prot · G40922 · 1980-12-31 00:00:00 — Ingen bryr sig om det mest framträdande draget, som lättfaller i ögonen när man ser på hennes situation och på hennes egenupplevelse,nämligen värdelösheten, två årtiondens strävan att vara andra till lags och motsvaraderas krav, självföraktet som stiger ur alt aldrig vara riktigt accepterad iden enda omgivning hon är hänvisad till. Ingen enda människa talar med henne omallt delta. Vi kunde tusénfaldiga dessa exempel. Alla dessa som i stället för altstimuleras fill alt se sin situation i verklighetens ljus och aktivt gripa sigan den, som inte ges någon som helst förklaring, som proppas fulla med denkemiska industrins preparat, som intalas att det är någon defekt i deras hjärnaeller att de ramlade och slog sig i huvudet när de var små - eller någonliknande av de enfaldigheter den nykonservativa psykiatrin allt för oftaförsöker hävda sina ställningar med. Jagvill mot den nu anförda bakgrunden fråga socialutskottets ledamöter: Ni haransvar för de övergripande politiska riktlinjerna när det gäller psykiatrin.Varför gör ni då ingenfing? Varför är era betänkanden ständigt sammaupprepningar av skildringar om administrativa procedurer och utredningar somgjorts eller håller på att göras? Varför har ni ingen mening? Varför tar niinga initiativ i den hotande situation som utvecklas gentemot de blygsammafömyelsesträvandena på den här sektorn? Jagkänner ett behov av att vända mig speciellt till utskottets socialdemokrater,fill , fill eller fill . ÖverinspektörenLars har ju skrivit särskilt fill den socialdemo- kratiska riksdagsgruppen.Han har skrivit till er så sent som . Han har påtalat en rad avde ting som jag i mitt anförande här har tagit upp. Jagförstår inte varför ni då skriver under detta intetsägande belänkande. Hurlänge skall ni fortsätta att tiga inför neddrogningen, inför förnedrandet avmänniskor inom psykvården? Tusentalsmänniskor vistas på psykiatriska insfitutioner, människor som inte allsskulle vara där - drar ni inga slutsatser av det? 27000 patienter saknar eget rum. 4 500 pafienter får bo i sovsalar med minst sexsängar. Telefonautomater saknas helt på av vårdavdelningarna, och på de75 % där de finns är de i mer än hälften av fallen så anordnade att de inte fåranvändas av pafienterna utan särskild kontroll. Skulle ni själva tolerera det?Skulle ni vilja bli berövade ert privatliv för atl ni hade psykiska problem,bli inlåsta, behöva be personalen att öppna dörrar? Skulle ni om ni hadepsykiska problem vilja bli nekade normala mänskliga relafioner och ersexualitet? Skulle ni vilja underkasta er enfaldiga och förnedrande system avstraff och belöning eller behöva be om lov för att tända en cigarrett eller gåtill kiosken? Om inte, varför gör ni ingenting? Vihar ett tvångsomhändertagandesystem som är ett skräckexempel för världen ochett hot mot patienternas psykiska hälsa. Ni socialdemokrater företräderfillsammans med vårt parfi i arbetarrörelsens tradition förnämliga tankar omsolidaritet med de nedtryckta, och ni liberaler i utskottet talar åtminstoneofta vackert om mänskliga rättigheter - varför är det så lätt att tiga om dehär problemen? Varför rör ingen ett finger för att återge de tusentalstvångsintagna deras personliga integritet och deras medborgerliga rätfigheter? Nog är denna passivitet och tystnad egendomlig. Nog är det märkligt attså många i och för sig kapabla och kännande människor i ett utskott kanreducera sig själva fill rena röstningsmaskiner. Ochjag har ställt frågan: Är det så att det här i landet finns en makt, en makt avtraditionell psykiatri, av auktoritär människosyn, av sjukvårdsadministratörerscynism, som är så kompakt att en hel riksdag böjer sig för den? Ärdet på det sättet, då hastar det verkligen med den psykiatriska reformen. Dåmåste av svensk psykiatri radikalt rivas ner. Då är även de förslag som idagens ärende ställs av vpk bara en del av vad som behövs för att denna viktigasektor skall övervinna sin långvariga efterblivenhet här i landet. Jag yrkarbifall