prot · G40914 · 1980-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1980/81:14 Ändring av den preliminära tidsplanen 1 § Justerades protokollet för den 16 innevarande månad. 2 § Ändring av den preliminära tidsplanen Med ändring av den preliminära tidsplanen kommer frågestunden att börja i stället för . 3§ Svar på interpellation 1980/81:6 om tekopolitiken har ställt följande frågor till mig. Vilken äregentligen regeringens tekopolitik? Vilkaslutsatser drar statsministern av att ett enskilt statsråd framträtt i polemikmot tekopolitiska riktlinjer? En livskraftig svensk tekoindustri har väsentlig betydelsebåde när det gäller sysselsättning och när det gäller försörjningsberedskap. Påflera orter är beroendet av tekoindustrin stort. Regeringen är medveten om branschens problem och harfortlöpande vidtagit åtgärder för att underlätta en behövlig omställning. Detstatliga tekostödet har ökat mycket kraftigt . Kostnaderna för destatliga stödåtgärderna uppgick /77 till 65 milj. kr. /81 kan kostnaderna beräknas till drygt 500 milj. kr. Stödettill tekobranschen har alltså nära åttadubblats. Den tekopolitik som förts har enligt minmening bidragit till stabilare förhållanden inom branschen . Manskall emellertid inte blunda för att svensk tekoindustri också under 1980-taletkommer att möta omställningsproblem. Den fortsatta strukturomvandlingen måsteske under socialt acceptabla former. Regionalpolitiska och beredskapspolitiskaaspekter måste också beaktas. Flera studier slutförs av olika statligamyndigheter som underlag för den fortsatta inriktningen av den statligatekopolitiken. Den statliga tekodelegationen, där fackliga representanter ochrepresentanter för branschorganisationerna ingår, har lagt fram sinasynpunkter. uttalade att ett långsiktigtmål för den statliga tekopolitiken borde vara att svensk tekoindustri skullesvara för eller mer av den totala tillförseln av tekovaror. I uttalandetbetonades att någon formell låsning till denna nivå dock inte borde komma ifråga (NU 1978/79:48, s. 23). När det gäller produktionen har vid tretillfällen -1978,1979 och - angivit att den gällande nivån iallt väsentligt skall bibehållas. Detta mål har också i stort uppnåtts. Äldrestödet infördes av trepartiregeringen budgetåret1977/78 som en tillfällig arbetsmarknadspolitisk stödform. Bidragsformen varursprungligen avsedd att gälla endast , men har successivtförlängts. uttalade att äldrestödet eller något stöd medliknande innebörd borde utgå t. o. m. /82. Det är mot dennabakgrund rimligt att nu se över formerna för äldrestödet och andra stödåtgärder. uttalade sig också 1979 för att regeringenskulle se över formerna för stödet pä tekoområdet. Ett omfattandeberedningsarbete pågår f. n. Avsikten är att regeringens bedömningar skallredovisas budgetproposition. Eftersom något fullständigtbeslutsunderlag ännu inte finns, vore det fel av mig att nu föregriparegeringens ställningstagande. Målen för tekopolitiken måste ses i förhållande till dekonkurrensmässiga förutsättningar som finns att upprätthålla en vissproduktionsnivå. Den grundläggande förutsättningen är härvid hur det svenskakostnadsläget utvecklas i förhållande till våra viktigaste konkurrentländer,dvs. främst EG-och EFTA-området varifrån av vår import av tekovaror kommeroch dit av vår tekoexport går. Om en tillräcklig konkurrenskraft inte kan uppnås ochmålen skall vidmakthållas, återstår endast att tillgripa stödåtgärder och/ellerhandelspolitiska restriktioner. Utrymmet för sådana åtgärder är emellertidbegränsat mot bakgrund av det statsfinansiella läget och de handelspolitiskaåtagandena. När det gäller fråga nummer två i interpellationen finnsdet som mycket väl vet ett kollektivt ansvar för allaregeringsbeslut. Det parlamentariska systemet bygger på att regeringen följerde intentioner som kommer till uttryck i . Det förbjuder naturligtvisinte enskilda statsråd - lika litet som enskilda riksdagsmän - att ibland prövanya uppslag och idéer i den allmänna debatten. 