prot · G40987 · 1980-12-31 00:00:00 — Men detkanske infe var den artikelserien som affischerna från arbetsköparnas nyastepropagandaorgan syftar på? Det kanske i stället är utvecklingen pä fondbörsen man tänkerpå? Det är säkerligen infe bara utländska spekulanter som genom sina aktieköpfäft de genomsnittliga börskurserna att stiga pä nägra månader. Ävenökade inhemska köp har bidragit till kursstegringen, stimulerade bl. a. avregeringens olika lättnader fill aktieägare. Utdelningarna kommer också aftökas för mänga bolag - en tendens som ju bl. a. LO skarpt protesterat mot. förbättrar def i och för sig inte ett dugg läget förföretagen och inte heller för samhällsekonomin om börskurserna sfiger genomökad spekulation. Def kan tvärtom vara negativt ur företagens synpunkt,eftersom det medför ökade krav på höjda utdelningar. De som vinner äraktiespekulanterna. Denborgerliga regeringens politik under de år som gått har över huvudtaget inneburit ökade klyftor i samhället. De som redan har höga inkomster ochstora förmögenhefer har fått def ännu bättre. De som redan förut hade litet harfått det ännu sämre. Man kan därför inte diskutera den ekonomiska polifik somnu mäsfe föras utan att ge fördelningsfrågorna en viktig plats. Det ärnödvändigt att öka fillgången på varor och tjänster i samhället, aft ökaproduktionen. Def är nödvändigt aft stoppa ökningen av arbetslösheten ochbereda alla människor ett meningsfullt arbete. Det är nödvändigt atf stoppaprisstegringen och inflafionen. Men det är också nödvändigt att åstadkomma enmera jämn, en rättvisare fördelning av vad som flnns i samhället. Det är ett av skälen fill aft skatteflykt, skattefusk ochandra former av ekonomisk brottslighet måste attackeras på ett mycket härdaresätt än . Ett annat skäl härför är atf ett samhälle försumpas och såsmåningom gär under om det tillåter allsköns ornoral och brist på solidaritetaft breda ut sig. Ytterligare ett skäl till att skafteflykt och skattefuskmäste angripas är att det handlar om så stora belopp i inkomstbortfall för statoch kommun att def kan jämföras med underskottet i statens finanser. kommunisterna anser aft kampen motarbetslösheten, mot inflationen och mot den ekonomiska brottsligheten är destörsta problemen på det ekonomiska området. Om den kampen blirframgångsrik bidrar den också till atf lösa andra problem som finns ochsom infe får underskattas. Jag tänker dels på underskottet i affärermed utlandet, i den s. k. bytesbalansen, som uppgick till 20 miljarderkronor och som 1981 väntas bli ytterligare något större, dels på underskottet istatens finanser. Särskilt i ett besvärligt läge är def vikfigt atf ha enexakt uppfattning om hur stora svårigheterna är. Man får varken över- ellerunderskatta dem - då riskerar ju politiken att bli felaktig. Vad gällerunderskottet i statens finanser har man anfört siffror pä mellan 60 och 68miljarder kronor för det kommande budgetåret, alltså 1981/82. Räknat päkalenderår brukar man anföra i underskott och 64miljarder kronor . Defta gäller alltså statens inkomster och utgifterberäknade pä eft något egendomligt sätt, som befraktar utlåning som en utgiftoch inte tar med hela överskottet i socialförsäkringssektorn. Räknar man istället den totala offenfiiga sektorns inkomster och utgifter - vilket mäsfevara riktigare -redovisas ett underskott på 1980 och 27miljarder kronor 1981. Det är mycket pengar det också, men väsenfiigt mindre änvad som vanligen brukar figurera i debatten. Det kan vara intressant att jämföra vad som på olika sättförsvinner i skattesystemet genom de nuvarande avdragsreglerna och genomskattefusk med detta underskott för den offenfiiga sektorn. De samlade avdrageni skaftesystemet uppgick till inte enligtriksrevisionsverkets statistik. En del avdrag måste vara kvar, men om man införeff rimligare avdragssysfem på det sätt som vpk föreslagit och som ocksäLandsorganisationen föreslagit i sitt skatfeprogram, kan statskassan tillförasförsiktigt räknat ett belopp pä 5 ä . Hur mycket som försnillas