fill vpk-mofionerna. Psykiatriskhälso-och sjukvård m. m. 47 (): När man lyssnar på skulle man kunna få intrycket attutskottet och motionärerna är väldigt oense. Och det kanske vi är då det gällertonfallet, då det gäller de färger som vi beskriver läget med. Det kanske ocksåär så, att har en starkare övertygelse om vad som är rätt då detgäller de olika vetenskapliga uppfattningarna om psykiatrisk behandling. Psykiatriskhälso-och sjukvård m. m. Menom man håller sig till det som beslutar om är skillnaderna inte såstora. I utskottets betänkande hänvisar vi framför allt till de riktlinjer för1980-talets psykiatriska vård som nu har tagit ställning tilloch som , såvitt jag kunde uppfatta, över huvud taget inte berördei sitt anförande. Jag tyckte atl jag lyssnade uppmärksamt, men jag hördeingenting om dessa riktlinjer - jag hörde bara tala om hurbedrövligt han anser alt läget är. Men vi i utskottet hänvisar alltså fill detprogrammet, och om jag tolkar rikligt, är det väl så att hanegenfligen tycker att programmet pekar i rätt riktning. Han är inte nöjd medtakten i utvecklingen, och han vill att också skall ta ställning tillolika vetenskapliga skolor när del gäller behandlingen. Meni fråga om det program för den psykiska vården under 1980-lalet, somsocialstyrelsen har antagit, och som utskottet hänvisar fill, har Svenssonegentligen inle så många invändningar, annat än all han anser att det bör gåfortare. Och om vi ser på den partimotion från vänsterparfiet kommunisterna somJörn yrkade bifall till, finner vi att den innehåller krav på etthandlingsprogram i 15 punkter. Jag har tittat på dessa 15 punkter, och såvittjag kan finna pågår det på 14 av punkterna arbete i den riktning som vpk harbegärt. På den femtonde punkten - avgiftsfri sjukvård med tvingande ansvar försjukvårdshuvudmännen att ge god vård fill alla grupper i samhället- delarriksdagsmajoriteten inte uppfattningen att den öppna sjukvården skall varaavgiftsfri. När det däremot gäller en lagstiftning som ålägger sjukvårdshuvudmännenett ansvar, finns det ett utredningsförslag med just denna innebörd som ärute på remiss. Man kan därför säga all det pågår arbete på 14 1/2 av de 15punkterna. Då borde inte vara så oerhört missnöjd, även om hannaturligtvis alltid kan önska att det bör gå fortare. Lägelär likadant när det gäller den andra mofionen som har väckts av vpk och sommera speciellt handlar om tvångsbestämmelser. Alldeles har en utredningtillsatts som just har till uppgift att gå igenom hela lagsfiflningen om tvånginom den psykiatriska vården och arbeta för ökad rättssäkerhet. Mycketav det som här säger, och av det som slår i mofionen, kan jaginstämma i. Som han själv påpekade skiljer det sig fördelaktigt från denuppfattning som hans partivänner har i de länder där kommunisterna har makten.De har i stor utsträckning en annan inriktning på den psykiatriska vården vadgäller rättssäkerheten. Detpågår alltså en utredning om just tvånget inom den psykiatriska vården.Vänsterpartiet kommunisterna är representerade i utredningen och kan där arbetaför de krav som finns i denna motion. Jag har, som jag sade, sympati för mångaav kraven, bl. a. för kraven på minskal tvång, större rättssäkerhet, prövning irättslig instans, rätt till ombud och över huvud taget en mer demokrafisk vård.Jag hoppas atl utredningen kommer alt leda fram fill ändringar avlagstiftningen på dessa punkter. Men det finns inte något behov av alt just nuspela upp motsättningarna - det gagnar knappast detta arbete. del av kritiken mot den psykiatriska vården riktar in sig på användningenav läkemedel. Det är klart att det i har funnits en tendens atl användaframför allt lugnande medel i alltför stor utsträckning. Det harsocialstyrelsen försökt ingripa mot. Men krifik mot användningen av läkemedelkan också få den bieffekten, att människor som behöver medicin inte vill tadenna och av den anledningen blir sämre. Del har skett på andra vårdområden - jagkan hänvisa till den debatt vi hade om naturläkemedel. Jag är därför