer aft göra stornytta i def svenska samhället både aft förslaget genomförs och atf det finns enbred enighet om saken. vill jag bara säga atf vi i kännerstor tillfredsställelse över programmets innehåll. Def står i överensstämmelsemed de principer för hur skall gå ur krisen som folkpartietsriksdagsgrupp har ställt sig bakom. 29 TREDJE VICE TALMANNEN: Jag ber att få göra kammarensledamöter uppmärksamma på att anslag om kvällssammanträde nu har satts upp. 30ALEXANDER CHRISOPOULOS (vpk): Den internafionella kapitalismen befinner sigi en långvarig ekonomisk kris med djupa återkommande konjunktursvackor. Ikapitalismens utveckling framträder numera nya drag, som gör atf 1970-taletsutveckling skiljer sig på en rad avgörande punkter.Inflationstakten har mer än fördubblats . Under de sista årenpå var ökningstakten i konsumentpriserna i de utveckladekapitalistiska länderna i genomsnitt . I sfeg bara priserna på dagligvaror medi genomsnitt . Inflationen är ett inslag i utvecklingen också i perioderav hög arbetslöshet och stagnation. 1970-talets utveckling kännetecknasdessutom av en långvarig och växande arbetslöshet som uppgår till ca 20miljoner arbetslösa i västvärlden och som enligt all fillgänglig statistik ochalla prognoser kommer att sfiga också i filltagande takt. Industrisysselsätfningen i har kraftigt minskatunder . har antalet sysselsatta inom industrinminskat med . Det karakteristiska är aft efter varje konjunkturtoppligger arbetslösheten inkl. de arbetsmarknadspolifiska åtgärderna pä en högrenivå än under närmast föregående konjunkturtopp. Vissa nyaländer tränger in på de gamla industrinationernas klassiska produktion har utvecklats fråntidigare råvaror och livsmedel till aft omfatta mer industrivaror. En annanavgörande faktor som kännetecknar 1970-talets utveckling är den tilltagande ochsnabbt växande automatiseringen och datoriseringen. Enligt SCB;s uppskattningarav datoriseringens effekter fram fill 1975 har 60 000-90 000 arbetstillfällen iSverige försvunnit eller inte kommit till stånd genom datoriseringens framväxt.Inom Datasaab finns en bedömning som innebär atf om hela den svenskamarknadspotentialen för datateknik utnyttjas försvinner 600 000arbetstillfällen . kännetecknas också av en tilltagandekoncentrafion av makt och produktion till stora högeffektiva transnationellakoncerner och multinationella företag. Under 1970-talef har centraliseringenoch mulfinafionalise-ringen av den svenska industrin accelererat i alltsnabbare takt. Svensk storfinans kopplas i allt högre grad fill multinationellaintressen och bedömningar. Den saknar numera nationella politiska lojaliteteroch är förbunden med intressen, vilka är starka nog aft disponera storaresurser mellan länder och regioner i världen. Kapitalets centralisering och multinationalisering får förSveriges del vissa klara effekter. Resurser för nyinvesteringar styrs mer tillandra länder och mindre till . Denna utveckling har delvis inneburit atfpå en tioårsperiod har 100 000 jobb försvunnit i . Under samma periodhar antalet anställda i svenska företag utomlands ökat med ungefär 100 000. internationella beroende har stadigt ökat. Varuexporten utgör en större del av devaruproducerande näringsgrenarnas förädlingsvärde än i början av 1960-talef.Verkstadsindustrin svarar för nära hälften av den svenska exporten. Jagvill exemplifiera denna utveckling med uppgifter frän min egen kommun,. Alla de faktorer som kännetecknat 1970-falets depressiva utvecklingslår särskilt hårt mof . Det finns infe någon annan region iSverige som är mer beroende av den internafionella handeln. avindustriproduktionen i går på export. Det innebär aft denna region iosedvanligt stor utsträckning är utsatt för de konjunkturväxlingar ochdepressioner som drabbar den kapitalistiska världsmarknaden. Industrin har blivit alltmer ensidig under senare är.Andra industrigrenar än verkstadsindustrin har gått kraftigt