prot · G40917 · 1980-12-31 00:00:00 — a. att denne kyrkoherde skall skaffa sig kännedom om döva, om derasställning och behov, och föra förteckning över dem. Han skall hålla gudstjänstoch utföra eller biträda vid andra kyrkhga förrättningar för döva. Han skallmeddela konfirmationsundervisning. Han skall i övrigt utöva och befrämjakristen verksamhet bland döva barn och ungdomar, åldringar, sjuka och andradöva som är i behov av omvårdnad. Vi mofionärer frågade oss: Hur skall sex präster kunnaklara av de här uppgifterna i landet? Det är i som har överinseendet öververksamheten. i är också den myndighet som har att göraframställning om anslag till verksamheten. skickade motionenpå remiss till detta domkapitel, som i sitt svar tillstyrkte motionen vadgäller organisationsfrågan. Därvid framhöll man att en utökning av antaletdövprästtjänster från nuvarande sex till tretton, dvs. en i varje stift, är vadsom behövs. I remissyttrandet tillade man att om en sådan stor reform inte ärmöjlig föreslår man två smärre förändringar. Utskottet har givetvis tagit del av remissyttrandet ochsäger i sitt betänkande att man finner det önskvärt med en viss förstärkning avdövprästorganisationen, men man kan inte tillstyrka mofionärernas önskemål omatt fördubbla organisationen. Min förvåning och besvikelse riktar sig inte i första handmot utskottet utan mot i , som i ord helt instämmer imotionens syfte men som sedan underlåter att handla. Mot den bakgrunden är detinte underligt att utskottet har avstyrkt motionen! Det äremellertid två saker som jag skulle behöva få klarhet i. För det första: Vad menas i utskottets betänkande med attfrågan om organisationens storlek bör beredas i vanlig ordning? Vad betyder deti det här fallet? För det andra: Hur skall man tolka det faktum, attdomkapitlet i inte framlagt något som helst förslag om förstärkningav dövprästorganisationen, trots sitt mycket positiva remissyttrande? fått någon information om det? För mig är den här saken för betydelsefull föratt jag så här lätt skall släppa den. Jag kommer därför att arbeta vidare medden, utan att för den skull just nu ställa något yrkande mot ett enhälligt utskott. Anf.11 (): har i sitt inlägg delvisförekommit mig genom att hänvisa till de faktorer som ligger till grund förutskottets ställningstagande. Hon har också ställt några frågor med anledningav utskottets skrivning i betänkande nr 3. Vi har, som jag ser det, tillmötesgått motionärerna närdet gäller en förstärkning av dövprästorganisationen. Utskottet har uttalat attvi finner en viss förstärkning av dövprästorganisafionen önskvärd. Men vi haralltså inte kunnat tillstyrka den i motionen begärda förstärkningen i hela dessvidd. Inrättande av ett vallonmuseum den frågan har utskottet anlagt rent ekonomiskasynpunkter. Det är också grunden till att utskottet skriver:"Frågan om organisationens storlek bör beredas i vanlig ordning." Det är här fråga om utgifter för olika huvudmän, ochdärför menar vi att de bör bereda frågan i vanlig ordning genom att väga olikafaktorer mot varandra. Det är svaret på första fråga. Vi finnerdet inte möjligt att föreslå en förstärkning av organisationen på grund av -som själv påpekade - att i inte har framlagtnågot förslag om förstärkning av dövprästorganisationen. Trots att man avgivitett mycket positivt yttrande över motionen har man alltså inte fört upp det idet budgetarbete som pågår innevarande höst. Av dessa anledningar har utskottet, trots sin positivainställning till mofionen, inte funnit det möjligt att tillstyrka förslaget omen utökning av antalet dövpräster. Frågan om dövprästsorganisationens storlekfår beredas i vanlig ordning, och sedan får vi ånyo ta ställning till eneventuellt förstärkt organisation. I motionens yrkande 3 tar man upp fortbildningsfrågan.Utskottet instämmer i motionärernas åsikt att fortbildningsfrågan böruppmärksammas, men utskottet tror inte att det krävs någon särskildhänvändelse från till regeringen i den frågan. Utskottet avstyrkersåledes motionen även på den punkten. Utskottets hemställan bifölls. 