gladatt erkände att mediciner kan vara till nytta inom denpsykiatriska vården. Jagär inte någon medicinsk expert, men det har sagts mig att just när det gäller depressionerhar det skett vad som närmast kan betecknas som en revolution inom denpsykiatriska vården tack vare läkemedlen. Att ge människor med psykiskasjukdomar intrycket att det är betydelselöst eller mindre väsentligt att de tarsin medicin, är direkt farligt för deras liv och hälsa. Jag beskyller inte JörnSvensson för att göra det, utan tvärtom tar jag fasta på hans uttalande attmediciner inom den psykiatriska vården kan vara fill nytta, om de används medförstånd och på rätt sätt. Och de skall naturligtvis inte leda fram fill någonpassivitet när det gäller vården eller de sociala insatserna i övrigt. berättade om tre fall. Qm den bild som han gav är riktig, är det klartatt man som lekman måste ställa sig kritisk. Men jag tror inte att JörnSvensson menar eller begär att vi här skall diskutera dessa fall. Vi vet juinte om bilden är den riktiga. Jag tror inle att ens - även omhan har läst mycket om den psykiatriska reformverksamheten i och påandra ställen - är kompetent att fälla de kategoriska domar som han här gjordeöver vårdinsatserna i dessa fall. Jag tyckte att de förklaringar som han hadetill dessa människors psykiska problem verkade en aning förenklade. De kan vararikfiga, men det kan finnas andra orsaker som inte kan bedöma. Närdet gäller bedömningen av såväl naturmedel och THX som psykiatriska sjukdomartro jag atl vi politiker gör klokt i att hålla oss till det som är vår uppgift,nämligen att ta ställning till lagstiftning och politikens allmänna inriktningoch inte tro att vi är kompetenta att bedöma sjuka människors situation ienskilda fall. frågade: Varför görs det ingenting? Varför har socialutskottet ingenmening? Här är det en hotande situation för ekonomin - vad tycker ni om det?Varför är det som socialutskottet säger så intetsägande? Närdet gäller ekonomin inom sjukvården vet vi att det är landstingen som avgör hurman mera i detalj skall satsa sina resurser. Men vi vet också att det har variten konsekvent linje såväl från staten - och regeringen -som frånlandsfingen att under en följd av år sätta tre områden främst i utbyggnaden.Det är den öppna vården, långvården och den psykiatriska vården - det gällerbåde personalresurser och ekonomiska resurser i övrigt. Vi har ingen anledningatt ändra oss på den punkten. Vi tycker att det skall vara så även när det äront om pengar. Psykiatriskhälso-och sjukvård m. m. 6Riksdagens protokoll 1980/81:20-24 Psykiatriskhälso-och sjukvård m. m. Utvecklingeni riktning mot öppnare vårdformer, decentraliseringen av resurserna till mindreenheter i människors närmiljö, minskningen av antalet platser i sluten vård ochminskningen eller avvecklingen av de stora enheterna som har pågått en lid ärockså huvudtemat i program för 1980-talet. Där slås fast,precis det som efterlyste, att psykiska störningar är komplexa,att det finns olika faktorer som ligger bakom dem - sociala, psykologiska ochbiologiska faktorer, ofta i förening -och att samhällets stödinsatser inte baraskall gälla medicin, läkemedel osv. utan också omfatta samtalsbehandling,sociala behandlingsåtgärder och insatser för att stötta upp människans liv utei samhället. Psykiatrins arbetsuppgifter omfattar alltså förebyggande insatser,både gentemot individer och miljöer, behandling, omvårdnad, utbildning ochnaturligtvis forskning och utveckling. anser sig kompetent att sätta betyg på den svenska forskningen ochsäger att den är totalt under isen. På den punkten har han högre tankar om sigsjälv än vad vi har som sitter i socialutskottet. Vi menar att det är en naturligarbetsfördelning på sjukvårdens område - här lika väl som i fråga om naturmedeleller andra vårdformer - att förlitar sig på våra fackorgan när detgäller en vetenskaplig bedömning. Vi försöker naturligtvis att ta del av dendebatt som förs. Men huvudregeln är att vi utgår från den bedömning som görs