fillbaka.Verkstadsindustrin svarar för merparten av industrisysselsättningen i Göteborg.Göteborgsindusfrin är således starkt koncentrerad, som den ärspecialiserad på produkter som fartyg och bilar. Ägandet av det göteborgskanäringslivet är starkt monopoliserat. beräknade LO-distrikfet att åttafinansgrupper hade ett avgörande inflytande över näringsliv. Sedandess har maktkoncentrationen ytterligare ökaf. Enligt SCB:s industristatistikhar antalet arbetsställen i landets tillverkningsindustri minskat med ca 2 %per år . I och län och över huvud taget iVästsverige har nettominskningen varit större än i landet som helhet. Av enstudie som genomförts av stadskontor framgår aft förtidspensioneringen dels ökat kraftigare, dels ligger päen högre nivå i än i övriga storstäder och i riket som helhet. fördubblades antalet förtidspensionärer i kommunfrån ca 10 000 till ca 20 000. De avgörande beslut som har skapat den nuvarandeindustrisfrukturella bilden i och därav följande ekonomiskakristendenser har fattats i slutna direktionsrum med uteslutandeföretagsekonomiska kalkyler som underlag. De politiska makthavarnas handlingarhar kännetecknats dels av en total passivitet när det gäller planeringen avden framfida industrisektorn, dels av eft närmast obegränsat ekonomiskt stödtill företagen, ett sföd som har uppgått till miljardbelopp och utgjort entotal anpassning fill exportindustrins konjunkturstyrda härjningar ochprofitjakt. Det innebär att de avgörande beslut som rör människornas liv ochframtid, som rör produktionens innehåll och omfattning, beslut om vad som skallproduceras, hur def skall produceras och om produkfionen skall ligga inomlandet eller utomlands, beslut som bestämmer arbetslöshetens, förtidspensioneringensoch utslagningens omfattning - alla de besluten utgår ifrån och är förknippademed privatkapitalets lönsamhet. Det går infe längre att överlämna landets framtida ödetill marknadskrafternas fria spel. Det går inte aft sitta och vänta pä aftmarknadshushållningen skall sköta spelet och rätta till saker. Dagensprivatkapifalistiska marknad har inga mekanismer för att stimulera ochprioritera def som morgondagen behöver. Räntehöjningen är ett typisktexempel på detta. Räntehöjningen skadar landets ekonomi, men ändå genomförsden. har här kritiserat räntehöjningen, och jag vill frågaKjell-Olof : Hur ställde sig de socialdemokratiska ledamöterna iriksbanksfullmäktige till räntehöjningen? Godkände de den eller var de emot den? Marknadskrafternas handlingar och beslut utgår bara ifrånföretagsekonomiska lönsamhetskalkyler och kan infe ta hänsyn tillsamhällsintressen. Dagens svåra ekonomiska situation i landet vittnar om det.Vpk anser att def är regeringen som har ansvaret för - och det skulle vara filldet allmännas bästa - att statsmakterna utarbetade eft industripolitisktprogram utifrån samhällsekonomiska synpunkter. Ett industripolitiskt programsom syftar fill aft minska beroende av export, öka förädlingsgraden avindustriproduktionen och öka marknaden för inhemsk produkfion. Ett program somutgår från och syftar fill aft fillfredsställa människors verkliga behov ochinte kapitalets profitintresse. Därvid måste särskild vikt läggas vid regionermed ensidig industriell inriktning, exportberoende och starkamonopoliserings-tendenser och till regioner där kristendenserna är uppenbara,såsom i , I delar av den svenska ekonomin finns stora behov avlångsiktiga nyinvesteringar. På mänga områden har förnyelsen dröjt alltförlänge. Flera av dessa områden kan erbjuda avsättningsområden bl. a. för varven.En vidgad nationell marknad skulle således kunna stödja varvs- och verkstadsindustrinoch gynna en förnyelse av varven i former som inte är kombinerade medytterligare nedskärningar och avskedanden. Landefs transportväsen krävernyinvesteringar och avsevärda omställningar. Det krävs en betydandenyproduktion av material och utrustning för atf öka järnvägsnätets