prot · G409163 · 1980-12-31 00:00:00 — Detär ett samhällsintresse att man undviker att företag finansiellt urholkas videxempelvis företagsöverlåtelser eller generationsskiften. Det år viöverens om. Det var därför regeringen tillsatte den särskildaföretagsskattekommittén. I det här sammanhanget kan jag inte låta bli att peka påden betydelse som överenskommelsen om drastiskt sänkta marginalskatter kommeratt få. En sänkt marginalskatt ökar arbetsviljan. Det lönar sig att arbetanågon timme extra. Det kommer att bidra till att sanera den s. "grå" marknaden, och kommer marginalskattesänkningen attpåverka vår höga bruttolönenivå och därmed underlätta för företagarna attanställa mer personal och öka produktionen. En annan punkt där socialdemokraterna reserverat sig ärnär det gäller underleverantörernas ställning. Många av de produkter Sverigeexporterar eller säljer inom landet innehåller en stor del komponenter somimporterats från utlandet, men framför allt består produkterna av en mängddelar som köpts upp från andra tillverkare inom landet. Dessa underleverantörerär ofta småföretag som står och faller med kundens förmåga att avsätta sinaprodukter. När nu storföretagen inte bara börjat få problem med sin export utandessutom i stor utsträckning börjat köpa sina insatsdelar från utlandet istället för från svenska leverantörer, så blir våra småföretag naturligtvisdubbelt drabbade. Min egen erfarenhet har jag från en bransch, snickeriindustrin,där det här problemet är mycket påtagligt. Det kan vara mycket svårt för ettlitet företag att kombinera kravet på hård specialisering för att bli effektivtmed önskan att tillverka flera produkter till ett större antal kunder och därmedsprida riskerna. Av propositionen framgår att regeringen har insett attunderleverantörernas problem till viss del är av en speciell karaktär. En särskild arbetsgrupp har också tillsatts inomindustridepartementet. Den utredning som socialdemokraterna föreslår är alltsådess bättre redan på gång. De regionala utvecklingsfonderna är den största satsningvi har gjort på mindre och medelstora företag. Då företagarföreningarnaomvandlades till utvecklingsfonder med landstingsanknytning skapades ettinstrument för mer direkt stöd och engagemang i de mindre företagens problem.Ett av de viktigaste strävandena nu måste vara att bibehålla karaktären av stödför just denna del av industrin eller för småföretagsverksamheten i vidaremening. Det är bl. a. det vi vill poängtera med vår motion 786. Det finnsnämligen tecken som tyder på att bland dem som tar fondernas olika tjänster ianspråk finns fler och fler relativt stora företag. I och för sig är detnaturligtvis inget fel i det. Men risken är att fonderna anpassar sitt sätt attarbeta därefter och att IndustripoUtikens inriktning, m. m. IndustripoUukens inriktning, m. m. servicen till våra småföretag blir lidande på det. När manrekryterar personal till fonderna är det därför viktigt att man trycker päerfarenheter från de problem som mindre företag brottas med i sin vardag.Situationen är i mycket olik den som storföretagen har att möta, och erfarenheternakan inte alltid överföras från den ena problemvärlden till den andra. I vårmotion påpekar vi också att fonderna i högre grad än nu borde kunna initierasamarbete mellan högskolornas forskare och småföretagen, förenkla kontakternamellan företag och olika myndigheter och också arbeta för samverkan mellansmåföretag. Socialdemokraterna vill ha mer pengar till de regionalautvecklingsfonderna- 115 i stället för 95 milj. kr. Jag tror alltså inte attproblemet liggeri 20 milj. kr. mer eller mindre. Viktigare är att verkligenanvända resurserna på rätt sätt, och då krävs i vissa fall något av enomorientering av verksamheten till att mer gälla småföretagsamheten och detsvåra överbryggandet mellan idé och teknik och marknad. Utvecklingsfondernas kreditgi vning har diskuterats.Ibland verkar fonderna vara lika - eller t, o. m. mer - tveksamma tillrisktagande än affärsbankerna. I stället