avsocialstyrelsen och av de vetenskapliga institutioner vi har i samhället. Vitror inte att detta land skulle bli bättre styrt om satte sig ivetenskapsmännens ställe, om vi började pröva olika läkemedel och sade - som juhar föreslagits i ett otal mofioner - att det här läkemedlet skall vi ha, trotsatt det inte har godkänts av de sakliga fackorganen, eller att den vårdmetodenskall man nu använda, trots att det är någonfing som vetenskapsmännen inteställer upp bakom. Då tror vi att skulle behandla frågor som videfinitivt inte är kompetenta för. Det vore varken till fördel för de sjukaeller för några andra. Med dessa synpunkter ber jag att få yrka bifall till utskottetshemställan. Jagkan möjligen lägga till, att i del program som har lagt frampekar man också på områden där man anser att det behövs ytterligareutredningsinsatser och ytterligare forskning. Det gäller fördelningen avarbetsuppgifter mellan oHka delar av vården - mellan psykiatrisk länssjukvårdoch primärvård, mellan hälsovård och sjukvård å ena sidan och socialtjänst åden andra - det gäller utvärdering av olika psykiatriska vårdmodeller, detgäller i hög grad missbrukarvården, det gäller psykoterapin och det gällerpersonalens uppgifter inom den psykiatriska vården. Forsknings- ochutredningsarbetet kommer alltså att fortsätta. Det är möjligt att det då kommeratt visa sig att en del av de uppfattningar som hävdar här med såstor självklarhet och skärpa står sig, och i så fall skall naturligtvis deåtgärder vidtas som därigenom blir aktuella. 48JÖRN (vpk): Detta var en synnerligen avslöjandedeklarafion av socialutskottets ordförande. Maken till passivitet hos enansvarig politiker på detta vikliga område får man faktiskt leta efter. Jag kanknappast erinra mig alt jag har upplevt något liknande under mina här iriksdagen. En huvudlinje i hela attityd är altpolitikerna inte skall lägga sig i det här, för det har man experter somsköter. Det är de gamla hederliga konservafiva experterna som har dominerat dethär området , som vi skall förlita oss på. De slår för den beprövadevetenskapen. Vi skall helst inte diskutera den här saken alls, för då skapar visådana onödiga motsättningar. Vi skall inle diskutera medan del pågår utredningar. Men det mest beklämmande är alt tror på depappersprodukler som har kommit fram och som visat sig ha så ringa verkan. Somjag ser del är del ytterst angeläget att diskutera just det förhållandet attinte ens dessa pappersprodukter - som uttrycker en mild och myckel försiktigreformism på det här området, en långsam reformism i jämförelse med de flestaandra länder - tycks ha utvecklingen på sin sida. På område efter område inompsykiatrin är ju tendensen att förnyelsen stoppas upp, att den får svårarevillkor, att det på det vetenskapliga området är en tendens tillbaka mot ettförstärkande av den biologisk-medicinska och kemiska förklaringsmodellen. Detär den utvecklingen som oroar mig allra mest. Vi har alltså klara tendensertill atl det som ändå i sin försiktiga och relativt intetsägande form haruttryckts vara de politiskt ansvarigas vilja inte tycks bli genomfört. är avslöjande också ur en helt annansynpunkt, som på ett skrämmande sätt visar atl han har undgått att förstå vadden här problemafiken egentligen handlar om. Han blandar nämligen ihop mig medAnders - man undrar ibland vem han egentligen debatterar med. MenAnders är inte här, . Han talade i det förra ärendet,och del här är ett nytt ärende som inte alls handlar om samma frågor. Dethandlar inle om naturläkemedel, utan det handlar om en typ av behandling somtill själva sin princip och grundsats helt skiljer sig från kroppssjukvårdens.Del är klart att om jag skall opereras för blindtarmsinflammation, så kan jaginte kräva ett demokratiskt medinflytande över hur Operationen skall gå till. Idet stycket måste jag naturligtvis underkasta mig den sakkunnige specialistensbehandling. Men del är ju en helt annan sak när jag upplever störningar i mittsjälsliv, därför att dem kan jag icke komma till rätta med