prot · G409161 · 1980-12-31 00:00:00 — Den borgerliga uppläggningen inför valen 1976 och 1979 har således varit Denekonomiska niycket likartad, och det gradvisa sammanbrottet för deborgerliga treparti- politiken m m regeringarna har vid bådatillfällena följt ett likartat mönster. bättreknappast att upprepa. Det här kan man aldrig göra en tredje gång, så att säga.Det är bra det, ty konsekvenserna för landet blir ytterst allvarliga. Det ärfarligt att låta regeringsmakten förfalla. Den borgerliga regeringsperioden har i framför allt tvåavseenden varit till skada för landet. Den sammanfaller för det första med en mycket allvarlig försämring av den svenska ekonomin. Visst måste man beakta den internationella krisens verkningar, det har vi hört mycket om . Visst måste man beakta de svåra strukturproblemen för svensk industri, gärna också de särskilda svårigheter som löneökningarna 1975 och 1976 skapade. Allt detta måste man ta hänsyn till. Likväl kan inga förklaringar - goda förklaringar eller bortförklaringar - dölja att de borgerliga regeringarnas oförmåga, deras inre splittring, deras återkommande handlingsförlamning spelat en avgörande roll för att ekonomi ser ut som den ' gör. I nära har haft huvudansvaret för denekonomiska politiken. Det har gått eländigt. , som framför allthar tagit upp de ekonomiska problemen, har redovisat den serieav misstag, misslyckanden och felbedömningar som kantar ekonomiskapolitik. När nu lämnat regeringen, har det skett i ett läge dåSverige har uslaste statsfinanser. Industriinvesteringarna ligger långtunder nivå, arbetslösheten ökar, reallönerna minskar och inflationenför dagen ligger på . Den kompletteringsproposition vi på något sättbehandlar är ett hjälplöshetens dokument. Den har ingen förklaring till varfördet gått så dåligt, så mycket sämre än vad regeringen själv har förutspått. Denredovisar icke någon ekonomisk politik. Det ärett uselt fögderi som moderaternalämnar efter sig, och jag förstår att marken brände under fötterna.Moderatledaren upphävde något av ett anskri den dag den nya regeringen bildadesöver att han icke fått någon efterträdare i den nya regeringen. Men sedan hanunder dessa år fått rumstera om i ekonomidepartementet, finns det inte myckettill ekonomi kvar att vara minister över. Eller kanske han med sin klagan villesöka inträde i onödigförklarades protestorganisation. Sopor kallad påsina håll. Det må vara honom väl unt, men det svenska folket kommer under mängaår att få reparera skadorna av det ekonomiska vanstyret detmoderata samlingspartiet satt i regeringsställning. Den härtiden har för det andra varit skadlig för politikens anseende. är underdessa år som ordet politikerförakt vunnit anklang. påregeringen, numera klagar man över politikerna, måhända därför att det inte finnsmycket till regering att klaga på eller därför att missnöjda borgare 96 vill inbegripa även osssocialdemokrater i fördömelsen. överseende med att politiker gör fel . Men de kräveratt en regering skall regera. De vill ha raka och rena besked och de villslippa evinnerligt käbbel. På dessa punkter har de borgerliga regeringarnasvikit dem, och då reagerar de med misstro. Efter dessa av borgerlig majoritet iSveriges riksdag kan man sammanfatta: En borgerlig trepartiregering kan icke ge landet enpolitisk ledning. Två gånger har man försökt. Båda gångerna har regeringenbrutits sönder, efter ett för landet mycket dyrbart misslyckande. De borgerliga partierna kan bara nå majoritet i om de möter väljarna splittrade, med löften riktade till olikamedborgargrupper, förenade endast i motståndet mot socialdemokratin. Den borgerliga splittringen är således en förutsättningför en borgerlig valseger, Samma borgerliga splittring undergräver emellertiden borgerlig regerings möjligheter att reagera. Slutsats och lösning på detta dilemma; behöver ensocialdemokratisk regering. Låt mig, herr talman, återvända till ochhans beskrivning av den borgerliga samling som till hela sin innebörd är ennegation - idén