11 § Inrättande av ett vallonmuseum Föredrogs kulturutskottets betänkande 1980/81:4 ominrättande av ett vallonmuseum. Anf.12 (): När jag inlämnade en motion om inrättandetav ett vallonmuseum i var det egentligen ett gammalt önskemål somjag förde fill torgs. Valloninvandringen och en bit in på1700-talet bidrog nämligen i hög grad till att lägga grunden till vårstormaktstid. En stor del av gruvor och järnbruk blomstrade uppi och med vallonernas insteg i den svenska järnhanteringen. De införde nyheteri fråga om bergsbruk som blev banbrytande för den fortsatta utvecklingen.Vallonerna och deras ättlingar gav brukssamhällena det högtstående kulturmönstersom de har haft. Tid efter annan har därför diskuterats möjligheterna tillett speciellt museum där man kunde samla föremål, redskap, kläder m. m. samtkartor, fotografier och uppgifter om valloninvandringens storlek ochutbredning. I lättöverskådliga sammanställningar kunde man skildra detvallonska inslaget på de olika bruken samt vallonernas religion och andra sederoch bruk liksom derassång- och musikliv. De många positiva remissvaren visar också att intresset fördetta är väl utbrett. Det är väl endast kulturutskottet självt som är tveksamttill tanken, och man vill bl. a. avvakta överväganden angåendeproblemen med de olika specialmuseerna. Fråganhuruvida ett vallonmuseum i är ett riksintresse eller blott enlokal eller regional angelägenhet har diskuterats i en del av remissvaren. Jagvill påstå att det här inte är en fråga som endast angår län och dessvallonbruk. Det torde i Uka hög grad vara ett riksintresse, och då inte barakoncentrerat till de landskap där vallonerna slog sig ned. Vallonernasyrkesskicklighet fick betydelse för bergshanteringen i hela vårt land och ävenför den industriella utvecklingen i stort. Järnhanteringeni vårt land var av tämligen liten omfattning. Det började medprimitiva smältgropar där myr- och sjömalm smältes. Hand- och fotblästerförbättrade processen ytterligare. Vattenkraften togs sedan i anspråk och detväxte upp en rad hyttor, masugnar och hamrar . Osmundjärnetblev en bättre produkt och tysksmidet under tid gav ytterligareframsteg inom järnhanteringen. Utei blomstrade bergsbruket i . I trakterna kring fannsmalmförekomster, man hade vattenkraft och stora skogar till förfogande. Samarbetetmellan finans- och affärsmannen och , som hertigKarl inkallade som medhjälpare för att utveckla landets bergshantering, leddetill invandringen av de skickliga yrkesarbetarna från framför allt , Liégeoch Sedan. En orsak till att det gick så lätt att få duktiga bergsmän hit varden arbetslöshet som blev rådande i hemlandet. Religionsstrider anses också havarit en bidragande orsak. de levererade krigsmateriel till Sverigeoch finansierade till stor del vårt lands deltagande i 30-åriga kriget, deBesche blev ledare för järnindustrin i , och han arrenderade ävenFinspång. Han slöt kontrakt med kronan om Upplandsbruken , Lövstaoch . de och de Besche fick betydande privilegier inom den svenskabergshanteringen. De utiändska arbetarna landsattes i ellerNyköping, i eller , varifrån de oftast till fots tog sig tillde olika bruken. Vallonernamed sina familjer kom inte bara fill Upplandsbruken. "Fransoserna"kom också till bergslag, fill , och Godegård, tillbruken , , Finnåker och Kroppafors, till , tillAvesta och samt Sörmlandsbruken , , ochBränn-Ekeby. Vallonbruk anlades även i , och Ankarsrum. Jaghar med den här uppräkningen, som bara är ett axplock, velat visa attvalloninvandringen ingalunda var koncentrerad till de norduppländska bruken.Vallonsmidet betydde en ny epok i järnhanteringens historia och gav bland järnnafioner. Det främmande inslaget av folk på de olikabruken var inget mindre än en social revolufion. Smeder, smältare och annatyrkesfolk kom att stå en klass över den ursprungliga befolkningen och kom förlång tid framåt att prägla hela utvecklingen i Nr 17 brukssamhällena.Det i hemlandet vanliga mynt- och viktslaget användes n