med mindre än atljag själv medverkar och intar en helt annan och skapande roll i processen. Detta är väl ändå någonting som har hunnit bli beprövadvetenskap ute i världen . Det trodde jag hade klart försig. Därför är jag mycket oroad när han likställer kroppssjukvårdens villkormed psykiatrins och när han begär att vi skall underlåta att ingripa mot t.ex. Ivångsmedicinering. I all sin undvikande försåtlighet var ju hans pläderingbl. a. en plädering för att vi skulle tolerera ivångsmedicinering mot Psykiatrisk hälso-och sjukvård m. m. Psykiatriskhälso-och sjukvård m. m. Detanser jag atl man under inga omständigheter bör göra -annat än vid mycketspecifika akuta orostillstånd där omedelbar fara för liv och hälsa föreligger.I sådana fall kan metoden försvaras, men icke som behandlingsmetod i denutsträckning som den nu praktiseras. Alltdelta visar att inle har förstått de kvalitativa skillnadernaoch de speciella problemen härvidlag. Jaghar medvetet valt att åberopa mig på förre överinspektören för den psykiatriskavården. Det är alltså i huvudsak hans värderingar och hans omdömen jag byggerpå, plus en del ting ur egen falabur, det skall erkännas. Därför tycker jag atldet är felakfigt när vill göra gällande atl vi bara har olikasätt att uttrycka samma sak och egentligen vill detsamma. Vi skall bara avvaktaexperternas ytterligare utredning, menar han. LarsLindhagen, förre överinspektör för den psykiatriska vården ilandet, efterlyste ju så sent som initiafiv av . Varförhänder del ingenting i ? frågar han direkt i en artikel i . Han måtte väl ändå litet grand veta vad han talar om, eftersom han ärspecialist på området, vilket jag naturligtvis inle är. Hans ord må väl ändågälla, dem kan väl inte vifta bort. Här måste sig: Anser atl även uttalande präglas avöverdrifter, felakfigheter och en känslomässig framställning av läget? Jagvill ställa en direkt fråga som jag önskar ett direkt svar på. Jag har detbestämda intrycket alt den utredning som sitter och sysslar med tvångslagstiftningeninom psykiatrin inte kommer atl lägga fram något lagförslag som på något sätt igrunden skiljer sig från den nuvarande lagstiftningen. Det kommer bara att blismärre justeringar. Jag vill därför fråga: Är det ochsocialutskottets uppfattning att det bör ske en drastisk reducering av antalettvångsomhänderlaganden eller är del del inle? Får jag , innan min tidär slut, säga att vi f. n. har 20 000 tvångsomhändertaganden . Ennormal och rimlig frekvens, med normala rättsliga indikationer, vore 500-600. 49 (): Jag förstår atl värjer sig mot atl bli jämförd med AndersGernandt, men ni är ju samma andas barn. Ni vill ju båda två att riksdagenskall ta ställning i rent vetenskapliga frågor. Del tycker jag inle attriksdagen skall göra. Vi kan diskutera vad som helst här i , och jaghar inte dragit mig för någon diskussion. Men vi bör hålla på, att ettställningstagande till exempelvis användningen av läkemedel är något somriksdagen bör låta bli. Niär också samma andas barn på det sättet att ni skäller på vetenskapsmän ochläkare. Men är del någon som råkar göra ett uttalande som ni gillar, drar ni erinte för atl åberopa den fina titeln. plockade fram enprofessor som har samma uppfattning som han och då är den professorn värd likamycket som alla andra professorer tillsammans. Och kom med en f.d. överinspektör och då duger den fina titeln. Det är ett ganska märkligtsätt all argumentera på. gjorde en mycket skarp åtskillnad mellankroppssjukvård och psykiatrisk vård. Han sade atl vid den psykiatriska vårdenmåste patienten medverka för att lösa problemen. Men det måste patienten göraäven inom kroppssjukvården, för att resultatet skall bli bra. gavalltså inget bra exempel på skillnaderna mellan kroppssjukvård och psykiatriskvård. Sedan påstod atl jag skulle ha sagt att maninle skall ingripa mot Ivångsmedicinering, ulan alt man skall ha just de reglersom vi nu har. Det har jag inte alls sagt. Delta hör ju till det som vi utrederf. Jag är, som myckel väl vet, anhängare av en