3JÖRN (vpk): Jag tackar för svaret. När det gäller bådafrågorna är det tyvärr något dunkelt. Min fråga var: Vilken är regeringens tekopolitik? Meddetta menade jag inte att statsministern behövde redogöra för innehållet som helheti riksdagsbesluten 1978-1980- även om det kanske var en fördel för protokollet och en artighet mot åhörarnaatt han gjorde det. Frågan avsåg i stället om regeringen står fast vid dessabeslut. Ett enskilt statsråd har ju, efter att dessa beslut fattats, offentligtuttalat en annan mening om en av kärnpunkterna i besluten. Denpunkt där statsrådet yttrade en avvikande mening gäller alltsånivån på den inhemska produktionens andel. angav där 1979 en linje,en sorts riktmärke. Någon formell låsning till uttrycket "ellermer" gjordes visserligen inte, men det nämndes ändå som ett långsiktigtmål. Och att det nämndes på det sättet måste ju betyda att inte villetolerera att 30-procentsnivån och långsiktigt alltmer underskreds. VadStaffan gjorde var att förklara att denna riktlinjenumera saknade aktualitet. Däribestår således skillnaden. Därför blir min fråga : Gällerriksdagens uttalande eller gäller uttalande i det härstycket såsom politik för regeringen? Detfinns ju ändå en mycket klar skillnad mellan attityd och StaffanBurenstam attityd. Och det måste klarläggas på vilken sida regeringenstår. Dettycks mig som om statsministern undviker att ställa denna fråga med dennödvändiga klarheten. Jag skall utveckla den synpunkten. Detfinns nämligen ett annat offentligt uttalande, som är något märkligt isammanhanget. Det gjordes av ordföranden itekodelegationen. Han hävdade att aldrig beslutat om nivån . Hantolkar alltså det förhållandet att inte beslöt om en formell låsningtill nivån som att ungefär inte har sagt någonting på den punkten.Det är tydligt att tekodelegationens ordförande med detta uttalande försökertäcka upp statsrådet . Menden tolkningen, som alltså givits av tekodelegationens ordförande, måste välstatsministern ändå medge är helt orimlig. Om ordföranden i tekodelegationenhar rätt, så betyder det att i sitt beslut har tagit in ettuttalande, som inte skulle ha någon som helst mening. Enligt honom skullealltså uttalandet ha lika liten betydelse som om det över huvud taget inte hadestått där. Såär det självfallet inte. Vore det så, skulle helt ha tigit på denpunkten. När nu uttalandet står där har det naturligtvis en mening och enavsikt. När tekodelegationens ordförande vill sopa undan det och vill betrakta det som överspelat, så strider deras ståndpunkter motriksdagens beslut. Och frågan går då i retur till regeringschefen: det helaregeringens åsikt att inte menat någonting med vad den uttalat påpunkten i fråga? Sakenär emellertid illavarslande på ett annat sätt. Här står alltså ordföranden iden delegation som skall bedriva framtida textilpolitik i landet och hävdar attriksdagens uttalande ingenting betyder. Då kan man fråga sig: Vad är det för entextilpolitik som håller på att förberedas inom delegation och regering? 8Riksdagens protokoll 1980/81:11-14 söker sig statsministern i sitt svar synbarligen en vägut ur detta dilemma. Han säger att tekopolitiken måste ses i förhållande tillkonkurrenssituationen. Om det svenska kostnadsläget inte utvecklastillfredsställande kan man inte heller upprätthålla målen, sådana de nu ärsatta - det är hans resonemang. Låt oss ta upp detta något. Har det hänt någonting ikostnadsläget som skulle motivera att man går ifrån målinriktning?Det förefaller knappast så. Jag har med mig här i kammaren visst material,sammanställt av . Även annat material finns atttillgå, men källor och bearbetningar är nog knappast avden arten att de söker framställa läget beträffande de svenska produktions- ochlönekostnaderna fördelaktigare än de är - det vet vi av erfarenhet. I dettamaterial finns ingen hållpunkt för ett påstående att de svenska kostnadernaskulle ha utvecklats sämre än andra länders, tvärtom. harproduktiviteten i svensk industri stigit betydligt mer än i igenomsnitt. Lönekostnaderna per producerad enhet har