måste vi uppmuntra riskkreditgivningdär möjligheterna att lyckas finns. Det gäller också för bankerna, som borde fåta större risker och kanske även differentiera räntan för olika risknivåer. Jagär t. ex, övertygad om att stora personliga borgensåtaganden alltför ofta utgören onödig broms på nya satsningar. Liknande tankar var ju också på tidigare. Hans beskrivning av småföretagarnas vardag kan jag f. ö. istora delar instämma i, även om våra recept för att förbättra deras villkorskiljer sig åt. I vår motion, liksom i några andra, framförs tanken på attse över utvecklingsfondernas målgrupp i syfte att även ge turistföretag chansenatt få tillgång till fondernas service. Jag tycker att det finns starka skälför att öppna dörren också för serviceföretagen inom turistnäringen. Utskottet hänvisar, när det gäller utvecklingsfondernasfortsatta arbete, till att statens industriverk just nu utvärderarutvecklingsfondernas verksamhet och att detta arbete sedan skall utgöraunderlag för överväganden i den kommande småföretagspropositionen. Vi fåralltså tillfälle att återkomma. En framgångsrik industri är grunden för vårvälfärd. Att diskutera ekonomi utan att ständigt erinra om detta ärmeningslöst. Och för den industriella expansionen och sysselsättningen är demindre och medelstora företagen av helt avgörande betydelse. AnL 33ALEXANDER CHRISOPOULOS (vpk); Enligt SCB;s industristatistik har antaletarbetsställen i landets tillverkningsindustri minskat med under1970-talet. 1 och i har nettominskningenvarit större än i landet som helhet. Vissa delar av den varuproducerande sektorn har genomgåttdramatiska förändringar . Det minskade byggandet från 1970medförde att 7 500arbetstillfällen inom byggnadsindustrin i försvann mellan 1970 och1975. Inom tekoindustrin försvann 8 500 arbetstillfällen 1965-1975.Varvsindustrin drabbades av kraftiga nedskärningar 1975-1979, Ca 5 500arbetstillfällen försvann vid varven och drygt 2 000 hos underleverantörer,lego- och entreprenadföretag . Arbetslösheten i har stigit undersenare delen av trots att de arbetsmarknadspolitiska insatserna ökatbetydligt . Sammanlagt var underförstå ca10 000 personer arbetslösa eller föremål för arbetsmarknadspolitiska åtgärder.Mot slutet av 1970-talet hade antalet ökat till bortemot 20 000, I län fanns 1978 3,4 personer per ledig plats mot 3,0 i riket somhelhet. Konjunkturuppgången gav ett tydligt utslag, men förvarje konjunkturtopp ligger arbetslösheten inkl. de arbetsmarknadspolitiskaåtgärderna på en högre nivå än under närmast föregående konjunkturtopp. Dentotala obalansen på arbetsmarknaden förstärks. Av en studie som genomförts av stadskontorframgår att förtidspensioneringen dels ökat kraftigare, dels ligger på en högrenivå i än i övriga storstäder och i riket. Under perioden 1970-1978fördubblades antalet förtidspensionärer i från ca 10 000 tillca 20 000. För åldrarna kan man i stort sett säga att andelenförtidspensionärer något mer än fördubblats . I åldern 60-64 århar mer än var fjärde person förtidspension. näringslivssekretariats prognos över efterfråganpå arbetskraft i är alarmerande. Den säger att antalet personertillhörande arbetskraften ökar med 19 500 . väntasantalet arbetstillfällen minska med ungefär 2 500. Detta innebär att antaletpersoner som inte skulle ha möjlighet att få arbete skulle öka till 30 500 år1985 - trots att man räknar med en ökning av antalet förtidspensionerade avarbetsmarknadsskäl till 6 000 . Den negativa sysselsättningsutvecklingen inomindustrisektorn som helhet betyder inte att ärekonomiskt svaga. Industriproduktionen, mätt i saluvärde och förädlingsvärde,ökade avsevärt , trots den djupa lågkonjunkturen efter 1975.Såväl industrins saluvärde som dess förädlingsvärde växte snabbare i Göteborgsoch län än i övriga storstadslän och i riket efter 1970. Ökningen varockså snabbare än inflationen. sysselsatte Göteborgsregionensnäringsliv ca 320 000 förvärvsarbetande på hel- eller deltid. Den offentligasektorn, handeln och industrin