framtidakapacitet. Det krävs därtill produktion för att öka och utveckla kapaciteteninom den inrikes sjöfarten. Betydande mängder tyngre gods kan med fördel förasöver fill denna transportsektor. Viktiga delar av industrin måste förnyaoch byta uf sina anläggningar. Def gäller i första hand delar av den tungaindustrin, skogsindustrin och den metallurgiska industrin. På de nyaanläggningarna kommer att ställas radikalt annorlunda krav, framkallade av defallmänna kostnadsläget, av miljöproblemen och av energisifuationen. Tiden är inne atf ställa nya krav på konsumtionsmönsteroch konsumtionsvaror. Människornas stora flertal, liksom en framfida sundarevärlds-ekonorrii och hushållning, har inget behov av slif-och-släng, av skryt-och prestigekonsumtion, av dålig varaktighet. Som ett led i utvecklingen avhemmamarknadsindusfrin bör därför en anpassning ske fill verkliga mänskligabehov och till produktens möjlighet att tjäna en förnuftig livsform och socialfunktionsduglighet. Den privata storindustrin varken vill eller förmårförverkliga eft industriellt utvecklingsprogram. Det kan ske endast isamhällelig regi. Kapitalbildningen måste ske i kollektiva former. Nyastatliga företagsformer med en genomförd demokratisering liksom av de arbetandestyrda självständiga fonder är nödvändiga. De privata storbankerna måstenationaliseras för att man skall garantera en medveten styrning av resurserfill den eftersträvade förnyelsen. Överskottet av likvida tillgångar, som i daganvänds för spekulativa ändamål, kan fill stor del dras in för atf i ställettjäna produkfiva och förnyande tendenser i industrin. Det vilar ett stort ansvar på arbetarpartierna: attutarbeta ett industripolitiskt program som överensstämmer med arbetarrörelsenssocialistiska målsättning. Ty det är den enda vägen ur den ekonomiska krisen. 31LARS (): Regeringens finansplan och oppositionensmotioner om den ekonomiska polifiken behandlas nu i finansutskottet. De kommerupp fill debatt här i kammaren . Jag skall därför inte i dagfördjupa mig i några detaljer på def här området. Däremot kommer jag aftuppehålla mig vid bakgrunden till den strid om den ekonomiska politiken sompågår och som kan förutses vara länge . Landefs ekonomiska svårigheter skärper motsättningarnamellan anhängarna av marknadsekonomi och förespråkarna'för planhushållning.Sett i ett historiskt perspekfiv var def marknadssystemets genombrott, somunder senare hälften av 1800-talef möjliggjorde det ekonomiska uppsvinget iSverige och övergången från eft tämligen efterblivet jordbrukssamhälle fill en modernindustrination. Individernas fria samspel i deras skilda roller somproducenter, konsumenter, företagare, anställda etc. medverkade till en högeffekfivitet i användningen av de produktiva resurserna. Via fri prisbildning, öppen konkurrens och strävan efter vinst framkom denytfigheter som människorna i sin egenskap av konsumenter efterfrågade, och välståndetökade snabbt. Men redan fidigt uppträdde krafter somville sätta marknadsprincipen ur spel och i stället förordade övergång tillplanhushållning. Gentemot det starkt decentraliserade beslutsfattandet imarknadsekonomin hävdade man behovet av central statlig planering ochstyrning. Def skulle inte längre vara individernas preferenser, deras fria val,som skulle avgöra produktionens inriktning och omfattning. I stället ansågs defvara polifikernas uppgift aft bedöma och bestämma vad som är bäst förmänniskorna. har präglats av atf def polifiskabeslutsfattandet har vidgats till ständigt nya områden. Utrymmet förmarknadsmekanismen har beskurits i takt med att statsmakterna gått in med alltfler ingripanden och regleringar. Denna utveckling har flera orsaker. Delvishar den drivits fram uppifrån, av polifikerna själva. Det är väl naturligt ochnästan ofrånkomligt aft den som sysslar med politik har lätt att finna motivför att utvidga sin inflytandesfär och öka sin makt. Men det kommer ocksäpåtryckningar