i stigitväsentligt mindre än i 14 konkurrentländer under denna för riksdagenstekobeslut och regeringens tekopolitik så vitala tid. Om kostnaderna verkligen slår igenom i prissystemet, omden svenska produktkvaliteten inte klart försämrats - vilket jag knappast troratt någon vill göra gällande - och om det inte finns några obehörigainflytelser på handeln, då borde ju svensk tekoindustri ha hävdat sig. Om så inteär fallet, måste det med all trolighet bero på annat än konkurrenssituationen:på medvetet styrd inköpspolitik eller på manipulationer i handelspolitiken. Man kan i det sammanhanget göra en liten utvikning ochfråga: Skall vi inte upprätthålla någon som helst skillnad mellan frihandel ochhandel med frizoner? En fri handel är eftersträvansvärd, och det har alltidvarit en tradition i svensk arbetarrörelse att hålla på frihandeln. Menupprättandet av frizoner ute i världen, zoner där människorna utplundras å detgrövsta, där lagligt skydd för utsugningen totalt saknas, där barnarbete ärnormala inslag, där det multinationella kapitalet tilltvingar sig en falskkonkurrenskraft genom otillbörliga skatteförmåner och annat - skall vi godtadet? Skall vi låta import från sådana skamfläckar på världskartan slå utsvenska textilarbetare? Det vore inte helt ur vägen och inte heller utanför ämnet,om statsministern ville kommentera också dessa frågor. Så tillsvaret på min andra fråga i interpellationen. Här gör statsministern gällande att enskilt statsråd,liksom enskild riksdagsledamot, inte är förbjuden att "ibland pröva nyauppslag och idéer i den allmänna debatten". Det är i sanning ett märkligtsvar. Det innehåller som jag ser det åtminstone två logiska fel. För det första råder ändå en avgörande skillnad mellan enriksdagsledamot och ett statsråd. En riksdagsledamot som tillhör ettregeringsparti kan naturligtvis i en enskild fråga offentligt yppa meningar somgår emot regeringens utan att detta har någon konstitutionell aspekt eller blirtill något problem inom regeringen. Men en medlem av regeringen, en minister,haren helt annan ställning. Enminister kan inte framträda med en helt annan mening än den övriga regeringenom hur ett uttalande av skall tolkas. Ministärens kollektivaansvarighet gör detta omöjligt. Fördet andra: Statsrådet framförde inte i det här fallet sinåsikt som ett uppslag eller en idé. Han framförde den inte vid något enskiltsamtal och inte heller vid något slutet seminarium, där man som minister kantillåta sig att tala fritt. Han framförde den i ett offentligt politiskt tal.Och han framförde den inte som ett förslag eller en idé, framkastad för diskussionensskull, utan som en åsikt, som sin åsikt, om ett avsnitt i beslut.Det är skillnad. Jagtycker mig förstå att statsministern genom att bagatellisera sinhandelsministers uttalande vill undgå problemet. Men skall verkligen enstatsminister tolerera att en minister från ett annat regeringsparti går ut pådet sättet med en avvikande mening? Är det då inte statsministerns sak attförklara att regeringen står fast vid beslut på den häraktuella punkten? Statsministerns egna partivänner ute i tekobygderna skullesäkert uppskatta om han klart sade ifrån att här gäller hans ord och ickeStaffan . Jag är tacksam om statsministern kan göra ettotvetydigt klarläggande i det här avseendet. 4 MAJ (): Tekoindustrin i har gamla traditioner och är särskilt iSjuhäradsbygden av helt avgörande betydelse för sysselsättningen. Därför blevockså oron stor i länet efter uttalanden och propåer om fortsatt nedskärning avsvensk tekoindustri. minskade länets tekoindustri med6 000 anställda, en minskning som fortgått i ökad takt under de senaste årenoch kommer att fortsätta, om inte kraftiga åtgärder sätts in och sätts insnabbt. Det är att observera att den minskningen är större än minskningen närdet gäller de svenska varven. Jagtycker att det behövs kraftiga åtgärder, importreglerande åtgärder, fortsattsamhällsstöd - exempelvis äldrestöd -, kapital för investeringar, ökad satsningpå forskning och mer