prot · G40949 · 1980-12-31 00:00:00 — Såvittjag förstår innebär dessa subfila formuleringskonster att statensförhandlingsnämnd genom sitt agerande berett möjlighet för hälso- ochsjukvårdsnämnden att i samband med anställning av "arbetstagare" vidKarolinska sjukhuset under fiden den 28 november 1980-den 31 december 1981tillskansa sig ett obehörigt inflytande. Om dessa bestämmelser skall ha någonmening, måste de avse att göra det möjligt för hälso- och sjukvårdsnämnden atthindra tillsättningen av arbetstagare som vederbörande instanser vidKarolinska sjukhuset egentligen skulle ha velat anställa. Annars är jubestämmelsen meningslös. Jag kan inte finna annatän att statens förhandlingsnämnd här betett sig synnerligen oskickligtoch icke iakttagit statens och de statsanställdas Jagär förvånad över att statsrådet låtit sina rådgivare Omvissa anställningsfrågor i samband med kommunalisering av Karolinskasjukhuset Om vissa anställningsfrågor i samband medkommunalisering av försökasopa igen spåren av denna oskicklighet vid utformningen av statsrådets svar. Ingenting som står i dessa avtal gäller med mindreriksdagen godkänt avtalen. Det är regeringen obetaget att själv vid sinprövning avstå från att lägga fram avtalen för . Det är riksdagenobetaget att om den så finner skäligt avstå från att bemyndiga regeringen attgodkänna dem. är inget transportkompani. Att i avbidan på ställningstagande låta hälso-och sjukvårdsnämndens tjänstemän lägga sig i sjukhusetsanställningsförfaranden är en absurditet, som icke kan accepteras. Ingen avbestämmelserna i 1-6 §§ i bil. 6 bör sättas i kraft innan beslutföreligger. Jag skulle gärna se att statsrådet anslöt sig till denna uppfattningoch kanske också bragte den fill sjukhusets direkfions kännedom. Men, i , desamarbetsformer som finns ger faktiskt hälso- ochsjukvårdsnämnd ett visst inflytande. är nämligen representerat medfyra ledamöter av nio i sjukhusets direktion. De ledamöterna agerar, får jaganta, i landsfingets intresse - annars skulle såvitt jag förstår landstingetinte tillsätta dem - och därmed har landsfinget också ett inflytande överfillsättningsärenden på KaroHnska sjukhuset. Jag har förståelse, och ocksårespekt för att hyser en viss oro för utvecklingen inomKarolinska sjukhuset; oavsett om den oron är befogad eller ej - det kanske deninte är. a. vet jag att är varmt engagerad för forskningensframtida ställning vid och , och detuppskattar jag mycket. Men jag kan försäkra att varken statsrådet jag själv planerar några som helst illvilliga ingrepp mot den medicinskaforskningen på . Kanske kan vi, , vänta meddenna debatt tills propositionen föreligger. Det kan tänkas att då är något mer dämpat. 126GUNNAR i (m): Jag tror inte alls att vi kan vänta med denhär debatten. Det kanske kommer en annan, större debatt, men den här debattengäller ju om hälso- och sjukvårdsnämnden enligt avtalet skall få ingripa ifillsättnings-ärendena på . Jag kan inte se attdet som statsrådet framhåller om sjukhusdirektionen har någonfing med densaken att göra. Där är representerat, låt vara i en minoritet, mendet som avtalet handlar om är hälso- och sjukvårdsnämnden. Den omständighetenatt statsrådet inte försvarar denna bilaga fill avtalet tolkar jag så attstatsrådet underkänner den. Jag har, herr talman, ställt den här frågan med hänsyn tillpersonalen vid , vars misstänksamhet mot dem som förhandlati detta ärende inte har visat sig obefogad. Jag är besviken över att statsrådetinte har tagit intryck avkonstitutionsutskottets och reprimand fill statsrådets företrädare iämbetet beträffande samarbetet med personalorganisationerna. Menjag har ställt frågan lika mycket, eller ännu mer, för att inlägga en bestämdgensaga mot detta sjabbel på tjänstemannaplanet, som riktar sig mot riksdagensvärdighet och som bottnar i nonchalans mot och förakt för författningens andaoch bokstav. En företrädare för regeringen borde vara försiktig med attsolidarisera sig med sådana företeelser. Ingen statlig myndighet har rätt ellerbefogenhet att verka "i uppgörelsens anda" förrän uppgörelsen vunnitriksdagens godkännande. Det är här besluten fattas, inte på och ännumindre på . 