genom rent skattefusk vet maninte med säkerhet, men i uppskattningar har angivits summor om 30-40 miljarderkronor. Här finns alltså att ta in fill statskassan, omman räknar sä försiktigt som i genomsnittlig skatf. Def är ju, som vihar hört, idealet för den borgerliga regeringen. Lägger man härtill de miljarderi arbetsgivaravgifter, som företagen nu smiter ifrån, sä har man ett sammanlagtbelopp på . För vår del anser vi att man kan accepteraskatteflykt och skattefusk. Regeringen har tvingats till vissa åtgärder, men vadsom gjorts är helt otillräckligt. Jag skall inte här läsa upp valdautdrag ur exempelvis serie om deklarationsproffsen, men alla bordeinse hur förödande det är för den allmänna ekonomiska moralen atf personer somhar höga inkomster och stora förmögenhefer utnyttjar den nuvarandeskattelagstiftningen på sätt som sker. Jag skall i def sammanhanget bara anföra en konkretuppgift, som är belysande. Den är hämtad ur senasteundersökning av taxeringsstatistiken, och den visar att i inkomstgruppen medbruttoinkomster , de s, k, föriustavdragenuppgick fill eft medelvärde av . Var och en som jämför dessa siffror-bruttoinkomsterna för de här personerna låg alltså mellan 200 000 och 500 000kr., men enbart förlustavdragen var i genomsnitt . -inser afteft skattesystem som tillåter något sådant inte kan vara rimligt ellereffektivt. Angrip alltså skafteflykt, skattefusk och andra typer avekonomisk brottslighet! Här flnns stora reserver att ösa ur för att täckaunderskottet i statens finanser. Stat och kommun åsamkas ocksä stora utgifter genom attingen effektiv polifik förs av den nuvarande regeringen vare sig mofinflationen eller mot spekulationen. Varje procentenhet som man kan nedbringaprisstegringen med innebär atf statskassan kan spara 1,7 miljarderkronor. Omvänt innebär inflafionen stora kostnadsökningar för säväl stat somlandsting och kommuner. beslutade att höja diskontot fill . Bakgrunden var den spekulation som bedrevs i endevalvering av den svenska kronan. Bakgrunden till detta i sin fur har delvisbelysts i inlägg här fidigare. Denna spekulation tog sig bl.a. de formerna aft svenska exportföretag lät betalning för exporterade varorstå kvar i utlandet. Andra företag som hade skulder i utlandet betalade avdessa . Regeringen gjorde ingenting för att komma till rätta med dennaspekulation i en nedskrivning av kronans värde, en spekulation som innebar attriksbanken förlorade valutor. ansåg def dä nödvändigt med enchockhöjning av räntan. Exakt vilka de spekulanter var som drev framräntehöjningen har inte klarlagts, även om och regeringen säkert veten del om den saken. Men helt klart är atf def framför allt handlade om svenskastora kapitalistiska företag som bedrev denna skändliga hantering. Enligt finansutskottet kan de sammanlagda effekterna avräntehöjningen på statens finanser beräknas till ca i ökadeutgifter och minskade inkomster för /82. Men härtill måsteläggas ytterligare ett anfal miljarder i ökade kostnader för kommuner ochlandsting. En spekulation av den här typen kan när som helst upprepas. Det ärdärför nödvändigt aft valutaregleringen skärps så aft spekulanterna inte fårfritt spelrum. Räntehöjningen driver ytterligare upp priser och hyror.För deklarationsproffsen spelar den däremot ingen negativ roll, det blir baraännu större avdrag. Höjda räntor har en alldeles tydlig negativfördelningseffekt - de lägger ännu större bördor på låginkomsttagare,pensionärer, barnfamiljer, lönarbetande och studerande ungdomar men ökarytterligare inkomsterna för de rika i samhället. Hederlig produktivföretagsamhet försväras genom räntehöjningen, medan finansiella placeringar ochspekulation gynnas. Jag har med hänsyn till detta svårt att förstå att inte riksdagenkan samla sig till ett ordentligt uttalande om att räntan mäsfe sänkas. En effekt av räntehöjningen är som sagt att den försvårarproduktiv företagsamhet, som den ytterligare gynnar spekulation ochplacering som räntebärande penningkapital, Defta är ju ett allmänt fenomen