prot · G40918 · 1980-12-31 00:00:00 — Jag tycker att industriministern bör sätta sig in iproblemen. Då tror jag att han kan dela den oro som både jag och de anställda iFilipstad känner. 23Industriministern : Nr 18 har sagt att man skulleminska behovet av den insatser från samhällets sida i näringslivetgenom att vara beredd att bortse g frånkravet på lönsamhet i företagen. Kan någon människa få den ekvationen Om tillstånd till torvbrytning Det visar i klartext helt enkelt, som jag sade, att den här diskussionenhar överlevt sig själv. Här måste i stället Statsföretag göra sitt yttersta föratt klara sysselsättningen i . Men kravet på effektivitet i , som varit ett förlustföretag av mycket betydande dimension, kan visjälvfallet inte ge avkall på. 24 (): Jag bara konstaterar att jag intekan få något svar av industriministern på den här frågan. Vi får väl leva meddet här sättet att tackla industrifrågorna i problembranscherna så länge vi nuvarande industriministern och den nuvarande regeringen. 7 §Svar på fråga 1980/81:57 om tillstånd till torvbrytning har frågat mig om ettleveransavtal för torv kan räknas med i ett underlag som ger undersöknings- ochbrytningstillstånd för en enskild kommun. Frågan är föranledd av att vissakommuner enligt frågeställaren upplever svårigheter när det gäller att erhålladessa tillstånd. Bestämmelser om undersökning och bearbetning av fyndighetav torv för att utvinna energi finns i lagen (1974:890) om vissamineralfyndigheter. Inledningsvis vill jag således erinra om att statensindustriverk enligt dessa bestämmelser beslutar i flertalet ärenden om undersökningstillstånd.Regeringen beslutar däremot i ärenden om bearbetningstillstånd och iresterande ärenden om undersökningstillstånd efter behövlig beredning hosindustriverket. Det finns f. n. inga ansökningar hos industridepartementet omtillstånd för torvutvinning. Enligt vad jag har inhämtat pågår däremotberedning av ett flertal sådana ärenden hos statens industriverk. Jag har i olika sammanhang betonat torvens betydelse förenergiförsörjningen och även för sysselsättningen i bl. a. och Västerbottenslän. Syftet med nuvarande lagstiftning är också att främja ett från allmänsynpunkt ändamålsenligt tillvaratagande av landets torvtillgångar. Eftersom detär angeläget att få till stånd utvinning och undvika spekulation och orationelluppsplittring av fyndigheter krävs sålunda regelmässigt att en sökande visarsina möjligheter att inom en relativt snar framtid starta utvinning. harför en och samma fyndighet funnits flera sökande med olika möjligheter attutvinna torven. Vid sådana tillfällen prövas vilken av sökandena som frånallmän synpunkt bör äga företräde. har den som regeringen meddelat ettbearbetningstillstånd också fått statliga bidrag för energibesparande åtgärder,t. ex. för anläggningar för torkning och förbränning av bl. a. torv. Nr 18 Av vad jag nu har sagt framgår attvid en prövning av en sökandes Torsdneen den lämplighet bör i regel ett leveransavtal, som kan styrka ettkonsumtionsbe- 6 november1980 '°' '"'' " fördel för sökanden. Om tillstånd till torvbrytning 26KARIN (): Jag ber att få tacka statsrådet för svaret påmin fråga. Anledningen till min frågeställning är att vi i aktivtförsöker tillvarata energitillgångarna i den torv vi har. Den störstatillgången finns främst i inlandskommunerna. Det är där vi har den störstaarbetslösheten, och det är där den stora utflyttningen varit. Torvbrytningenskulle här betyda arbetstillfällen. Kommunerna ser nu som en hotande fara att derastorvtillgångar skall exploateras och föras från dem, på samma sätt som harskett med skogen, malmen och vattenkraften. Det finns därför en misstro mot denrationella synen på torvbrytningen och storskaligheten i anläggningarna, någotsom ger möjligheter endast för stora intressenter att utnyttja den. Ur den synpunkten borde ett långtidskontrakt påtorvleveranser