utbildning. Vidare behövs det en yrkestekniskhögskolelinje, helst i som är tekocentrum i landet. iBorås bör inordnas i högskolan. Institutet har en unik utbildning och eleverfrån hela . Textilforskningen bör förläggas till och samverkan börske mellan Provningsanstalten och SIFU. Den statliga tekoadministrationen måsteses över, och det måste bli inslag av lokal och regional förankring enligt detuttalande som gjort med anledning av en centermotion. Tekodelegationensom nu har arbetat och avlämnat sitt betänkande har inte någon ledamot frånSjuhäradsbygden, den tekodominerade bygden. TCO-tjänstemännens synpunkter harinte heller kommit till uttryck i tekodelegationen. Enligtmin mening behövs det också en ändring av upphandlingskungörelsen, så attoffentlig upphandling av tekovaror kommer att gälla inhemsk tillverkning. Medtanke på försörjningsberedskapen är det, enligt min mening,nödvändigt att vi har en inhemsk tekoindustri. Det är mycket farligt om viavindustrialiserar i vårt land, om teknik och kunnande försvinner. Vad gör vidå i en avspärrningssituation? Jag tycker det är bra att statsministern säger att enlivskraftig svensk tekoindustri är av väsentlig betydelse när det gällersysselsättning och försörjningsberedskap. I statsministerns svar noterar jagatt stödet till teko har ökat från 65 milj. kr. 1976/77 till, enligtberäkningar, ungefär 500 milj. kr. 1980/81. Det behövs ett statligt stöd föratt svensk teko skall kunna återvinna marknadsandelar, både inom landet och utomlandet. Därför är det nödvändigt med stöd åt marknadsföring, exportsatsningar,utställningar och mässor. Vi har en export på fråntekoindustrin. Det är inte oväsentligt, och det är mer än den svenska malmenger i exportintäkter. Låt mig jämföra 500 miljoner till tekoindustrin,som sysselsätter 35 000 personer, med det statsstöd som har utgått till varven-ca för 19 000 anställda. När det gäller att värna om den svenska tekoindustrinmåste vi köpa svenskt, och jag gjorde den reflektionen att om varje svenskköper för . av svensk teko innebär det 800 milj. kr. Det är inte sålitet. Köper varje svensk för . blir det miljardinkomster. Jag efterlyserockså en annan attityd till industriarbetet och till tekoindustrin. Den måstekomma på så sätt att tekoindustrin får ett bättre anseende, en bättre möjlighetatt långtidspla-nera, så att tekoindustrin kan ha en framtidstro ochförutsättningar att överleva. För det behövs att skolorna har en utbildninginom teko, att arbetsförmedlingarna ser positivt på industrin och det behövsyrkesvägledare, som är väl insatta i tekoindustrins möjligheter. SIND talar i sin PM 1980:16 om ytterligare nedskärning avantalet tekoanställda med 10 000 . Mot detta hävdar tekoföretagenatt om beslut efterlevs kommer teko att behövaanställa 2 000 . Om vi hade en import på skulle teko klarasig, men f. n. är importen - enligt tekoföretagen själva. Jag har en fråga till statsministern: regeringen bereddatt satsa mer på kontroll av tekoimporten? - Det skulle innebära ett bra stödför svensk teko. Jag vill också fråga: Är regeringen beredd att verka förökad utbildning på tekoområdet i vårt land? 5WILHELM (): Det är uppenbart att de här tekofrågorna ärhjärtefrågor i , och det statsrådsuttalande som utgör upphovettill interpellation orsakade åtskilhgt rabalder iSjuhäradsbygden. Det är därför bra att statsminister fåtttillfälle att göra en del klarlägganden om regeringens tekopolitik. Men att det blev en del storm om uttalandet i frågaberodde nog mindre på uttalandet och de eventuella misstolkningar av det somslogs upp i massmedia än på det förhållandet att det i tiden kom attsammanfalla med en rad samstämmigarapporter om bekymmer för tekoindustrin i form av minskande orderingång,fallande försäljningssiffror i detaljhandeln och en alarmerande ökning avimporten. Riksdagsuttalandet om att bibehålla volymoch långsiktigt sträva efter att svensk teko skulle svara för avtillförseln av tekovaror här i landet väckte tillfredsställelse inte bara hosföretagare och anställda