om en politisk samverkan varifrån socialdemokratin ärutesluten. Denna negafiva karaktär, enligt Wigforss, "är svaghet i en tiddå nästan alla klasser och grupper i samhället ha ätt kämpa med nyasvårigheter, skapade av nya förhållanden, och se nya utsikter skymta till ettbättre och tryggare liv, om blott möjligheterna tagas till vara. Det är därförsocialdemokratin vågar hoppas, att den borgerliga samlingen skall få vika itävlan med en folklig samling kring positiva mål." Denna iakttagelse gjorde för 45 år sedan.Den gäller även . Socialdemokratin företräder en folklig samling och enbred, folklig reformpolitik. har det utbrutit endebatt om vem som är liberalismens sanna företrädare i svensk politik. Det fårde närmast berörda herrarna och damerna göra upp inbördes, men någrakommentarer skulle jag ändå vilja foga till denna debatt. Det är nämligen inte första gången som gersig ut på den idéhistoriska galejan. sökte han göra gällande attmoderata samlingspartiet egentligen är den rätta förvaltaren av Per AlbinHanssons folkhemstanke. Det har han upphört med, sedan börjat öppetangripa en del av de reformer som brukat hänföras till grundstenarna ifolkhemmet. framställer sig i stället som rättaarvtagare. Så sitter med en tass i varje syltburk i denidéhistoriska debatten. Det egendomliga är att moderatledaren aldrig åberopar sinaegna företrädare i högerpolitiken. Vi uppbyggs aldrig med citat av ArvidLindman, eller . Jag har aldrig hört enenda gång citera något tankedigerford av . Den ekonomiska politiken, m: m. 7 protokod 1980/81:161-162 Den ekonomiska poUtiken, m. m. Den svenska högerns historia är inte särskilt ärofull. Skulle manvilja citera vad högerns företrädare har sagt om den polifiska demokratin, denlika rösträtten, strejkrätten, fackföreningarna, den sociala välfärden, skulleman mycket lätt kunna ställa samman ett verkligt skräckkabinett av klasspolitikoch allmän förstockelse. Det bryr vi oss sällan om. Men det blir litet välmagstarkt när moderatledaren så öppet redovisar sin idéhistoriska okunnighet. var vår motståndare. Vi tyckte att han imånga avseenden var alltför konservativ. Det är likväl uppenbart att hantillförde den svenska liberalismen några mycket betydelsefulla element. För detförsta anslutningen till en modern konjunkturpolitik, som i Keynes efterföljdanvände en aktiv statlig politik för att utjämna konjunktursvängningarna. Påden punkten var både politiskt och vetenskapligt en vägröjare, detmåste även en politisk motståndare erkänna. För det andra genom att visa attliberalismen låter sig väl förena med en social välfärdspolifik. Där fullföljdehan en liberal idétradition som återfanns hos och T. H. Greenoch dennes idé om den positiva friheten. På båda dessa punkter utsattes BertilOhlin för intensiva och illvilliga angrepp av den svenska högern. Detta bör irättvisans intresse framhållas. representerar ett slags liberalism, men det ären gammaldags liberal idétradition. Den är för det första klart intressebunden.Det är alldeles riktigt när en av kammarens ledamöter, , nyligeni en arfikel påpekar att i valet mellan olika frihetsintressen "klappardet moderata hjärtat för människor på livets solsida. I byggfrågor tänker manpå den enskilde markägaren och glömmer alla andra, i alkoholfrågor tänker manpå de skötsamma och glömmer människor på väg in i missbruket osv. Den moderatafrihetslidelsen gäller de välanpassade och de välbeställda." Och hananklagar för att föra en ohämmad intressepolitik för de högainkomsttagarna. Det kan jag instämma i. Dessutom har den gammaldags liberalismens och högernsrepresentanter i olika länder blivit alltmer doktrinära, alltmer hårdhudade isina krav på en renodlad marknadsekonomi. Det är i liberalismens namn som manangriper den offentliga sektorn, välfärdspolitiken, inkomstutjämningen, stödettill sysselsättningen. liberalism hämtar sina idéer från sådanaprofeter som . Han var aktiv , och hans bok träldom delades ut gratis bland amerikanska studenter . Mennu är han tillbaka