23 § Svar påinterpellation 1980/81:41 om abortrådgivningen har frågat socialministern om hon - mot bakgrund avatt den s. k. Pro Life-rörelsen startat abortrådgivningen i - är beredd - att utforma etiska regler för hur abortrådgivningenskall få bedrivas i - och att ta avstånd från den skräckpropaganda kringaborterna som bedrivs. Arbetetinom regeringen är så fördelat att det är jag som skall svara påinterpellafionen. Ianslutning fill att den nya aborfiagen (1974:595) trädde i kraft den 1 januari1975 utfärdade ett cirkulär med tillämpningsanvisningar filllagen (MF 1974:100). Ianvisningarna erinras om att abortrådgivningen inte omnämns i abortlagen ochatt rådgivning är frivillig. Det betonas att rådgivningen skall vara ettnaturligt led i varje abortärende och att kvinnan så fidigt som möjligt, helstvid den första kontakten i ärendet, underrättas om möjligheten att fårådgivning, vem som meddelar den och var sådan finns att tillgå. Rådgivningenssyfte är att vara ett stöd och en hjälp för i första hand kvinnan i en förhenne svår situafion. I anvisningarna sägs uttryckligen att rådgivningen intehar till syfte att påverka den abortsökande kvinnan att avstå från att begäraabort eller låta utföra abort. Vanligtvis är det en kurator som meddelarrådgivningen. Denna kurator bör ha socionomexamen och särskilda kunskaper isocialt behandlingsarbete. Enligt anvisningarna bör kvinnan helst inte hänvisastill särskilda rådgivningsinstanser, utan rådgivningen bör vara integrerad ivården vid abort. Sjukvårdshuvudmännenavses ha det huvudsakliga ansvaret för abortrådgivningen, men även enskildaorganisafioner som kan enligt anvisningarna vara tänkbara organ förabortrådgivningen. Rådgivning i landstingens regi är kostnadsfri för kvinnanoch ersättning utgår till landsfingen från den allmänna försäkringen.Organisafionen är f.n. något olika i olikasjukvårdsområden, men vanligen sköts rådgivningen av kuratorer som är knutnatill kvinnoklinikerna. Om rådgivning i privat regi uppfyller de krav somanvisningarna ställer upp kan även sådan rådgivning bli ersättningsberättigad. Ensådan rådgivning i privat regi som tar upp i sininterpellafion bedrivs inte under tillsyn. Somsvar på första fråga vill jag alltså i första hand hänvisafill de tillämpningsanvisningar som har utfärdat och somtydligt anger inriktningen av den abortrådgivning som bedrivs. Jag vill ocksånämna det arbete som pågår inom 1980 års abortkommitté, vilken enligt sinadirekfiv skall belysa hur aborfiagen praktiskt tillämpas. En viktig del avkommitténs arbete är just kartläggningen av abortrådgivningens utformning ochinnehåll i landet. Enligt vad jag har inhämtat avser kommittén att studera vilketstöd kvinnan i abortsituationen behöver och hur detta tillgodoses f.n. Syftetär att få underlag till konkreta förslag fill förbättringar. Enligtvad det har upplysts mig finns det i två grenar av den här benämndaRätt till liv-rörelsen, vilka använder sig av olika metoder i sinrådgivningsverksamhet. Den ena grenen, som är verksam i , har distribueraten broschyr med färgbilder av aborterade . Den andra grenen, som ärverksam i , har bl. a. låtit tillverka en docka i fosterstorlek. Rörelsenhar ännu inte startat någon rådgivningsverksamhet i . Underåret har jag fått ett stort antal vykort med fotografier av aborterade foster.Huruvida dessa vykort fått ytterligare spridning och vem som låter framställakorten är mig inte bekant. Rätt fill liv-rörelsen har tagit avstånd från dessavykort. Jagkan också nämna att jag vid ett sammanträffande med företrädare förRätt till liv-rörelsen framhållit att jag bestämt tar avstånd från att sådanametoder, som jag här nämnt, används i rådgivningsverksamheten. Jag fick denuppfattningen att man var beredd att avstå från att använda dockor ochfotografier i sin verksamhet. Avvad jag här har sagt framgår klart att jag i hög grad delar , att skrämselpropaganda i någon form hör hemma varken inomabortrådgivningen eller i abortdebatten. Underdetta anförande övertog talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. 