inom tekoindustrin utan också hos människorna i debygder där teko varit och är den dominerande och ibland endatillverkningsindustrin -en industri som i fortfarandesysselsätter mellan 15 000 och 20 000 människor och däribland en mycket stordel kvinnor. De började åter hoppas på trygga arbetsförhållanden efter1970-talets obarmhärtiga utslag-ning av både företag och anställda. Utvecklingen visade också attäldrestödet i förening med förbättrade konjunkturer och efterfrågeökning kundehejda nedgången. Varslen minskade kraftigt och arbetslöshetssiffrorna gickned, även om det gick relativt långsamt. Produktionen hölls uppe - det är riktigt,jag verifierar vad statsministern här har sagt - och man kunde skymta stabilareförhållanden. Men är oron för framtiden på väg tillbaka. Redan harvarsel börjat uppträda tätare och sysselsättningssituationen börjar bli meransträngd. Den svenska tekoindustrins andel på hemmamarknaden ligger i daglångt under uttalade långsiktiga målsättning på . Det är enutveckling som är oroande inte bara för dem som arbetar inom branschen i deutpräglade tekobygderna utan även för vår försörjningsberedskap. Det är närmänniskorna i tekobygderna på nytt ser jobben hotas som frågan kommer: Vad görman i regeringen? Kommer det några konkreta förslag eller skall de prognosersom en del utredningar ger och som är ganska pessimistiskavisa sig vara riktiga? Den som minns hur snabbt kriserna infann sig under1970-talet vill allvarligt vädja om snabba insatser så att man kan"mota i grind". När de röda siffrornas frekvens ökar i boksluten- de finns i företag med en tredjedel av arbetarstyrkan - närvarslen kommer tätare och när även företag som "har huvudet övervattnet" slutar att nyrekrytera och när företag som har en betydandelönsömnad drar in på den till förmån för den stationära tillverkningen, behövsåtgärder för att förhindra att 1970-talets utslagning också blir 1980-taletstekomelodi. Det är bra att statsministern har gett en bild avregeringens inställning som tyder på att man är beredd att ta itu medsvårigheterna på ett sätt som jag tillåter mig säga förefaller hoppingivande.Att statsministern - med tekodelegationens rapport ännu obearbetad inomregeringen - inte vill göra några konkreta utfästelser om hur det kan komma attutvecklas har jag förståelse för. Men tekofolket i ser det nog så att det äralldeles nödvändigt att bibehålla någon form av äldrestödet. Detta generellastöd är nämligen den bästa stödform som nått teko under kriserna från1960-talet och framåt. Man kan diskutera utformningen i detalj, men i huvudsakbör stödformenfå finnas kvar och helst kunna garanteras än f. n. för attmedge erforderlig planering . Stöden för strukturomvandlingar och exportsatsningar harockså gett positiva effekter, framför allt för de något större företagen. När det gäller importen är det uppenbart att den ökningsom skett under både 1978 och 1979 inte kan få fortsätta ohejdad. Ävenfrihandelns måste kunna begränsa importen på ett sätt som geröverlevnadsmöjligheter för en industri som trots allt är så viktig för helalandet, inte minst för . 6RUNE CARLSTEIN (s): Jag tycker det är bra att statsministern harberetts möjlighet att ta till orda i den här diskussionen om tekoindustrinsframtid. Men det hade varit ännu bättre om statsministern hade tagit tillfälleti akt att ta klart avstånd från de uttalanden som handelsministern har gjort,eftersom de har skapat en mycket stor oro i tekobygden. Dessutom har deinneburit att man helt naturligt har ställt sig frågande till vad regeringenegentligen vill när det gäller tekobranschens framtid. Jag har med intresse tagit del av interpellationssvaret,och det finns några punkter där jag gärna skulle vilja ha ett förtydligande avstatsministern. I svaret sägs: "Den tekopolitik som förts har enligtmin mening bidragit till stabilare förhållanden inom branschen äntidigare." Vad grundar statsministern det påståendet på? talade om hur många som hade avgått fråntekoindustrin , och har vi i allt snabbare taktfortsatt