på arenan, och för mindre än sade han attmarknadshushållning bygger på att man undertrycker vissa naturliga instinkterhos människorna. Man måste undertrycka medmänsklighet, solidaritet ochmedkänsla och ersätta dessa känslor med abstrakta regler och skydd för privatäganderätt, avtalsrätt och fri konkurrens. Annars fungerar intemarknadshushållningen. och i än högre grad , som alltmer blivit den gammaldags nyliberalismensideologiska centrum, ger nu detta idéarv allt större utrymme. Då riktar man sigi själva verket mot själva grundvalen för de idéer som vi brukar förbinda medfolkhemstanken och. såvitt jag förstår, också med socialliberalismen. Man villegentligen förkväva något av det som vi upplever som de mest grundläggandegemensamma värdena i en demokrati, nämligen människors vilja att samverka sommedborgare i ett solidariskt samhälle. Trots att de flesta människor säkertförstår att en av nationens viktigaste tillgångar är människors beredvillighetatt känna samhörighet med andra grupper, trots att de flesta människor säkertinser att vi solidariskt måste bära de uppoffringar som kan föra oss ur denekonomiska krisen, så företräder och arbetsgivarna en renkonfrontationspolitik, en politik som gynnar de starka, de välbeställda, deframgångsrika, på andra människors bekostnad. Skulle vi välja den vägen iSverige, så fördjupar vi bara den ekonomiska krisen i vårt land, därom är jagfullständigt övertygad. Vi socialdemokrater kan i varje fall hoppas att vårenspolifiska händelseförlopp, liksom den idépolitiska debatten, skall ha väcktfolkpartiet och en del i till insikt om vad den svenska högern egentligenstår för och alltid har stått för. befann sig den svenska högern i enpolitisk ökenvandring. Det var en gynnsam tid för och de svenskamedborgarna. De svenska mittenpartierna har till sitt eget förfång ställt sigalltmer under högerns inflytande. Det vore väl, om de äntligen hade kraft attbryta sig loss. Det ser dess värre inte särskilt hoppfullt ut, när man läserden inbördes brevväxlingen mellan "Käre " och "TillgivneThorbjörn" och lyssnar till en del av vad som uttalats i denna debatt. Socialdemokratins framtidssyn kan enkelt beskrivas genomatt man vänder på Hayeks definition av nyliberalismen. Vi anser inte att manbör undertrycka medmänsklighet och solidaritet. Det är egenskaper som tvärtombör uppmuntras. Det beräknas snart gå 25 miljoner människor arbetslösa iindustriländerna, främst är det ungdomar. En stor del av en ungdomsgenerationkommer ut i känslan av att inte vara önskad. Vi vet ännu mycket litet om delångsiktiga effekterna för hela samhällsklimatet som denna ungdomsarbetslöshetkommer att få. I dess spår ökar utslagning, drogmissbruk, främlingskap. Detbehövs väldigt mycket av just medmänsklighet för att vi skall klara deproblemen. Människor lever i vårt land. Allt större grupper avfolket når 80-85-årsåldern. Med åldern följer skröplighet, sjukdom, behov avvård. Dessa människor, som byggt upp vårt samhälle, är nu när de är gamla ochutanför produktionen inte lönsamma på marknadens villkor. De är inte hjälpta avnågon premiering. De behöver mycket medmänsklighet, givetvis av anhöriga, menockså av sjukvården, långvården, hemsamariterna-all den medmänsklighet som rymsinom den av så förkättrade gemensamma sektorn. Den friheten för desjuka når vi aldrig, om inte också de välbeställda är beredda att acceptera deninskränkning av friheten som det innebär att betala skatt. Detsamma gäller de handikappade. Om det finns något områdedär vi i verkligen varit föregångare, så är det i stödet till dehandikappade. Den ekonomiska polinken, m. m. Den ekonomiska politiken, rn. stöder de handikappade, inte bara för att ge vård, utanockså för att försöka ge utbildning, arbete, bostad, kultur, möjligheter att fåleva och arbeta tillsammans med andra. Detta är frihet-frihet förde annarssvaga att mera få forma sitt eget liv. Det klarar ingen marknadshushållning,och vi märker dess värre hur egoismens snåla vindar börjar blåsa kring stödettill