rlaffpn Hpn liksombenämningar på verktyg och arbetsredskap f. ö. 5 vpmhpr 1980 främmandetungomål, och räkenskaperna fördes på franska eller holländska. De hadeen egen religion - kalvinismen - de hade egna predikanter, / "tt H vptt skollärare och läkare. De hade andra kost- och klädvanor, de varduktiga på ZLZiuseum "J""8 ° P'' OlofThunman, den kände Upplandsskalden, har sammanfattat vallonernas insats iföljande strofer i dikten ur diktsamlingen : Allrymden är uppfylld av mullrande toner och ändlös är raden av svarta walloner,av sotiga järnmän, som troget i härdarnas hetta stått, som vände sin smälta sålätt som en fjäder när eldsplintet fräste mot förskinnens läder -som vigde singärning åt järnet, åt järnet på ont och gott. Åtjärnet, som smiddes till harvar och plogar, till yxor, som sjunga istupande skogar, till ankar, som fällas ijubel, när skeppet har hunnit sinhamn - åt järnet som länkas tillboja och kedja att tynga och skramlakring fångarnas medja, åt järnet, som blodas ochdräper i frihetens heliga namn. Härstodo de gamle vid härden och hammarn. Därhemma gick hustrun i köket ochkammarn och styrde med barnen och maten och gnolade kanske en sång. Här levdede gamle i kolstybb och lågor. De smidde till järn sina tvivel och frågor. Desmidde sig breda och döva vid hamrarnas stampande gång. Mengavs där en vilstund från arbetets möda, nog kunde de dansa små flickornaröda och lustigt de fyllde sinstånka i midsommarvakornas ljus. I allvar som glädje destodo som männer, de mästare alla ochmästersvenner - tills stunden var inne attsova för alltid vid furornassus. 98 har de många vallonbruken försvunnit ett efterett. På en del bruk har manfått andra industrier, andra ligger nästan öde med ett fåtal, mest äldremänniskor kvar. I gick den stora bruksdöden fram under 1920- och1930-talen. Även om järnhanteringen nedlagts och blott några förfallna resterav masugnar och verkstäder vittnar om det förgångna, så lever vallonättlingarkvar. Föremål, verktyg, kartor, bilder och andra dokument från järnepoken harkanske inlemmats i de nya bolagens arkiv. De finns spridda lite varstans på deherrgårdar som finns kvar samt annorstädes. Detborde kunna ge underlag till ett särskilt vallonmuseum och ge en samladdokumentation av valloninvandringen och dess betydelse för vårt land. Österbybrukär i den unika situationen att det är ett järnbruk i utveckling,ett modernt samhälle med den gamla bruksbebyggelsen bevarad. Här finns enlevande bruksmiljö med landets enda bevarade vallonsmedja och en herrgård somräknar anor från de Geerarnas, Grillarnas och Tammska släktens bruksepoker.Hela denna fina kulturmiljö förvaltas nu av som också medstatliga medel rustat upp herrgården med flyglar ochvagnslider. har utvecklats till ett kulturcentrum med musikveckor,konserter, utställningar och andra aktiviteter. Här finns gott om lokaler somskulle kunna användas för ett vallonmuseum. Nästaår fyller för resten och . I fem århundraden hargruvan och bruket svarat för sysselsättningen i dessa bygder. Tankenpå ett speciellt vallonmuseum - och då gärna utvidgat fill ett järnbruksmuseum- har omfattats välvilligt av alla remissinstanser. De flesta förordar enutredning, så'att det hela skall kunna förverkligas. Fråganär nu hur detta lämpligen skall kunna ske. Jag hade väl hoppats att utskottetskulle ha föreslagit regeringen att ta initiativ till detta, men man har tyvärrinte velat gå in i den här problematiken. Intebara de lokala och regionala remissinstanserna har förordat en utredning.Historiska museet anser att vore ett ovanligt lämpligt objekt fören större stadig satsning på regionalt kulturliv. anser ocksåatt förslaget bör utredas och mera detaljerade planer tas fram. Jernkontorettillstyrker liksom Sällskapet . Detframgår också av remissvaren att lokaliteter för ett museum finns iÖsterbybruk. Stiftelsen anser att museet borde kunna ingå som endel i . Stiftelsen har dock inte de ekonomiska möjligheterna attförverkliga detta inom ramen för de ordinarie driftsanslagen. Man