minskning avtvånget inom vården. själv sade så här: Under inga omständigheterfår man ha Ivångsmedicinering. Sedan lade han till: I vissa fall kan detemellerfid försvaras. Det är ungefär den uppfattning jag har också- all man börundvika det, men i vissa fall kan del försvaras. Del var ingen ände på hur avslöjande milt anförande hadevarit och vilken enorm passivitet vi i utskottet hade visat. Men Svenssonvet ju alt jag har varit med om atl lägga fram ett lagförslag, som skulle haförstärkt rättssäkerheten inom den psykiatriska vården. Del var inte alls baramarginaländringar, men vi ansåg ändå, att man borde fortsätta att utreda justden del som rör den psykiatriska vården. Men redan i det förslag som lades framfanns påtagliga förbättringar av rättssäkerheten för de psykiskt sjuka -justsådana konkreta förslag som finns i er egen motion. De är väl inle bra bara närde läggs fram i er motion men dåliga när de finns i vår proposition, utan detfår väl ändå räknas oss fill godo att vi har lagl fram dessa förslag! De riktlinjer för den psykiatriska vården somsocialstyrelsen nu har lagt fram innehåller just precis de ändringar som JörnSvensson själv talar för. Är det inte litet svårt att blåsa upp sig till dennaoerhörda indignation, när de riktlinjer som ansvariga myndigheter och ulskollelställer sig bakom är just precis de riktlinjer ni vill ha? Visserligen villJörn dessutom ha ett uttalande om atl man drastiskt skall minskaantalet tvångsomhändertaganden och frågar om jag stöder del, men jag vill fördagen inskränka mig till att säga atl jag är anhängare av ett minskat tvång ochvill ha preciseringar på den punkten. Men jag anser mig absolut inte kompenlenlatl säga att bara 500-600 av de ivångsingripanden som sker inom denpsykiatriska vården är motiverade. Jag undrar: Vad bygger ettsådant uttalande på? Psykiatrisk hälso-och sjukvård m. m. 50JÖRN (vpk): Delta är förvisso beklämmande. Jag försökerställa frågor fill om var socialutskottet egentligen står ochhar för egentlig mening. Vad svarar han med? Jo, han svarar med att av migbegära en redovisning, som skall ge honom underlag för atl bedöma huruvidatvångsomhändertagandefrekvensen i är för stor. Jag tycker atl detnärmast är en oförskämd behandling. Det borde ni ha tagit reda på för länge Psykiatrisk hälso-och sjukvård m. m. sedan, ochGabriel fråga till mig avslöjar bara att ni inte ens har intresserat erför problemet. Ni har inte tittat ut över delta lands gränser. Ni har inlegjort några jämförelser med andra länders lagstiftning. Ni intresserar er inteför frågan. Ni tycker all det är fullständigt normalt med 20 000tvångsomhänderlaganden inom mentalvården i det här landet. Det är ju vad säger, och han försvararenvist sig och den svenska traditionella konservafiva psykiatrin mot varje formav kritik på den punkten. Del tycker jag är del allra mest avslöjande. Det ärGabriel , socialutskottet och som skall inhämtaordentlig information om detta - men jag kan hänvisa er till atl läsa t. ex.skrifter av professor , en av reformatorerna bakom den italienskapsykiatriska reformen, eller t. ex. verket Psykiatrin och samhället av GiovanniBerlinguer och . Det finns många skrifter där de här problemendiskuteras och där man kan se också hur det är i andra länder medtvängsomhänder-tagandena. Man kan se att del t. o. m. i - somGabriel är så föraktfull mot - och i ären oändligt mycket lägre frekvens av tvångsomhändertagande på psykiatriskaindikationer än vi har här i . Jag skall inte gå för långt i mina uttalanden på den härpunkten, men jag vågar påstå all är tämligen unikt på det här området.Och det märkliga är atl ni - trots påpekanden år i kammaren - tycksstrunta i att dra några slutsatser av det vi anför. Den stora italienska psykiatriska reformen tog fram enspeciell faktor, ett speciellt intressant tema, som jag tror är försummat här iSverige, och senaste inlägg om vad psykiatri är och inte är,vad psykiatriska problem är och inte är, avslöjar tydligt att han aldrig harställt sig några frågor om detta.