128 (): Jag tackar sjukvårdsministern för svaret, som är rakt och klart. Femår har gått med den nya abortlagen, och debatten om lagens berättigande är ifull gång. Även om lagen är ny, är aborter ingenfing nytt i vårtsamhälle. Kvinnor har med eller utan männens eller lagens stödtvingats ta till aborter som lösning på ett olyckligt Visstär det upprörande att vi fortfarande 1980 har sådana brister i vårt samhälleatt aborter är en så stor del av födelsekontrollen. Men vi lever alltjämt i ettsamhälle som inte är särskilt barnvänligt, där det finns stora brister inombarnomsorgen, där många barnfamiljer lever under existensminimum, där kvinnorkänner en stark otrygghet på arbetsmarknaden fill följd av föräldraskapet, därojämlikheterna mellan kvinnor och män är stora och där ansvaret för barnenfortfarande åvilar kvinnorna ensamma i allra största utsträckning. Menlåt mig nu inte måla läget alltför svart. När man studerar abortstatisfiken ochjämför den med andra länders finner man att antalet aborter i vårt land inte ärnämnvärt stort. I många av de latinamerikanska länderna, där abort ärförbjuden, räknar statisfikerna med en abort eller fler per födelse, medan vi ivårt land räknar med en abort på tre födda. Detta är förmodligen beroende påatt vi har en tämligen god preventivmedelsrådgivning, att vi ändå har platsför av förskolebarnen i den kommunala barnomsorgen, att vi har en braom än krånglig föräldraförsäkring och att vi också har män, om än inte såmånga, som delar ansvaret för barnen. Det är viktigt att vi fortsätter på dennaväg om vi vill ha ner antalet aborter i samhället. Detär långt viktigare att försöka lösa de problem som gör att kvinnor fortfarandemåste använda sig av aborter än att med skrämselpropaganda och förbud få bortaborterna. Denabortrådgivning som Pro Life-rörelsen var på väg att öppna i haruppenbarligen ännu inte kommit i gång. Denrådgivningsmetod som Pro Life tänkte använda var små dockor som skulleillustrera fosterstorleken, och meningen har också varit att de rådsökandekvinnorna skulle få dessa dockor i sina händer. Självfallet är det vikfigt attkvinnor och deras män, om de är med, får svar på alla sina frågor om aborten.Men att ge en dylik beskrivning av fosterutvecklingen för en rådsökande kvinnasom inte har bett om det är att bryta mot de instruktioner som socialstyrelsenhar utformat. Det är att direkt påverka ensidigt. Abortrådgivningen har inteöppnat, men skadan har Pro Life redan gjort. Dettahar nu inte varit Pro Lifes enda metod. Man har också tryckt upp en broschyrmed bilder på aborterade . Denna broschyr har jag fått fem exemplar avplus en bok med samma bilder, tillskickade mig mer eller mindre anonymt sedanjag ställde min interpellation till regeringen. På samma sätt som jag reagerarmot våld i TV, även om det är ett realistiskt våld, reagerar jag mot detta. Detär dessutom en bild på ett barn på framsidan av broschyren, vilket gör attexempelvis mina egna barn, , i ett ouppmärksammat ögonblickskulle kunna ta broschyrerna när de är på besök här i . Dettaförsvarar Pro Life-rörelsen med att de har en varningstext på framsidan. Menmina barn kan inte läsa än! Det är oansvarigt att skicka ut denna broschyrurskillningslöst och utan minsta ansvar för innehållets konsekvenser. Statsrådet tar också upp i sitt svar dessabroschyrer och bilder och säger att hon hoppas att Pro Life har slutat attanvända dem. Det är en from förhoppning. var jag på enkonferens dit Pro Life-rörelsen var inbjuden att framföra sina åsikter.Representanterna var väl medvetna om att de skulle tala inför ungdomar. Denyngsta deltagaren var . Trots detta hade de för avsikt att visa sinabilder på trasiga aborterade . På uppmaning valde de bort de värstabilderna. Vikan inte förbjuda bilderna eller dockorna, men på samma sätt som vi kritiserarandra våldsamma bilder och felaktiga