sompräglat den svenska ekonomin , Def råder ingen brist på kapitali landet. Tvärtom, Det finns eft överskott av kapital. Men detta satsas framförallt i spekulation i olika typer av förmögenhetsobjekt som vänfas stigaytterligare i pris och i utlåning pä olika marknader - vita, grå och svarta-till höga räntor. Detta leder till ytterligare snedvridning av ekonomin,eftersom de genom spekulationen och inflationen uppblåsta förmögenhetsvärdenaställer krav på avkastning. Ju längre defta får fortgå, desto mera osunt blirhela det ekonomiska klimatet. Ett uttryck för att det finns gott om penningkapital, omlikvida medel, är de uppgifter som finns om företagens likviditet. Det rör sigolika månader om summor på som företagenalltså disponerar men infe sätter in i investeringar i maskiner, råvaror ocharbetskraft. En stor del av medlen används i stället för finansiellaplaceringar. Det anses ge högre vinster än om kapitalet sätts in iproduktionen. Det är en viktig fråga att i stället mobilisera dessamedel, sä aft de investeras och leder till en ökning av produkfionen. En metodär det förslag vpk ställt att def bör ske en avsättning till vinstfonder ävenav vinster, att detta kompletteras med en indragning av överlikviditetfrån storföretagen och aft medlen i vinstfonderna används för att skapa nyasamhällsnytfiga arbeten. Eftersom de privata kapitalistiska företagen ärovilliga aft satsa i utvidgningar eller i ny företagsamhet mäsfe enligt vårmening stat, landsting och kommuner gå in. Varken borgarna eller socialdemokraterna i finansutskottetgillar emellertid defta förslag. Hur de själva konkret vill bära sig ät föratt öka produkfionen får vi emellertid veta väldigt litet om. Allmänt talar deom höjd lönsamhet, dvs. atf de kapitalistiska företagen skall säkras högreprofiter. Men föratt en sådan metod skall ge effekt måste tydligen de industriella profiternahöjas fill en nivå som ligger över de nuvarande ockerräntorna på lånbartpenningkapital. Men är detta ett godtagbart och uppnåeligt mål? Vi anser intedet. Det skulle innebära en mycket kraftig omfördelning till kapitalets fördel,ännu kraftigare än vad som ägt rum av borgerlig regering. En mera realistisk linje och en linje som är bättre urfördelningssynpunkt är följande: Ingrip mof spekulationen, mof skafteflykten,mot skattefusket. Genomför en effekfiv polifik som stoppar prisstegring ochinflafion. Sanera hela det träsk som tillåtits uppstå medfinansbolag, kreditkorfsförefag, ockerräntor. Mobilisera def storalikvidifetsöverskoffet hos företag och vissa enskilda för samhällsnytfigproduktion. Om det nu är eff stort avstånd mellan avkastningen påindustriinvesteringar och de räntor kapitalet kan fä vid utlåning på mer ellermindre ljusskygga marknader, så menar vi alltså att den riktiga polifiken mästevara atf pressa ned förtjänsterna pä spekulation och finansiella placeringar.Kapitalisterna skall helt enkelt tvingas aft pruta på de högt uppskruvadeprofifkrav som de har . Det bästa sättet atf minska det stora underskottet ibytesförhållandet med utlandet måste vara atf dels öka produktionen inomlandet, dels ingripa med olika åtgärder mof den stora importen. Eftersom dettaunderskott utan tvivel är ett stort problem anser vi det berättigat ochnödvändigt med en importreglering. Import av lyxvaror bör dessutom beläggas meden särskild skatt. Det handlar emellertid när det gäller importen inte bara omvaror för konsumtion. Införseln av insatsvaror till industrin har ocksä ökatkraffigt. De stora företagen har minskat sina inköp inom landet - vilket skapatproblem för småföretagsamheten - och importerar nu i stället en rad produkter.Detta är kanske förmånligt ur företagens egen begränsade synpunkt, men detskapar problem för samhällsekonomin. Här måste en förändring ske. Denna stora import av råvaror och insatsvaror tillindustrin är ocksä ett av skälen fill att regeringens linje att lyfta Sverigeur krisen genom en s. k. exportledd expansion inte kan lyckas. Det är juframför allt verkstadsindustrins