förklararsig emellertid villig att medverka i en utredning. Meddetta stora intresse för saken på både lokal- och riksnivå vore det verkligensynd om det skulle stranda på, får jag säga, kulturutskottets litet ljummainställning till saken. Statensatsar stora pengar på de stora teatrarna och museerna i Stockholm.Kulturaktiviteten bör spridas även till landet i övrigt. Anslag ges visserhgentill bl. a. länsmuseerna, men dessa anslag räcker bara till den löpandeverksamheten. Regeringen borde här initiera en utredning och ge det bidrag som behövs föratt insamla material och iordningställa ett vallonmuseum i . Sedantror jag att de många som är intresserade av projektet, såväl lokalt somregionalt, klarar resten. Utskottetgår den försiktiga vägen och vill som sagt invänta arbete. Jag harväl inget annat att göra i detta läge jag heller, men jag lovar att återkommaom inte det ger önskat resultat. 13 (): Jag är ledsen om uppfattar utskottets skrivning så attutskottet inte skulle vara positivt till tanken på inrättande av ettvallonmuseum i . Tvärtom vill jag säga att vi har ägnat ett rättstort arbete åt motionen. Vi har skickat över den till ett flertal remissinstanser,och som framgår av den redovisning som har skett i utskottets betänkande harförslaget i motionen väckt ett betydande intresse hos remissinstanserna. Utskottetkonstaterar att remissinstanserna är eniga om att det finns goda skäl att tillÖsterbybruk i norra förlägga ett museum med den inriktning sommotionären förordar. framhåller t. ex. i sittyttrande att genom bevarande av äldre byggnader, anläggningar ochföremål samt ännu levande traditioner kan få en unik betydelse för förståelsenav den svenska järnhanteringens utveckling och till nutid.Museet säger att få platser, om ens någon, är mer lämpliga för inrättande avett museum över vallonernas, deras föregångares och efterföljares insatser. Medhänvisning till detta tillstyrker museet varmt att en utredning tillsätts ominrättande av ett vallonmuseum i . Man kan även åberopa flera av deövriga remissinstanserna som har denna mening. Menvi kan också konstatera att det råder olika uppfattningar vid bedömningen av ivad mån inrättandet av ett vallonmuseum skall anses vara ett riksintresse ellerom ett sådant museum i första hand bör ses som en regional eller lokal angelägenhet.Där skiljer sig alltså meningarna åt. Vi kan t. ex. åberopa Östergötiands ochLinköpings stads museum, som i sitt yttrande säger att man inte bör låta meravgränsade intressen av det slag motionären pläderar för inkräkta pålänsmuseernas behov av förstärkta resurser. Museet har också i sitt yttrandesom stöd för denna åsikt tagit in en längre inlaga som jag här inte går in på. Utskottethar alltså haft att bedöma frågorna om huvudmannaskap och finansiering liksomfrågan om huruvida regeringen bör tillsätta en särskild utredning om det avmotionären yrkade inrättandet av ett vallonmuseum. Vi har kunnat konstatera attremissopinionen ger ett klart stöd för att mofionärens förslag bör utredas inågon form. Därmed är vi inne på hur denna utredning i så fall bör utformas ochvem som skall vara huvudman för densamma. Medhänsyn tagen fill det faktum att innevarande årkommer att överväga problem som hänger samman med behoven av, de ekonomiskaförutsättningarna för och ansvarsfördelningen närdet gäller specialmuseer, har utskottet för sin del nöjt sig med att frågan omett vallonmuseum kommer att utredas. Denna fråga finns nämligen med i detmaterial som ligger till grund för studium av dessa problem. Ochjag tror personligen att vi inte skulle ha vunnit något , om vi hade lagtut denna fråga till en fristående utredning. Medhänvisning till nära förestående arbete med frågor som rörspecialmuseer är utskottet inte berett förorda att uttalar sig föratt regeringen skall föranstalta om en särskild utredning som skall syfta tillförslag om inrättande av ett vallonmuseum i . Och vi tror ossveta att utredning snart skall ligga färdig, avstyrker vi motion370. Meddetta, fru talman, yrkar jag bifall till hemställan i kulturutskottetsbetänkande 4. 