svarade för knappt en tredjedel var av dennasysselsättning. Det som kännetecknar detta näringslivär först och främstden ensidiga och specialiserade industriproduktionen. avindustrisysselsättningen återfinns nämligen inom transportmedelssektorn. Dettaär ett logiskt resultat av en "medveten" strukturell anpassning avGöteborgs industri till den internationella marknaden . rapport från kommunstyrelsen konstateras att klarat dessastrukturförändringar bra men att beroendet av storföretagen ökat.Således svarade Industripolitikens inriktning, m. m. IndustripoUtikens inriktning, m. m. exempelvis för av sysselsättningeninom verkstadsindustrin med ca 20 000 anställda. Därtill har, kan vi konstatera, dessa strukturellaförändringar blivit allt svårare att genomföra i en värld där allting skersnabbare och snabbare. "Strukturrationaliseringen" kunde ta påsig för att successivt avveckla textil- och konfektionsindustrin iGöteborgsregionen. Antalet anställda har minskat från 21 1945 till 4 000år 1979. När det gällde varvsindustrin fick man knappt på sig fören avveckling. Dessa strukturförändringar har också ökatrationaliseringstakten inom industrin. Den totala industrisysselsättningen harminskat med över 20 000 somproduktiviteten har ökat. Men den minskade industrisysselsättningen beror inteenbart på en ökad rationalisering. Det är värre än så. I själva verket hållerGöteborg på att avindustrialiseras. Av 165 industriföretag med minst 50kollektivanställda 1950 fanns det endast 33 kvar 1978. Därtill kommer attföretag flyttat ut sin forskning och stabsfunkfion från , exempelvisPripps, , Fyrtornet, Odhner och Turitz. För de företag som har kvar sin tillverkning i ärutlandsberoendet markant. Det utgör det fjärde drag som kännetecknar stadensnäringsliv. av Göteborgsföretagens produktion går på export. Ser vibara till företagen inom verkstadsindustrin blir andelen ännu större. Därtill kommer problemet med att näringslivet i meroch mer har börjat fungera som en sammansättningsfabrik. En stor del av dekomponenter som exempelvis använder för sin tillverkning kommer frånunderleverantörer utanför . importeras från utlandet. Kommunens näringslivssekretariat vill komma till rätta meddessa problem genom en fortsatt specialisering och ett förstärktinternationellt beroende. Hur ser då den internationella omvärld ut med vilkenvi skall fördjupa vår samordning? Först och fiämst kan vi konstatera att det internationellaberoendet inte är något typiskt för . De flesta av världensindustristäder blir alltmer sammanflätade med varandra. Delar till vad som såsmåningom skall bli en bil eller en verktygsmaskin flyter eller flyger omkringi en ständig ström väriden runt. Produktionen sker i allt större utsträckningutan gränser. Detta förhållande avspeglar sig också i deninternationella statistiken. Kapitalrörelser och världshandel ökar, och en alltstörre del av detta utbyte sker inom samma koncerner i form av import ochexport mellan dotterbolag i olika länder. Företag med en stark internationellinriktning med hela världen som sin arbetsplats, s. k. transnationella företag,anser att detta är en rafionell organisering av industriproduktionen.Förhållandet beskrivs i termer som fördjupad "internationaliseringsprocess". har centraliseringen ochmultinationaliseringen av den svenska industrin accelererat i allt snabbaretakt. Svensk storfinans kopplas i allt högre grad till multinationellaintressen och bedömningar. Den saknar numera nationella politiska lojaliteteroch är förbunden med intressen vilka är starka nog att disponera om stora resurser mellanländer och regioner i världen. Kapitalets centralisering ochmultinationalisering får för del vissa klara effekter. Resurser förnyinvesteringar styrs nu till andra länder och mindre till . Delvis pågrund av denna utveckling har 100 000 jobb försvunnitfrån . har antalet anställda i svenska företagutomlands ökat med ungefär 100 000. Strävan efter en fördjupad internationell samordning, därvarje lands industriproduktion