metoder måste vi också kritisera dessa.Rätten att kritisera är yttrandefrihet. Åtskilligahundratusen kvinnor i det här landet har genomgått abort. Bara en minoritet avdessa har fått abort med den nya lagens hjälp. Många av de äldre kvinnorna idet här landet har tvingats att gå fill illegala abortörer under förödmjukandeformer, där de ibland också har utnyttjats sexuellt och riskerat sitt liv. Inomparentes vill jag nämna att enligt är illegalaaborter den näst vanligaste dödsorsaken i världen bland kvinnor i fertil ålder.Hundratusentals andra människor har någon anhörig som har genomgått abort, detfinns många män vilkas kvinnor har genomgått abort, och det finns åtskilligtmed sjukvårdspersonal som har bistått vid abort - för alla dessa har det ocksåvarit en svår prövning. För dem är de här bilderna och dockorna ett enda stortanklagande. Detta leder inte heller fram till någon dialog, utanmotsättningarna i frågan skärps. Vi skall också tänka på att denna anklagandedebatt och dessa anklagande bilder och dockor etsar sig fast i minnet hos demånga unga kvinnor som framöver kommer att tvingas ta till aborten som ennödlösning. Vilka skador kommer det inte att ge? Mångaanser liksom en majoritet här i att den nya abortlagen innebar enförbättring i många avseenden. Och jag anser att lagen är bra, även om det inteär bra att vi har så många aborter. hade vi över 5 000 sena aborter somär plågsamma för alla inblandade. hade vi 600 sådana sena aborter, ochantalet minskar stadigt. När det talas abortstatistik har vi bara hört omökningen, men det är också viktigt att betona denna minskning. Ingen vill ha den nuvarande abortsituationen. Den är plågsam för mångagrupper, inte bara för de kvinnor som söker abort. Den är också plågsam för demsom är emot lagen och för dem som inte kan få egna barn. Jag anser att det ärviktigt att vi fortsätter det abortförebyggande arbetet, slår vakt ompappaledigheten bl. a., slår vakt om rätten till bra barnomsorg, ökartryggheten på arbetsmarknaden osv. och inifierar en ny positiv debatt ompreventivmedel - om vikten av att använda sådana även om det kan vara förenatmed ett visst omak i början. Vi behöver också fler Gotlandsprojekt. Menviktigast av allt är att vi måste försöka få en kultur där vi kan ta emot ävenoplanerade barn. Jag har två barn som i andras ögon kom olämpligt. "Intekan väl en ordförande i ett politiskt ungdomsförbund ha barn, inte kan väl dumed den magen sitta i ", var kommentarer som jag mötte när jagväntade barn. Sådana attityder måste vi komma ifrån, och vi måste få fram ett samhälle där också män kan ta ansvar för sina barn, om vi vill att antalet aborter skallminska. Det är med värme och generositet som vi alla, gamla och unga, skallmöta andras och egna oplanerade föräldraskap, inte genom skräckpropaganda. 129 (vpk): Jag vill instämma i . Den propaganda och den s. k. rådgivning som Pro Life-rörelsenbedriver måste skarpt fördömas. Den är inte bara motbjudande i sig - den ärdessutom djupt ångestframkallande för kvinnorna och tjänar, enligt min mening,inget som helst seriöst syfte. Så gott som alla kvinnor i landet kommer på etteller annat sätt i kontakt med abortfrågan, och dessa skräckbilder bidrar tillatt skapa skuldkänslor och oro och därmed till att lägga ytterligare sten påredan tung börda. Abort är, som jag framhöll redan i debatten med ThorbjörnFälldin, ingenting önskvärt men kan vara nödvändigt. Det är därför vi måste hakvar den nuvarande lagstiftningen, och det är därför det är viktigt attabortrådgivningen fungerar bra. Sjukvårdsministern nämner i sitt svar - liksom BonnieBernström i sitt anförande - några av de metoder Pro Life-rörelsen använder sigav - vykort, dockor och . Jag kan bidra med ytterligareen metod, nämligen telefonterror mot oliktänkande. Det är nämligen vad jag ochmina båda småbarn utsatts för veckorna efter debatten av personer som sagt sigföreträda Rätt till liv-verksamheten. Jag har, herr talman, vid upprepade tillfällen tvingatsfundera över om och de övriga