export man vill öka. För verkstadsindustrinär emellertid läget det att om exporten ökas med så ökarimporten av råvaror och insafsvaror med . Handelsbalansenförbättras alltså inte särskilt mycket. Därtill kommer att en rad andra länder försöker genomförasamma konststycke, alltså aft öka sin andel av världshandeln i då 25miljoner människor går arbetslösa i de kapitalistiska staterna i ochNordamerika. Vad säger aft just skall lyckas? Även i värt land väntar ju den borgerliga regeringen attarbetslösheten skall öka kraffigt. Eller rättare sagt: Även i vårt land driverden borgerliga regeringen en sådan polifik att arbetslösheten kommer aft ökakraffigt . Det har talats om en ökning av den öppna arbetslösheten med60-70%. Redan nu är siffran för de öppet arbetslösa 108 000. Härfill kommer de118 000 som är sysselsatta i olika slag av AMS-verksamhef. Vidarefinns det ytterligare över 300 000 kvinnor, som är hemarbetande men som villha eft arbete ute i förvärvslivet. Lägger man härfill dem som tvingats taförtidspension av arbetsmarknadsskäl och som alltså annars skulle ha varitarbetslösa, de många handikappade som inte bereds en meningsfull sysselsättningosv., så kommer man upp fill en summa av 800 000-900 000 människor, som ställtsutanför det ordinarie produktionslivet. Och denna siffra räknar regeringen cyniskt med skall ökasytterligare! Svenska folket måste säga ifrån så att det hörs aft man inteaccepterar ytterligare arbetslöshet! Läget är redan mycket svårt, särskilt förungdomen och alldeles särskilt kanske för de unga kvinnorna som tvingas gå ufanfast anställning. Och svårast är läget i nägra av skogslänen, i med 6231 öppet arbetslösa och i med 9 632 öppet arbetslösa. Vad är defför framtid vi bjuder våra ungdomar! Det är ansvarslöst av regering och riksdagatt godkänna en politik som innebär kraftigt ökad arbetslöshet. Def går attskapa flera jobb. Det är en fråga om vilken politik man vill föra. Den borgerliga regeringen styr emellertid medvetet motökad arbetslöshet. Man har redan skurit ned den statliga budgeten. Omsfafsskuldräntorna borträknas har staten en minskning av sina utgifter för år1980 . Och minskningen beräknas fortsätta . Den offentligasektorn attackeras alltså med framgång. Regeringen följer den huvudriktning ipolitiken som kräver. Och verkningarna blir deavsedda, nämligen en ökning av arbetslösheten. Def är nödvändigt atf säga några ord till debatten om dens. k. offenfiiga sektorn. Dennas fillväxt ges nu skulden för landefs ekonomiskaproblem. Det är en grund och felaktig uppfattning. Det flnns naturligtvis fleraorsaker till tillväxten av den offenfiiga sektorn. Några av de viktigaste ärföljande: Den kapitalisfiska våldsapparafenhar byggts uf. Det gäller militär, polis och domstolar. Staten har tvingats gå in med olikaåtgärder för att söka lösa de växande motsättningarna inom kapitalismen och se tillatt reproduktionsprocessen om möjligt kan fortgå på en utvidgad nivå. Statentillhandahåller därför kapital gratis eller fill låg ränta. Den ger storaskattelättnader till de kapitalistiska företagen och t. o. m. direkta bidragför att hålla profitkvoten uppe. Staten svarar för de allt större kostnadernaför kommunikationer, bostäder m. m. som behövs för atf en produkfion skallkunna fortgå. Staten svarar också för en allt större del av kostnaderna förforskning och tekniskt utvecklingsarbete liksom i växande grad ocksä förarbetskraftens allt större utbildningskostnader. Den offentliga sektorn har av olikaskäl övertagit stora delar av vad som kallas reproduktionen. Det ärsammanfattningen av alla aktiviteter och sysslor i och utanför hemmet genomvilka arbetaren infe bara kan inställa sig frisk och kry fill kapitalistiskutsugning utan också i sinom tid sända nya arbetare i nästageneration till samma verksamhet. En del av denna reproduktion har nuövertagits av privat företagsamhet - färdiglagad mat, bakverk,konfektionskläder osv. Andra delar har kommit att ingå i den 3 protokoll 1980/81:87-88 offentligasektorn - stora delar av