skall anpassas efter förutsättningarna påvärldsmarknaden, kommer till klart uttryck i de olika industripolitiskaprogram som har presenterats i . Olika expertutredningar undviker att tala om våra inhemskamarknader och materiella behov. Desto mer diskuterar de hur dennaomstrukturering skall gå till och vilken roll AP-fonder eller eventuellalöntagarfonder kan spela för det kapitaltillskott som erfordras. Utredningarnaär överens om att vi måste exportera oss ur krisen. Endast härigenom ansesunderskottet i bytesbalansen kunna minska och den industriella produktionen ochsysselsättningen öka. Att samtliga våra större handelspartner inom det s. k.OECD-blocket, med vilket av vårt handelsutbyte sker, också har underskotti sina bytesbalanser och försöker lösa krisen på samma sätt som vi låtsasutredarna inte om. Inte heller låtsas de om det faktum att de sektorer somSverige skall basera sin export på, exempelvis tekniskt avancerade produkterinom verkstadsindustrin, elektroniken och den kemiska industrin, har en så högimportandel att vi för varje hundralapp som vi får in på varor som viexporterar behöver importera delar för . Utredningarna diskuterar inteheller huruvida sysselsättningen inom den exportinriktade industrin verkligenkan tillåtas öka om produktionen skall vara konkurrenskraftig. Sannoliktskulle en ökad avsättning på exportmarknaden tvärtom kräva en ökad robotiseringav tillverkningen. I delar av den svenska ekonomin finns stora behov avlångsiktiga nyinvesteringar. På många områden har förnyelsen dröjt alltförlänge. Flera av dessa kan erbjuda avsättningsområden bl. a. för varven. Envidgad nationell marknad skulle således kunna stödja varvs- ochverkstadsindustrin och gynna en förnyelse av varven i former som inte ärkombinerade med ytterligare nedskärningar och avskedanden. Landets transportväsen kräver nyinvesteringar ochavsevärda omställningar. Det krävs en betydande nyproduktion av material ochutrustning för att öka järnvägsnätets framtida kapacitet. Det krävs därtillproduktion för att öka och utveckla kapaciteten inom den inrikes sjöfarten.Betydande mängder tyngre gods kan med fördel föras över till dennatransportsektor. Det finns en rad starka skäl som talar för en sådan satsning. Viktiga delar av industrin måste förnyaoch byta ut sina anläggningar. Det gäller i första hand delar av den tunga industrin,skogsindustrin och den metallurgiska industrin. På de nya anläggningarna kommerdet att ställas radikalt annorlunda krav, framkallade av det allmännakostnadsläget, av miljöproblemen och av energisituationen. Vänsterpartietkommunisterna anser att det ligger på regeringens ansvar Industripolitikens inriktning, m. m. Nr 163 och i det allmännas bästa attstatsmakterna utarbetar ett industripolitiskt Onsd'igen den program utifrån samhällsekonomiska utgångspunkter, ettindustripolitiskt 10 inni1981 program som syftar till att minska beroende av export, öka förädlingsgraden av industriproduktionen och ökamarknaden för inhemsk ,Ett program som utgår från och syftar till att tillfredsställa ;, människors behov och intekapitalets profitintressen. inriktning,m. viktläggas vid regioner med ensidig industriell inriktning, exportberoende ochstarka monopoliseringstendenser och där kristendenserna är uppenbara, såsom iGöteborgsregionen. Jag yrkar bifall till vpk-motionen. AnL 34 (): Några av de många socialdemokratiskareservationerna till betänkande 64 har ännu inte berörts av representanter förutskottsmajoriteten. Jag vill först kortfattat kommentera några avreservationerna. Reservationerna 8 och 9 rör allmänna pensionsfondensfjärde fondstyrelse. Reservanterna upprepar där ett par krav från närmastföregående riksmöten om att fondens möjligheter till engagemang i samma bolaginte skall vara begränsat till högst av aktiekapitalet samt att det ireglementet angående allmänna pensionsfondens förvaltning skall finnas enbestämmelse som ålägger fondstyrelsen att fästa vikt vid de anställdassynpunkter inför beslut om engagemang. Vid