herrarna i Pingstkyrkan varmedvetna om vilken kvinnofientlig och reaktionär våg de startade när deuttalade sig mot den fria abortlagstiftningen, en våg som Rätt till liv-rörelsenbara är en del av. Det förtjänar att påpekas i det här sammanhanget att detinte bara är Rätt till liv som bedriver skräckpropaganda. Göteborgs-Postenssöndagsbilaga gjorde samma sak. Det vara samma söndagsbilaga därf. ö. förklarade sig vilja ändra abortlagstiftningen - ettuttalande som sedan tagit avstånd från, vilket hedrar henne. Nuföljdes visserligen detta upp av en utmärkt arfikel någon dag senare, menskadan var ändock skedd, och det inger verkligen farhågor när en av landetsstörre tidningar hänger sig åt en propaganda som påminner om Rätt tillliv-rörelsens. säger sjukvårdsmininstern i sitt svar attskrämselpropaganda inte hör hemma i abortdebatten. Jag tycker det är bra, menjag tycker inte det är tillräckligt. Jag ifrågasätter om den typ av privatrådgivningsverksamhet som Pro Life-rörelsen står för över huvud taget borde fäförekomma och kallas abortrådgivning. Jag tycker, herr talman, att ElisabetHolm än kraftigare borde markera och säga ifrån. Detta vill inte vi veta av.Detta har ingenting med rådgivning att göra. interpellafion aktualiserar också densamhälleliga rådgivningen. Sjukvårdsministern hänvisar till socialstyrelsensanvisningar. men hon gör ingen värdering av dem. Det klingar kanskelitet falskt när man säger sig vilja stödja kvinnorna som man vet omatt den avdelning inom som handlägger just dessa frågor, dvs.den avdelning som har kontakt med landstingen och som skall se till att gekvinnorna det stöd de är i så stort behov av, kommer att halveras. Abortfrågan rör själva kärnan i derättigheter kvinnorörelsen tillkämpat sig. Det är därför det är så vikfigt attslå vakt inte bara om lagstiftningen utan också om dess anda. Jag vill slutamed att fråga sjukvårdsministern: Är sjukvårdsministern beredd att se till att allabortrådgivning i landet bedrivs enligt anvisningar och undersocialstyrelsens ansvar, som t. ex. ? Är sjukvårdsministern beredd att än tydligare markera sittavståndstagande från den skräckpropaganda Pro Life representerar? Är sjukvårdsministern beredd att slåss för mer pengar tillförebyggande åtgärder? Jag fårmeddela att anslag har uppsatts om kvällsplenum . 131ANITA (); Rätten att planera sin familj är ett viktigtinslag i vår politik. För att kunna planera behövs både informafion och stöd.En aktiv familjeplanering har i vårt land dessutom inneburit att vi satsatbrett på preventiva åtgärder. Oönskade graviditeter skall så långt möjligtförebyggas. Bakgrunden är självfallet att vi anser aborten vara en nödlösning.Vi vill främst bespara kvinnan att hamna i en bekymmersam situation. Familjeplaneringen fungerar i stort utmärkt, men trotsdetta får ett antal kvinnor en oönskad graviditet. Det är alltidförenat med vånda och motstridiga känslor att fatta svåra beslut. Det kan t. o.m. För hjälp och bistånd i denna situation har kvinnorna möjlighetatt begära hjälp av en kurator. Vi har ett väl utbyggt system med socialrådgivning. De som jobbar i samhällets serviceinstitutioner har i regel enprofessionell socialarbetarut-bildning, som gör dem väl skickade att hjälpaenskilda individer. Kuratorerna är inte bara professionella i teknisk mening,så att de kan tala om vilka oUka stöd samhället erbjuder eller vart man vändersig i olika situationer, utan de arbetar också - förutom efter socialstyrelsensanvisning - efter bestämda etiska regler, som f. ö. socialarbetarna världenöver kommit överens om. Man har nämligen inom IFSW, ofSocial Workers, arbetat fram en Internafional Code of Ethics. har anslutit sig till dessa regler. Alla förväntar vi oss attsocialarbetare inom den offentliga förvaltningen arbetar ömsint och med omtankeom de människor som de hjälper i kriser, konflikter och svåra situationer.Endast på det sättet kan man ställa upp för medmänniskor, så att de kan kommafram till ett självständigt beslut i lugn och ro. Det bordeockså, herr