att tappa sysselsättningar i bygden. Därför tycker jag attkonstaterandet att det har blivit "stabilare förhållanden" är någotmärkligt. Någotlängre fram står det: "När det gäller produktionen har vid tretillfällen - 1978, 1979 och - angivit att den gällande nivåni allt väsentligt skall bibehållas. Detta mål har också i stort uppnåtts. "Vad grundar statsministern det påståendet på, att man har uppnått målet atthålla den gällande nivån? När tillträdde somhandelsminister var andelen svensktillverkade kläder i landet , men den harunder den korta tid han varit handelsminister krympt så mycket att den det förstakvartalet utgör . Kan man då konstatera att målet i stort setthar uppnåtts? Jag ansluter mig till uppfattning, att detbehövs importreglerande åtgärder. Det ledsamma är bara, , att närvi har motionerat om sådana åtgärder för att förbättra situationen förteko och kommit fram till voteringen, har vi ju inte fått något stöd från deborgerliga företrädarna på Älvsborgsbänken. Handelsministern har därför kunnatfortsätta att säga att det inte går, utan att det här är omöjligt, och uppträdaså som han nu gör. Om vi däremot vore överens om att importreglerande åtgärderbehövs, skulle vi kunna följa yrkandena i de motioner som finns om detta, ochriksdagen skulle då kunna uppdra åt regeringen att se till att någontinggjordes på det här området. Som det nu är får vi inte det stöd för de häråtgärderna som skulle behövas. 7 HANS NYHAGE (m): För att få någorlunda rättvisa och rimligaproportioner på den debatt som förs om tekoindustrin i vårt land finnsdet anledning att erinra om utvecklingen , då tekobranschen varsom störst. Då sysselsattes betydligt över 100 000 människor inomteko, som då svarade för av hemmamarknadsandelen. Men tekoindustrin betraktadessom en låglöneindustri av den styrande socialdemokratin, för vilken det gälldeatt löntagarna skulle föras över till mer högavlönade områden. Därför tillätsimporten av tekovaror att öka utan hejd. Varorna skulle köpas där de varbilligast. Detta var en medveten socialdemokratisk politik, förd medkommunisternas goda minne. Ett stort antal företag tvingades lägga ned verksamheten.Antalet sysselsättningstillfällen minskade radikalt inom området. Utvecklingenkom sedan att accentueras ytterligare på grund av de omfattande kostnadsstegringarsom skedde första hälft, orsakade dels av höjda oljepriser,dels av kraftiga lönepåslag, där staten var löneledande, samt dels och inteminst ständigt ökade arbetsgivaravgifter. Konsekvenserna av den förda politiken har inte uteblivit.I dag vet vi att hemmamarknadsandelen sjunkit till och antaletsysselsatta till i runda tal 35 000. Det är alldeles uppenbart att den utvecklingen påtagligtdrabbat , som är centrum för landets tekoindustri. Den är ettlivsvillkor för människorna i bygden. Att de slår vakt om sina arbetstillfällenär en självklarhet. Med nödvändighet måste därför beslut om tekoindustrinsomfattning uppfyllas. Det är ett minimikrav. uttalade att det långsiktiga målet för denstatliga tekopolitiken bör vara att svensk industri skall svara för ellermer av den totala tillförseln av tekovaror. I begreppet tillförsel skall enligtmin bestämda uppfattning svensk export inte inkluderas. Det är ytterst viktigt att åtgärder vidtas för att bevaratekoindustrin i vårt land. Tekodelegationen har lämnat sittbetänkande angående nödvändiga åtgärder, och det är viktigt att dessa med kraftbeaktas från regeringens sida. Man har föreslagit att äldrestödet skall bevaras. Man harföreslagit att SIND och ÖEF skall ges möjligheter till stödåtgärder inomtekoindustrin. Man har också föreslagit att förutsättningar skall skapas föratt de importbestämmelser som gäller skall kunna respekteras. Det är viktigtatt man tar vara på vad tekodelegationen här föreslagit, som en första åtgärdatt bevara svensk tekoindustri. Det somföranlett dagens interpellation är ett uttalande av handelsminister Helt tveklöst har det uttalandet mycket kraftigt förvanskats,inte minst genom massmedias försorg.