de handikappade. Men då kväver man frihet för enskilda människor. Skall vi få fart på , då behövs solidaritet. Dåräcker det inte att ge förmåner till de redan välbeställda, framför allt tilldem som tjänar . och mer, som stått här och argumenteratför . Då räcker det inte att dela ut individuella förmåner på andrasbekostnad. Då måste vi ha förmågan att gemensamt bära bördorna för attrekonstruera den starka ekonomi som den borgerliga regeringen i så hög grad,genom sin oskicklighet, förstört. När vi talar om att satsa pä forskning och tekniskutveckling, på att åter få fart på byggandet i landet, på att tryggaråvaruförsörjningen till vår skogsindustri, på att gemensamt tryggakapitalbildningen för framtidssatsningarna, så är allt uttryck för den enklatanken, att landet bygger vi gemensamt på solidaritetens grund. Den s. k. nyliberalismen, som egentligen är enutomordentligt gammaldags ideologi, bygger enligt min mening på en förkrymptmänniskosyn. Den utgår ifrån att det i stort sett bara är ekonomiskabevekelsegrunder som styr människors handlande. Den tycks tro att det nästanuteslutande är egoismen som driver människorna. Vi socialdemokrater har en mera öppen och generös människosyn.Vi tror att man också måste satsa på de sidor hos människorna som har att göramed hänsyn till andra, inlevelse i andra människors villkor, solidaritet ochgemenskap. AnL 53LARS (vpk); Den gångna helgen var som bekanthänryckningens tid. Men sällan har väl det svenska folket haft mindre att jublaoch hänryckas över än situationen just . Den kan de i hög grad tacka deborgerliga regeringarna för. Under de år som vi nu dragits med sådanaregeringar har nämligen: densociala omsorgen försämrats. Det mesta av detta beror på förslag från de borgerligaregeringarna och på polifiska beslut av deras hårt piskade ochpinade riksdagsledamöter. Matsubventionerna har minskats med ,och momsen på maten har höjts med . Därför har också matpriserna ökatmycket kraftigt.Bostadsbidragen har minskat, priset på eldningsolja har ökat och Nr 161 råntehöjningarna har höjt hyrorna och boendekostnaderna. Kommunernasekonomi har försämrats. Två sociala nedrustningsprogram q iqo, påtillsammans har tvingats igenom. utbyggnadenav barnomsorgen och kvaliteten försämras. Därför försämras r ekonoiniska sjuk-och hälsovården, omsorgen om de äldre och handikappade-ochdärför nolitiken m ökar nu också arbetslösheten. Allt detta pekar åt ett och samma håll. Det vittnar ominnehållet i regeringens politik. Men det säger ändå inte allt, därför attbakom varje siffra döljer sig så mycket mer. Siffrorna döljer löntagarnasförtvivlan över de ständigt ökade utgifterna och de ständigt minskadeinkomsterna. De döljer många barnfamiljers nästan övermäktiga uppgift att klarahushållsbudgeten. De döljer de arbetslösas hopplösa jakt efter ett arbete. Pedöljer den skärpta diskrimineringen av de handikappade, förtrycket av kvinnornaoch sveket mot de äldre, barnen och ungdomen. Vi har försökt att påvisa allt detta för de borgerligapartierna, men i sin maktfullkomlighet och övermaga inställninghar man viftat bort våra varningar för följderna av denna politik. Man har medsin enda rösts övervikt i tvingat igenom alla s. k. sparpaket ochförsämringar. Det enda rimliga hade varit ett nyval i samband med deolika turerna i regeringskrisen. De borgerliga partierna har ju svikitpraktiskt taget alla sina vallöften. Man har misslyckats med att stoppainflationen och pris- och hyreshöjningarna. Man har misslyckats med att ordnajobb åt de tiotusentals arbetslösa. Man har inte slagit vakt om den socialatryggheten - och än mindre fört landet ut ur den ekonomiska krisen. I ställethar man medvetet vidtagit åtgärder som förvärrat den dåliga situationen. De borgerliga partierna, framför allt ochfolkpartiet, vågade uppenbarligen inte möta väljarna i ett nyval. Därförklamrade man sig desperat fast i kanslihuset. Man köpte sig utsträckt nådatidgenom att tillförsäkra ett avgörande inflytande över regeringens politiki alla