sjukvården, en växande del av åldringsvården osv. Olika typer av transfereringar ellerinkomstöverföringar har tillväxt starkt. Det handlar dels om de väldiga summorav statsmedel som getts eller lånats till näringslivet -sammanlagt -, dels ominkomstöverföringar till hushållen i form av barnbidrag, bostadsbidrag osv. När man ställer den offentliga sektorn i motsättning tillindustrin är detta helt falskt. Den moderna industrin hade över huvud tagetaldrig kunnat växa fram utan en stark tillväxt av den offentliga sektorn.Arbetare och tjänstemän måste ha bostäder, skolor, sjukvård, åldringsvård osv.Och deffa svarar den offentliga sektorn för- i varje fall . verkardet ju som om det privata kapitalet anar profitmöjlighefer också i dessaverksamheter och därför driver en kampanj om deras privafisering, som detheter. Vpk ställer krav om en fortsatt och planmässig utbyggnadav de socialt viktiga delarna av den offenfiiga sektorn. Vi kräver enny industrialiseringspolifik som stoppar den pågående avindusfrialiseringen avSverige och i stället skapar 100 000 nya arbetsfillfällen inom industrin under1980-falet. De här bägge kraven måste förenas och bli led i en långsiktigutveckling av ekonomi. De betingar varandra ömsesidigt. Utan utbyggnadav den offenfiiga sektorn blir det svårt att utveckla industrin. Ufan en fortsattindustrialisering blir det ingen fast grund för att bygga ut den offentligasektorn. Detta gäller både ur ekonomisk synpunkt och socialt. Det gäller att komma bort från den enbartkonjunkturbetingade polifiken och i stället få till stånd en långsikfigplanering med samhällsorganen som sammanbindande kraft. Det gäller aft ha ettperspektiv, åtminstone omfattande hela 1980-falet. I detta perspektiv för vpkockså fram kravet på en minskning av arbetstiden till . Deftaär motiverat av flera skäl. Det ger flera arbetstillfällen i samhället, och defger en lättnad för de arbetande, som i många yrken är mycket hårt pressade.Om en klok politik genomförs har vi råd med denna storareform. Jag yrkar bifall till samfiiga vpk-motionersom nu är i fräga i finansutskottets betänkande. 11KJELL-OLOF () replik: Jag hade en sak aft säga fill C.-H.Hermansson. Han noterade alldeles rikfigt att finansutskottets ordförande gångpä gång infe bara utfärdade inviter fill socialdemokratin utan rent av inbjödtill omfamningar. För atf inget missförstånd skall råda om hur jag uppfattarde här utsträckta armarna, skall jag tala om för C.-H. att jagupplever dem som det slags omfamning som en drunknande gör när han tycker sigskymfa en räddare i nöden. Om det verkligen behövs, kan jag tillfoga attsocialdemokratin infe tänker låta sig dras in i den dödens närhet dit denborgerliga regeringen är på väg i det djupa vattnet. Så får stå kvar med sina utsträckta armar,eftersom den enda och uteslutande avsikten är att försöka hindra regeringenfrän en kollaps. 12 (vpk) replik: Herr falman!Defta är ingen replik till ufan bara ett uttalande av omdömetatf det var en klok och bra deklaration som han gjorde. Och jag tror att detvar bra aft den kom i den här debatten, efter alla de kärvänliga omfamningarnafrån . Situationen kunde ju annars lätt missförstås. 13LARS (): Jag tror inte att kommer attuppfatta mitt anförande som ett försök fill omfamning. Orsaken fill def är atfjag har precis motsatt uppfattning om vem det är som sträcker upp sina armar urvaken. allmänpolitiska debatten för några veckor sedanpekade jag ju på den stora motsättning som råder mellan de krav som detaktuella ekonomiska läget ställer och den ideologi på vilken socialdemokraternagrundar sin polifik. Den polifiska verkligheten kräver lägre statsutgifter ochsänkta marginalskaffer, de politiska lärosatserna föreskriver fortsattsocialisering av medborgarnas inkomster via skattehöjningar och fortsattutbyggnad av den offenfiiga sektorn. I hela plågas socialistiska parfier av despänningar som uppkommer fill följd av konflikten mellan föråldrade teorier ochden aktuella verklighetens krav. Världen över kan vi