från medborgarna som gär i samma riktning. Det finns gott omsärintressen, som aktivt kräver att fä bli delaktiga av den politiskavälviljan, medan den stora majoritet som inte delar dessa skilda intressensaknar nägon som kan föra deras talan. Följden har blivit att def politiska systemet äröverbelastat. Def krävs en sådan överblick, sådana kunskaper och sådantförutseende beträffande människors framfida önskemål att kraven vida överstigerförmågan hos varelser av kött och blod, även om dessa samverkar i organiseradeformer inom ramen för en byråkrati. En centralt styrd planekonomi förutsätterinsamlandet och hanterandet av en enorm och ständigt växande mängd information.Den tilltagande tendensen till stagflation får allt fler att dra slutsatsen atfdet inte finns något informationsbehandlingssysfem som kan ersätta dendecentraliserade beslutsprocessen på den fria marknaden. Def finns en tendens här i landet atf beskrivabiandekonomin som något typiskt svenskt. Men samma blandning har efter handuppkommit i flertalet andra industriländer. På def marknadsekonomiska trädethar man inympat planekonomiska grenar, som vuxit sig allt starkare och påflera häll hotar atf förkväva den ursprungliga planfan. Detta har framkallatkrav pä beskärning, sä atf marknadsprincipen åter får större utrymme och därmedde enskilda människorna vidgad valfrihet och ökad självständighet. Söker manefter en gemensam förklaring fill den s. k. högervind som blåser övervästvärlden tror jag den ligger just här. Låt mig ge några exempel. I är valet av till president bara ettled i en mångårig utveckling, där skatterevolfen i var eftuppmärksammat inslag. Styrkan och bredden i denna förskjutning framgår av att desenaste kongressvalen innebar en kraffig förstärkning av de krafter som villbegränsa statens makt. IFrankrike har d'Estaing som president, med ekonomiprofessorn som premiärminister, nedlagt eft omfattandearbete på att befria ekonomin från en långt driven statlig centralstyrning,från priskontroll och andra regleringar, som har inskränkt den friamarknaden och den öppna konkurrensen, I driver den konservafiva regeringen underMargaret en hård kamp för atf återställa ekonomins funktionsduglighetefter åratal av misslyckad statlig intervenfionspolifik. Även i länder som och , därsocialdemokraterna har lyckats hålla sig kvar vid makten, därför aft dessapartier har styrts ifrån höger, framträder nu tecken pä splittring ochosäkerhet -partiernas vänsterflyglar har svårt att förlika sigmed den högerinriktning av den ekonomiska politiken som situationen kräver. Häri iakttar vi liknande svårigheter i de norska och danskasocialdemokrafiska partierna, som bär upp skakiga minoritetsregeringar medlångt mindre folkligt stöd än vad den svenska borgerliga regeringen har enligtopinionsmätningarna, I övriga nordiska länder samlar numera socialdemokraternaendast mellan en tredjedel och en fjärdedel av valmanskåren. Den utveckling jag här beskrivit kan sammanfattas påföljande sätt. Det var marknadsekonomin som skapade vår välfärd. Som enreaktion mot dess ofullkomligheter introducerades statliga regleringsåtgärder.Vi börjar nu inse, atf även om det rena marknadssystemet är behäftat med vissasvagheter, så gäller def i ännu högre grad staten och dess företrädare-polifiker och byråkrater- närde agerar på def ekonomiska området. Därför börvi polifiker nöja oss med atf ange vissa socialt bestämda ramar för defekonomiska livet - vi bör inrikta oss på att utveckla en social marknadsekonomi. Gentemot den här analysen kan def sägas -var inne pä det - atf def var en aktiv konjunkturpolitik ochstatliga satsningar som förde oss ur krisen pä 1930-falet, Men alldeles oavsetthur mycket av förtjänsten för denna återhämtning som kan läggas på den fördapolitiken, jämfört med t, ex, det internationella konjunkturuppsving som dåkom, måste def ändå konstateras atf skillnaderna i förutsättningar är stora. Dåvar