behandlingen av motsvarande yrkanden vid föregåenderiksmöte och avstyrktes dessa av näringsutskottet - med reservationav de socialdemokratiska ledamöterna - och avslogs av . Utskottsmajoritetenanser fortfarande att tioprocentsregeln, som trädde i kraft så sent som den 1januari 1980. är motiverad och avstyrker förslaget att regeln skall upphävas. Utskottet uttalade vid förra att det ärnaturligt att fjärde fondstyrelsen beaktar de anställdas synpunkter påföretagets utveckling vid beredning av frågor om engagemang i en nyemission,men utskottet sade också att särskilda direktiv till fondstyrelsen av deninnebörden inte bedömdes vara erforderliga. Utskottsmajoriteten använder sammamotivering för att även avstyrka motionsyrkandet. Sedan finns det två reservationer som särskilt berörVärmland. Den första är reservation nr 12, som handlar om riskkapital till denregionala utvecklingsfonden i . Reservanterna önskar ett särskiltreservationsanslag pä 10 milj. kr, för det ändamålet. Utskottet säger attförslag om utökade möjligheter för utvecklingsfonden att lämna garantier förlån har lagts fram i proposition 100 och tillstyrkts av näringsutskottet.Riksdagen har beslutat enligt utskottets hemställan. Utskottet erinrar också om att påförslag av arbetsmark nadsutskottet har beslutat om stöd på upp till 20 milj. kr. till fortsattainsatser för att främja den industriella utvecklingen i . har alltså fått ett gott stöd och utvecklingsfonden där, liksom övriga utvecklings- 58 fonder, har fått möjligheter tillökad utlåning. insatserför har utskottsmajoriteten inte funnit att det finns. Det är jutrots allt så att fler län än har regionalpolitiska svårigheter. Reservation 22 rör också . Där föreslåsförsöksverksamhet med ett regionalt forskningsorgan i , och fördet ändamålet vill reservanterna ha 5 milj. kr. Det förslaget har ocksåförekommit tidigare, och utbildningsutskottet yttrade sig under förra riksmötetom det förslaget. Sammanfattningsvis kunde utskottet konstatera att det redanfinns flera former av stöd för regionalt inriktat forsknings- ochutvecklingsarbete liksom kontaktverksamhet av skilda slag mellanhögskoleforskningen och näringslivet. Utskottet sade också att det är viktigt att inte splittraresurserna på alltför många och alltför små organ och att inte inrättaparallellt verkande organisationer. hänvisar liksomföregående år till utbildningsutskottets uttalande när man avstyrker dettamotionsyrkande. Ett gemensamt drag hos de många socialdemokratiskareservationerna är att de inte bara sammantaget medför ganska stora utgifterutan att de framför allt medför en fortsatt snabb tillväxt av den offentligabyråkratin på näringslivets område. Jag har roat mig med att göra en jämförelse medförhållandena . Ramarna för näringslivets verksamhet drogs dåi huvudsak upp av finans- och handelsdepartementen. På verksområdet hadekommerskollegium det övergripande myndighetsansvaret, och finansieringen avbåde investeringar och verksamhet sköttes praktiskt taget helt avaffärsbankerna. Sedan fick vi någonting som kallades den socialdemokratiskaaktiva näringspolitiken, och då började en fantastisk omvandlingsprocess. 1967fick vi Investeringsbanken och styrelsen för teknisk utveckling, 1968 Svenskautvecklingsaktiebolaget och dess dotterbolag , 1969 industridepartementet.1970 fick vi de första selektiva branschstöden, för tekoindustrin och denmanuella glasindustrin, 1972 för sko- och möbelindustrin och senare för en heldel andra branscher. I samband med detta fick vi särskilda delegationer ochandra organ som skulle följa utvecklingen av de här branscherna ochanvändningen av stöden. 1972 fick vi också AB Strukturgaranti, 1973industriverket och första hälft branschråd förbyggnadsindustrin, stålindustrin, varvsindustrin och skogsindustrin. Den här utvecklingen fortsatte under de borgerligaregeringarnas tid om än i något långsammare takt. Under andra hälften av1970-talet fick vi t. ex, särskilda delegationer för den mellansvenskagruvindustrin och specialstålsindustrin. 