avgörande frågor i fortsättningen. Statsministern tvingades t. o. m. -som det har erinrats omtidigare - av moderatledaren att skriftligen förbinda sig att fortsätta medhögerpolitiken. är det därför inte längre tal om "mittenpolitik". Ett tydligt exempel på detta är att vi skallbehandla moderatledarens och förre ekonomiministerns finansplan. Trots att inte längre sitter med i regeringen är detta högerdokument regeringens förslag. har också den märkliga situationen inträffat att , som undertecknat regeringens proposifion, också undertecknat en moderat partimotion med anledning av denna. kommer därför att gå till historien inte bara som en tämligen misslyckad ekonomiminister - flertalet människor fick det sämre, statsfinanserna försämrades och krisen förvär rades - utan också för att ha garderat både med en proposition och med en partimotion. Grundtipset var alltså , men man garderade med . Den ekonomiska politiken, m. m. har val att lämnatregeringen, officiellt på grund av en skatteuppgörelse som ochfolkpartiet träffade med socialdemokraterna - en uppgörelse som i långastycken kunde vara skriven av själv. Visst finns det väl inslag i uppgörelsen som moderaternainte älskar, t. ex. avdragsbestämmelserna. Men på det hela taget är det ju vadherr länge kämpat för. Uppgörelsen, med stora skattesänkningar för dehögst avlönade och inget alls - eller väldigt litet - till de lägre avlönade,innebär ju att progressiviteten i skattesystemet urholkas. Detta är helt istrid med den fördelningspohtik som - vilken nyssciterade -slogs för och som han menade att det progressiva skattesystemetskulle främja. Detta, menar vi, är borgerlig skattepolitik, helt i strid medarbetarrörelsens traditionella strävan efter en rättvis fördelningspolitik.Därför undrar många varför låtsas vara så besvikna. Kanskeville man ha kvar denna fråga fill valet . En marginalskattesånkning medför att de högst avlönade fårstora skattelättnader. Men det stora flertalet människor, dvs. de lägstavlönade, de lågavlönade och de deltidsarbetande kvinnorna, de arbetslösa ochandra, får just ingenfing. Men de får framför allt vara med och betala för dethär orättvisa skattepaketet. Trots att brottas med stora ekonomiskasvårigheter, anser sig regeringen ha råd med detta. För att få "råd skärman bl. a. ned på matsubventionerna, vilket direkt höjer matpriserna. Dessa harökat med , och vissa baslivsmedel skall öka medytterligare . Höjda matpriser drabbar alltid de lägst avlönade ochbarnfamiljerna hårdast, därför att de grupperna använder en förhållandevisstörre andel än andra av sin inkomst för matinköp. Genom matmomsen får dedärigenom också betala mera i skatt än andra. Detta menar vi är djuptorättvist, och det är framför allt borgerlig skattepolitik när den är som allravärst! För den politiken går och ispetsen. För att få råd med stora skattelättnader för de högst avlönade är manberedd att höja matpriserna och att öka skattetrycket för de sämst ställda. Viaccepterar inte det resonemanget, och vi accepterar inte heller denskattepolitiken. Därför upprepar vi vårt krav om ett slopande av momsen påmaten och om ett prisstopp på baslivsmedlen. Vi föreslår också att priset på mjölken sänks till 2:50/1fram till valet . Pengarna till det kan man ta från den planerademarginalskattesänkningen, för det är mer angeläget att stoppa matprisökningarnaoch att sänka mjölkpriset än att sänka skatten för de högst avlönade. Marginalskattesänkningen var det stora numret itrepartiregeringens s. k. ekonomiska handlingsprogram . Den vardet lyckopiller som skulle lösa nästan alla upptänkliga problem. Den skulleklara arbetslösheten, motivera oss till ökade arbetsinsatser, förbättrastatsfinanserna, osv. Hur den skulle hjälpa de tiotusentals människor som gårarbetslösa framgick aldrig. Får vi kanske den frågan besvarad ? Hittillsunder debatten har det varit klent medsvar på den frågan. Stora skattesänkningar för de högavlönade var såledesregeringens vikfigaste fråga, t. o. m. viktigare än att