14 (): Jag vill försäkra att jag är tacksam för att utskottethar lagt ner stort arbete på denna motion och att utskottet har skickat ut dentill olika remissinstanser. Det är inte det jag anklagar utskottet för, utanjag är tvärtom mycket glad för detta. Men vad jag saknar är utskottets egenuppfattning. Utskottet nöjer sig med att bara konstatera vad remissinstansernahar sagt. Och kommer man inte ifrån att en övervägande del avremissinstanserna har uttalat sig för en utredning och har ansett att förslagetär bra. Karl-EricNorrby citerade ur och stads museums yttrande, som omman där skulle vara negativ. Det finns andra meningar i detta yttrande där mansäger att förslaget är utmärkt. Man säger t. o. m. att ett vallonmuseum iÖsterby synes ha förutsättningar att betjäna såväl ett lokalt uppländsktintresse som riksintresset. Man är alltså inte odelat negativ till denna tanke. Jagtycker, , att kulturutskottet, som har ett mycket stort ansvarför kulturfrågorna i hela landet, kunde ha uttalat sig litet mera positivt ifrågan, framför allt om vikten av att sprida kulturaktiviteterna till olikadelar av vårt land. vill man tydligen bunta ihop alla tänkbara specialmuseeroch ge en samlad bedömning av alla på en gång. Det är kanske inget ont i det,men faran är att det uppstår sådana kostnader att ingenting blir gjort. Manborde bedöma varje intresseområde för sig och se vilka förutsättningar somfinns. I frågan om ett vallonmuseum har jag framhållit -och även remissvarenhar vittnat om det - att förutsättningarna är synnerhgen gynnsamma. Det finnslokaliteter i en autentisk miljö. Det finns en stiftelse och ett länsmuseum somär villiga att hjälpa till. Dessutom finns det ett klart uttalat riksintresseför saken. Karl-EricNorrby citerade ur Historiska museets yttrande. Jag vill påstå att man där ärentusiastisk för denna tanke. Man säger att ett museum av detta slag borde fåviktiga vetenskapliga uppgifter vad gäller den svenska järn- ochgruvhanteringens historia och vallonernas betydelse härför. Man anser också attett museum i skulle spela en viktig roll i svenskt kulturliv och att decentraliseringen avkulturlivet snarare bör förstärkas och vidareutvecklas än tvärtom. Att dettautvecklas utanför storstäderna menar man vara ett av de viktigaste målen förden statliga kulturpoUtiken. Det har skett främst genom ökade bidragtill lokala museer, teatrar, organisationer och fria grupper. Man säger vidarefrån museets sida: "Inget större samlat grepp med denna målsättning hardock ännu tagits. vore ett ovanligt lämpligt objekt för en störrestatiig satsning på regionalt kulturliv." Närföreträdare för vårt kulturliv - som - klart uttalar sig pådetta sätt, borde också kulturutskottet ha uttalat sitt positiva intresse försaken och givit den sitt stöd i form av en rekommendation till regeringen attutreda frågan. Anf.15 (): Jag har full förståelse för motionären önskan att vi meraaktivt skulle ha stött tanken på vallonmuseet i . Men jag har härhänvisat till de olika faktorer som påverkat utskottets ställningstagande. Jagvill ytterligare hänvisa till vad utskottet har sagt, eftersom togupp frågan om decentralisering av museiverksamheten i vårt land. Vi säger attvi ser just utbyggnaden av det statliga stödet till regionmuseerna som denviktigaste åtgärden. Jag tycker det är ett svar på frågan om vi har gått in förnågon sorts hopklumpning av olika specialmuseer. Det har vi inte alls gjort,utan vi har tvärtom betonat betydelsen av att vi har en decentraliseradmuseiverksamhet, där regionmuseerna spelar en mycket stor roll. får inte uppfatta mitt åberopande avÖstergötlands och stads museums yttrande som att jag menade att mandär var negativ till inrättandet av ett vallonmuseum. Jag ville med åberopandetav vad man hade yttrat peka på just komplikationerna när det gällerfinansieringen av den regionala museiverksamheten, som jag tycker bör tas upp ikulturrådets utredning. Av den anledningen tyckte jag det fanns skäl attåberopa