iaktta en återgång fillmarknadsekonomins principer. Allt fler blir på det klara med att def bästasättet att råda bot på industriländernas nuvarande ekonomiska svårigheter äratf skära ned pä de offentliga utgifterna, atf sänka skattetrycket och attminska den statliga centralstyrningen av def ekonomiska livet. För oss moderater är detta inga nya tankar. Det är idéeroch polifiska förslag som vi länge har drivit. Men för svenska socialdemokraterinnebär de en fullständig omvälvning. Den har inletts bland socialdemokrafiskaekonomer, som vi kunde se i en arfikel i , även om detsom en belysning fill min tes om motsättningarna inom partiet i går kom ettekonominlägg med motsatt inriktning i samma tidning. Men sex är ju ändå fler änfem. Omfänkandet går då trögare bland socialdemokrater här iriksdagen. Och jag är rädd att det inte alls påbörjats hos densocialdemokratiske parfiledaren, som ju numera inte ofta är på plats och kanfölja den inhemska debatten i ekonomisk-politiska frågor. Socialdemokraternas partimotion om den ekonomiskapolitiken liksom deras reservation i finansutskottet inrymmer vissa trevandesteg i en riktning som kan tyda på en nyorientering. är def infe längre iförsta hand fråga orri att stimulera sysselsättningen med anledning avkonjunkturnedgången -tvärtom skjuts kampen mot inflationen i förgrunden.Äntligen erkänner man att de höga marginalskatterna verkar uppdrivande pä löne-och prisutveck- lingen.Det heter också att budgetunderskottet måste minskas och aft nedskärningar påutgiftssidan inte kan uteslutas i det sammanhanget. Men nytänkandet sträcker sig tyvärr inte ända fram fillåtgärdssidan. tror socialdemokraterna att inflationen kan bekämpasmed prisregleringar. Hade det varit så lätt att stoppa inflationen som attförbjuda den genom lagstiftning, hade def ju gjorts för länge sedan. Päskatteområdet talas det försiktigt om värdet av sänkta marginalskatter, mensamtidigt föreslås införandet av nya skatter, som promsen,- och höjning avandra skatter, bl. a. genom att avskaffa skatteskalans inflafionsskydd.Fortfarande tror man att eft ökaf bostadsbyggande erbjuder en väg ur krisen,trots aft vid det här laget alla obundna, sansade bedömare har klart för sigatf efterfrågan på bostäder kommer att utvecklas svagt som enföljd av långsam befolkningstillväxt, minskande boendesubventioner och växandeuppvärmningskostnader. Vad programmet mot inflafionen beträffar harsocialdemokraterna i sin reservation t. o. m. behållit det uttalande frånpartimofionen som vid en presskonferens lär ha betecknat somett olycksfall i arbetet, nämligen att "det enda effektiva inflationsskyddetär att eliminera inflationen". Denna snusförnuftiga rekommendation är på något sättbetecknande för socialdemokraternas ekonomiska politik av . Den kan bästbeskrivas som att vilja men inte kunna. Eller mera exakt; att nästan vilja menabsolut infe kunna. Den borgerliga majoriteten i finansutskottet noterar öchvälkomnar tecknen på ett nytänkande från socialdemokratiskt håll. Vi försökerockså ge litet hjälp på vägen genom att peka på de motsättningar som dröjer sigkvar. Som när man säger sig vilja bryta upp olika indexbindningar på budgetensinkomstsida men ändå förordar en återgång fill ett fullständigt genomslag förkonsumentprisindex på pensionsbeloppens utveckling. Eller som när man säger sigvilja minska budgetunderskottet och ändå infe lägger något konkret förslag iden riktningen. Def har sagts atf regeringens budgetförslag infe innehöllnågot nytf, något som kunde råda bot på våra ekonomiska svårigheter. Detta serjag närmast som ett tecken på hur snabbt värderingarna har ändrats. Def är ändåen kraftig kursomläggning när statsutgifterna från en real ökningstakt under1970-talef på nu växer med och - om man räknar borträntorna på statsskulden - faktiskt sjunker. Till , som i sitt anförande - vilkensvartmålning, för resten - ondgjorde sig över att budgetunderskottet fortsätteratt växa, vill jag säga att långt mer intressant är atf följa statsutgifternasutveckling.