göra något konkret åtarbetslösheten. Men de flesta inser att kampen mot arbetslösheten, för ökadsysselsättning och produktion, måste vara det överordnade målet för varjenågorlunda klok regering. Det har alltså de borgerliga inte varit intresseradeav. Tvärtemot allt förnuft har de i stället medvetet medverkat till att ökaarbetslösheten, försämra statsfinanserna och förvärra den ekonomiska krisen ytterligare. Ja, de borgerliga har t. o. m. tvingats att ändra sinaprogram och sitt språkbruk. Från att tidigare ha talat om en "politik förfull sysselsättning" övergick man för något halvår sedan till att tala om"en i internafionell jämförelse låg arbetslöshet". Det allra senaste,presenterat av regeringens arbetsmarknadsminister, är att "encentral uppgift för den framtida arbetsmarknadspolifiken blir att försöka lösaarbetslöshetsproblemen inom ramen för de lediga platser som finns". Det kan vid en första anblick verka oskyldigt, men vi vetju att 87 000 människor är öppet arbetslösa, att 100 000 ärdeltidsarbetslösa, att 129 000 är föremål för olika arbetsmarknadspolitiskaåtgärder och att ännu fler säkert skulle ta ett arbete om det bara fanns något.De nyanmälda lediga platserna var 70 000. Hur skall den ekvationen gåihop? Det vore önskvärt om någon av regeringens företrädare i debatten försöktesvara på den frågan. Innebär det inte att ni än en gång ändrat er inställning tillarbetslösheten, att ni nu accepterar en stor öppen arbetslöshet, precis som fruThatcher gör i ? I vart fall har de borgerliga regeringarna alltmerkopierat högerpolitik, som utvecklingen i Englandavskräcker allt fler människor. Där protesterar t. o. m. konservafivapolifiker, och det engelska industriförbundet kräver en ny politik. Det endasom inträffat i under tid är att de fattiga fått det sämreoch att de rika fått det bättre. Och för framtiden gäller att de fattiga fårdet ändå sämre och att de rika får det ändå bättre. Den ökade arbetslöshet som vi upplever här i harslagit särskilt hårt mot ungdomen, och alldeles extra hårt mot unga flickor.Men regeringens insatser har främst bestått i åtgärder som har försämrat derassituation. Ni har avvecklat ungdomens beredskapsarbeten, utan att ersätta demmed något annat. Ni har inte heller ordnat tillräckligt med utbildningsplatserför ungdomarna. Detta är en cynisk polifik och ett våldsamt slöseri medmänskliga och ekonomiska resurser. LO:s utredningsavdelning har beräknat att statens utgiftervarje månad är 116 milj. kr. Den summan skulle räcka till 17 000beredskapsarbeten och ordentliga inkomster. Ändå påstår regeringen att det intefinns pengar. En annan grupp som drabbats av regeringensnedskärningspolitik är de handikappade. Det är internafionellt handikappår- med den uttalade målsättningen full delaktighet och jämlikhet. Men iblandundrar man om regeringen är medveten om det. Hur kan den annars - just -tillgripa de Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska poUtiken, m. m. åtgärder som vidtagits och som särskilt hårt drabbar dehandikappade? HCK:s ordförande har på ett enkelt menkanske för många drastiskt sätt förklarat vad de handikappades krav innebär.Han säger: "Vi handikappade begär inte det orimliga. Ingen ska behöva taned månen åt oss. Synskadade kräver inte att få njuta av balett ellerRembrandts målningar. Döva har inga krav på att eller ska göras tillgänglig för dem. Men i våra liv finns massor av hinder fördeltagande som gäller vardagliga, grundläggande ting. Dem går det att göranågot åt." genomfördes Handikappforum i . Viddetta forum medverkade bl. a. generaldirektören för . Hon uppträddedär som en lojal försvarare av regeringens sociala nedrustning. Hon hade t. o.m. den utsökta smaklösheten att vid detta forum tala väl om nedskärningar somdrabbar de handikappade - och hon förordade ökade frivilliginsatser ochinsamlingar - detta i stället för samhällsstöd i ordnade former och som ensocial rättighet! De handikappade vid forumet reagerade givetvis, med allrätt, starkt mot detta uttalande.