talman, vara självklart att privata organisationer som startar institutioner - som i det här fallet ProLife-rörelsen tänker göra beträffande abortrådgivning - också skall accepterade etiska regler som gäller för medarbetarna i samhällets institutioner.Eftersom vi nu sett vilka avarter en sådan privat rådgivning kan föra med sigskulle jag vilja fråga statsrådet om hon anser att det finns skäl attockså de privata rådgivningsbyråer som finns eller som kan komma till ståndställs under fillsyn. Det räcker inte att ta avstånd från demetoder som sådana byråer använder eller tänker använda. Skräckpropaganda ochanklagelser hör inte hemma i abortrådgivningen. Den skall ju vara en integreraddel av vården vid abort. Det viktigaste, herr talman, borde för oss alla vara attförbättra det abortförebyggande arbetet. Det är det som är väsentligt just nu -inte att ifrågasätta den nuvarande abortlagsfiftningen. 132 (); I fidningen Land står att läsa om enbarnmorska som mycket akfivt arbetat med att förebygga aborterpå . Hon var pä ett möte med aktionsgruppen till liv. Därvisades färgbilder på trasiga från sena aborter. Kvinnor som gör abortkallades för mördare. Nämnda barnmorska säger: Det bildbandet kan kosta liv. Densom ser det har kanske gjort en abort för länge sedan. Såren rivs upp på nytt.Hon sitter där med mördarstämpeln på sig - och hon kan inte leva om sitt liv. I berättar en flerbarnsmamma följande;Aborten utlöste en svår kris. Jag tror att alla kvinnor som går igenom en aborthamnar i en krissituafion. Graviditeten väcker känslor och processer. Vet manatt man måste göra en abort undantränger man mycket. Men det ligger kvar ochkommer tillbaka vid nästa kris eller situation som har anknytning fillhändelserna kring aborten. De här båda uttalandena från kvinnor med kännedom omaborter säger oss något om den situation som kvinnorna befinner sig i. Attunder sådana förhållanden använda skräckpropaganda i något slags förment rådgivningter sig omänskligt. Som så tidigare sker okristligt handlandeunder religionens täckmantel. Vi måste bestämt ta avstånd från demetoder som lägger ytterligare sten på bördan för de kvinnor som redan är i enutomordenfiigt svår situafion. Det är bra att statsrådet har gett klartbesked. Jag utgår från att om ytterligare åtgärder behövs för att stoppa dennaverksamhet, så kommer sådana att vidtas. 133SIRI HÄGGMARK (m): Ja, så har då ekot från Pingstkyrkan nåttäven riksdag. tog här upp de tre partiledarnasuttalanden i abortfrågan i samband med pastor korståg. Jag tyckeratt de tre parfiledarna, som i egenskap av privatmänniskor blev utfrågade påden vikfiga punkten, har rätt att uttala sig som sådana. Fåämnen är väl mer känsloladdade än just det här. Det beror naturligtvis på attdet är ett etiskt dilemma. Två principer kommer nämligen i konflikt medvarandra - två principer som vi vill se som absoluta och okränkbara. Det gällerdels principen om livets helgd, dels principen om humanitetoch barmhärtighetgentemot en medmänniska i en nödsituation. Detspeciella sätt på vilket den aktionsgrupp som bildats här i landet - Rätt fillliv - har försökt att bidra till en minskning av antalet aborter är mot denbakgrunden djupt olyckligt och även inhumant. Lika inhumant gentemot kvinnantycker jag att den debatt är som går ut på att kvinnan skall föda sitt barn föratt sedan bortadoptera det. En kvinna kan glömma en man, men hon glömmer aldrignågonsin ett barn som hon har fött. Jag tycker att den sidan av den s. k.abortrådgivningen är minst lika skrämmande som den som Rätt till liv-rörelsenbidrar med. Målet,herr talman, måste väl vara att vi får en vad jag vill kallagraviditetsrådgivning. Den skall gå ut på att försöka finna bästa möjligalösningar för både barnet och familjen. Det är viktigt att samhället på alltsätt ställer upp när aborter aktualiseras. Det gäller alltså inte bara omsorgom barnen, utan omsorg om både barnen och familjen. StatsrådetHolms uttalanden i detta speciella ämne gläder mig. Jag tycker att hennes svarär klargörande.