just vad man från och stads museum sadeangående finansieringen av den regionala museiverksamheten, som ju intimthänger samman med de frågor som rör huvudmannaskap och ekonomisering avytterligare museer i vårt land. 16 (): Jag är tacksam för konstaterande att kulturutskottetvill decentralisera kulturaktiviteterna. Jag är glad för det. Jag ser i och försig ingen motsättning mellan en utredning och arbete. Jag tyckerför min del att det hade varit bättre för det fortsatta arbetet om man haft enutredning till grund för sitt ställningstagande. Det är inte bara fråga om deekonomiska förutsättningarna för museet, utan det gäller också omfattningen avdet, fillvägagångssättet m. m. En sådan utredning bör enligt min mening ske påriksnivå, så att man kan kartlägga frågan i hela dess vidd. Sedan en utredninggenomförts tror jag det går lättare att lösa frågorna kring huvudmannaskapet,insamlingen av material och driften av museet. Jag hoppas nu attkulturrådet inte bara ser fill de ekonomiska aspekterna utan också tar hänsyn fillmotivet och de goda lokala möjligheter som finns Nr 17 Inrättande i av en samisk teater att reaHsera frågan, såatt den kan föras närmare sin lösning. 1980/81:5 om ett arkiv förinvandrarkultur 13§ Inrättande i av en samisk teater Föredrogs kulturutskottets betänkande 1980/81:6 ominrättande i av en samisk teater. Anf,17 (vpk): avslår i betänkandet nr 6 vpk-förslaget om en utredningi syfte att i få till stånd en fast samisk teater. Jag beklagar det.Självfallet är jag i lika hög grad som kulturutskottet mån om att samernasjälva skall komma till tals när det gäller att bestämma vilka områden detskall satsas på. Men jag menar att detta är ett sådant område där samernaverkligen har visat att det finns intresse och vilja att komma vidare på denväg som de med stora ekonomiska svårigheter har beträtt. Dessutom finns detstöd för tanken på en fast samisk teater i den statliga sameutredningen.Samernas egna organisationer har länge drivit kravet, och de har också fåttgehör för det på Svenska teaterförbundets riksstämma 1979. Jaghar velat nämna detta, eftersom utskottsskrivningen kan ge intrycket att denhär tanken förts fram utan att den har förankring hos samerna. Ialla sammanhang där samernas situation diskuteras ligger det nära till handsatt ordrikt betona nödvändigheten av att värna om samernas kulturtraditioner,Samerna själva är naturligtvis mycket aktiva på det området. Vi har i motionenangett ett par exempel på sådan akfivitet: fesfivalen för ursprungsbefolkningari och en utbredd gruppverksamhet med teaterinriktning, därgruppen DaPvadis i är den mest kända. I dessa akfiviteter har behovetav en fast samisk teater framträtt allt tydligare. Kravet på en sådan kommersäkert att växa mer, säkert så mycket att även kulturutskottet kommer att inseatt behovet finns och anstränga sig mer än till att bara ange vilka former förstöd som finns och möjligen kan tillämpas. Fördagen nöjer jag mig med att uttala denna förvissning och avstår, fru talman,från något yrkande. 18 (): Utskottet har ju, som nämnde, faktiskt föreslagit att manprövar om DaPvadis eller en eventuellt fast samisk teater kan få bidrag tillverksamheten. Inom utskottet har vi väl fattat motionsyrkandet så, att det gårut på inrättandet av en fast teater. Det är väl bekant att detfrån skådespelarnas sida har framförts betänkligheter mot bildandet av alltförmånga och alltför små teatrar med kanske alltför små basresurser. Detta är nogockså en av anledningarna till att utskottet har varit litet försikfigt när detgällt att ta ställning i dessa frågor. I betänkandet har vi också framhållitvikten av att de befintliga teatrarna tillförsäkras rimliga basresurser. Menhuvudanledningen till avslagsyrkandet är väl vad som sägs i sista meningen,nämligen "att planerar att göra en översyn av bidragentill de regionala och lokala teatrarna". Även i detta sammanhang bör man,enligt min mening, avvakta denna översyn. Jag ber att få yrka bifalltill kulturutskottets hemställan. Anf.19 (vpk):