den offentliga sektorn ännu outvecklad, och def fanns skäl att driva pådess utbyggnad. är de offenfiiga utgifterna uppe i tvä tredjedelar avbruttonationalprodukten, och det är i stället utbyggnaden av vår industriellakapacitet som måste ges företräde, I denna situation duger infe socialdemokratisk politik,Def stora oppositionspartiet är av sin ideologi förhindrat att lägga fram deförslag som läget kräver. Detta är, som jag ser det, den väsentligabakomliggande orsaken till aft socialdemokraterna sedan valet koncentrerat sigpå missnöjespropaganda och försök att splittra regeringskoalitionen, medan detvarit tunnsått i partimotionerna med konkreta ståndpunkter och motförslag tillregeringens politik. Länge fanns det också en motvilja att göra enverklighetsanpassad analys, I årets ekonomisk-politiska motion kan man spåra enbättring pä den punkten. kritiseras inte längre regeringens åtstramandepolitik - tvärtom skjuts kampen mofinflationen i förgrunden. Äntligen medger socialdemokraterna atf de högamarginalskatterna driver upp löner och priser. De säger ocksä attbudgetunderskottet måste minskas och aft det åtminstone delvis skall ske genomnedskärningar på utgiftssidan. Dessa nyvunna insikter har dock ännu inte avsatt resultatpä åtgärdssidan. Trots kritiken mof budgetunderskottet föreslås en rad nyautgifter och dessutom nya skaftehöjningar. Problemet med de högamarginalskatterna vill man möta genom att avskaffa inflationsskyddet och riva uppbeslutet om skatteskalan - allt i syfte aft ge lägre inkomsttagarestörre lättnader. Dessa åtgärder anges som nödvändiga för att enavtalsuppgörelse skall kunna träffas - jag vet infe om yrkandet kvarstårlängre. Och kritiken mot den utgiftsaufomafik som indexbindningar medför följsupp rned atf man vill återinföra fullt index vid pensionsberäkningen. Sä sentsom saft jag i en statlig utredning, där de socialdemokratiskaledamöterna slogs intensivt för att fä indexreglera presstödet - är deffortfarande en aktuell ståndpunkt? Vad kan dä orsaken vara till denna skillnad mellan teorioch prakfik, mellan ord och handling? Ja, jag återkommer till att def finns eninbyggd motsättning mellan de Krav som def aktuella ekonomiska läget ställeroch den ideologi pä vilken socialdemokraterna grundar sin politik. Denpolitiska verkligheten kräver lägre statsutgifter och sänkta marginalskatter,de politiska lärosatserna föreskriver fortsatt socialisering av medborgarnasinkomster och fortsatt utbyggnad av den offentliga sektorn. Deffaspännings-förhällande förstärks av aft vänsterflygeln inom partiet alltidutsätts för socialistiska locktoner frän vpk, som ju aldrig behöver bekymra sigför de praktiska konsekvenserna av sina förslag. Ett utmärkt exempel pä de svårigheter somsocialdemokraternas ideologi försätter dem själva i är förslaget om kollektivalöntagarfonder. Vid sidan av def grundläggande syftet att överföra ägandet ochmakten i företagen till fackligt kontrollerade fonder anges avsikten med densenast presenterade modellen vara atf hälla tillbaka löneutvecklingen och atfstimulera näringslivefs investeringar. Fonderna skall finansieras bl. a. genom överföring avvinstmedel frän aktiebolag med hög lönsamhet. Men det är ofrånkomligt atfvinstdelning höjer företagens kapitalkostnader och därmed sänkerinvesteringsviljan, dvs. raka motsatsen mot vad man säger sig vilja uppnå.Saken blir inte bättre av aft åtgärden riktas mof de mest lönsamma och därförmest expansiva företagen. Hypotesen aft löntagarna skall bli sä förtjusta överatt fä ägarinflytande i företagen atf de avstår frän lönehöjningar är infe baraobevisad - den är osannolik, eftersom ingen fär någon personlig fördel avarrangemanget. I övrigt skall fonderna finansieras genom en höjning avATP-avgiften. Infe heller en höjd arbetsgivaravgift kan gärna verkastimulerande på företagens investeringar. Men dessutom innebär en sådan åtgärden direkt begränsning av löneutrymmet.