1978 fick vi utvecklingsfonderna,1979 industrifonden. Underde fem har vi fått inte mindre än tioregionala utvecklings- och investmentbolag, där staten sammanlagt har satsat300 milj. kr. Och får vi tre s. k. nationella utvecklingsbolag. Listan skulle kunna göras mycket längre. Det här är barade grova dragen, och jag har ändå inte nämnt något om allt det som har häntinom energipolitiken, regionalpolitiken, den statliga företagssektorn,konsumentpolitiken, miljöpolitiken, arbetsrättslagstiftningen och inom alla andra IndustripoUtikens inriktning, m. m. Nr 163 områden som helt har förändrat förutsättningarna för näringslivets verksam- 10 iuni 1981 , när vi hade denenkla organisationen, var vårt näringslivmycket framgångsrikt och kunde finansiera en snabb social och Industrioolitikens materiell välfärdsuppbyggnad. 1 daggår större delen av vårt näringsliv på knä inriktnins m m och har inteförmåga att få fram de inkomster som vi skulle ha behövt för att upprätthållaekonomisk balans. Jag vill naturligtvis inte med detta påstå att tillväxtenav den offentliga näringspolitiska byråkratin skulle vara orsak till deekonomiska svårigheter som vi har eller att de skulle ha haft avgörandebetydelse. Men en sådan här återblick kan väl ändå ge oss anledning att funderaöver om den här kolossala förändringen av den miljö i vilken våra företag skallarbeta verkligen varit till fördel för vårt näringsliv och vår ekonomi. Proposition 130, som vi nu behandlar, har tillkommit undertrepartiregeringens tid, och moderata samlingspartiets representanter harnaturligtvis accepterat den och medverkat till den, även om vi inte är heltöverlyckliga över varenda bokstav i propositionen. Jag tycker attindustriministern har lyckats ganska bra med att hålla tillbaka den lust som maneventuellt kan ha haft att bygga vidare på utvidgningen av den näringspolitiskabyråkratin. Men det finns vissa inslag med den inriktningen i propositionen.Det gäller förslaget om tre nya statliga s. k. nationella utvecklingsbolag. Detgäller anmälan om inrättande av ett struktursekretariat iindustridepartementet, och kanske aviseringen av en utredning om s. k.trygghetsfonder också kan hänföras till det området. Att vi moderater inte gjort invändningar mot dessa förslaghar olika bakgrunder. De nya nationella utvecklingsbolagen är ju en beställningfrån , som regeringen måste effektuera. I det sammanhanget vill jagnämna att när tog beslutet om inrättande av sådana utvecklingsbolag,så opponerade sig moderata samlingspartiets och representanter motförslaget, och dessa två partiers representanter i utskottet har påmint omdetta i ett särskilt yttrande till betänkande 64. Vi har inte gjort några invändningar motstruktursekretariatet, av den anledningen att vi inte ser det som en expansionav verksamheten, utan som en omdisponering av resurserna iindustridepartementet, en förändring som förefaller vara vettig. Men införkommande tider skulle jag vilja lägga regeringen och i synnerhet industriministern på hjärtat att tänka på den enorma tillväxten hos den offentliga näringspolitiska byråkratin och hålla den under uppsikt När det gäller fortsatta besparingsåtgärder räcker det enligt min uppfattning inte med att inrikta sig på de direkta subventionerna, utan man måste även vara uppmärksam på byråkratin. Jag tror att denna byråkrati kostar oss betydligt mer än vad vi kan se vid behandlingen av anslagsärenden här i . Som en illustration till vad jag menar vill jag citera några rader ur en rapport från data- och elektronikkommittén som kommit (SOU 1981:11). Det gäller sågverksindustrin, och jag citerar på s. Ill: "Enligt 60 uppgift har cirka 120 offentligaoch andra utredningar med anknytning till sågverksindustrinproducerats (dvs i genomsnitt en Nr 163 Det torde inte vara någon överdrift att påstå att det omfattande Dnsrlnopn den utredningsarbetesom nedlagts avsatt tämligen begränsade resultat. ,0 .gn. Deåtgärder som vidtagits av olika myndigheter har inte heller samordnats i