gälla som en mycket stark fördel för en sökande när det gällertillstånd att utvinna torven. Projektering för att få avnämare i dessa små kommuner tartid. Men det arbetas intensivt med olika projekt. Svårigheterna att utvinnatorvtillgångarna kan här leda till att man bygger anläggningar för andra typerav bränslen i stället. Gruvlagen ger inga möjligheter till snabba ingripandenför tillvaratagande av torvtäkternas energiinnehåll. Dessa svårigheter drabbar alla, även den enskilde som hartorvtillgångar på sina marker. Han kan bryta torven för eget behov, menhan kan inte utan koncessionstillstånd bryta för försäljning till sina grannar.Detta hämmar ett snabbt utvinnande av de små tillgångarna. Det svar jag fått pekar på att ett avtal om leverans avnämare kan utgöra ett underlag som ger kommunerna rätt att bryta torv.Innebär detta att man, för att kunna få tillstånd till sådan brytning, ejnödvändigtvis behöver gå tillsammans i bolagsform med denna avnämare? vill jag peka på det nödvändiga i en sådanomarbetning av gruvlagen att man får en större snabbhet i handläggningen av dessaärenden. Borde inte den handläggningen kunna ske på länsnivå? Jag kan utan vidare fastslå attassociationsformen för de företag som söker tillstånd för utvinningen är avunderordnad betydelse. Det centrala är inte detta, utan den allmänna nytta somtorvtäkten kan bedömas ha för landets energiförsörjning. Jag vill begagna tillfället att säga att det är mycketangeläget att det nyvaknade intresset för utnyttjande av torv förenergiproduktion verkligen också tar sig konkreta uttryck. Vi måste här ilandet mycket snabbt försöka begränsa vårt oljeberoende, och i det sammanhangetär självfallet torven en värdefull komponent. 8 §Svar på interpellationerna 1980/81:13 och 26 samt fråga 35 om Öresundsvarvet har frågat mig om regeringenämnar stödja Svenska Varvs koncernledning ifall denna tar situationen tillintäkt för att vilja lägga ner Öresundsvarvet, om regeringen anser sig lojaltha följt upp beslut rörande Landskronavarvet, om hur jag tolkarrapporterna från Öresundsvarvet ekonomiskt sett och om vilka eventuellaperspektiv regeringen har på industri och industriella utveckling. har frågat mig vem som har fattat beslut omnedläggning av Öresundsvarvet och om att inleda MBL-förhandlingar om detta samtvilka åtgärder jag har vidtagit och vilka åtgärder jag avser vidta för attfölja upp beslut om Öresundsvarvet. har frågat mig vilka åtgärder jag harvidtagit för att säkra sysselsättningen vid Öresundsvarvet enligt riksdagensbeslut och om jag har följt upp koncernledningens handlande såatt intentionerna med beslut fullföljs. Jagbesvarar interpellationerna och frågan i ett sammanhang. har i skrivelse anmält sinabeslut med anledning av proposition 1979/80:165 om vissa varvsfrågor, m. m.jämte motioner. Beträffande Svenska Varvs mål biföll utskottetshemställan att skulle ge regeringen till känna vad utskottet anfört.Utskottet anförde bl. a. följande (NU 1979/80:69 s. 13, rskr 1979/80:405). Jagciterar: "Särskilt viktigt är att ägaren - staten - klart markerar dentidpunkt då lönsamhetskravet måste vara uppfyllt. Utskottet menar alltså attsiktet skall vara inställt och att Svenska Varv har att uppnå dettamål." anslöt sig vidare (punkt 18 i näringsutskottetshemställan) till följande uttalande i propositionen (s. 40). Jag citerar:"I den mån förlusterna bedöms öka utövervad som förutses bör det åligga Svenska Varv att anpassa verksamheten tillden av ägaren givna ekonomiska ramen." Något undantag för Öresundsvarvet har inte gjorts iriksdagens beslut i fråga om dessa riktlinjer. Med andra ord skall sammavillkor gälla för Öresundsvarvet som för övriga företag inom . Inom ramen för dessa mål och riktlinjer samt de ekonomiskamedel som ägaren har ställt till Svenska Varvs förfogande vilar ansvaret förkoncernens verksamhet enligt gällande svensk lagstiftning på den ansvarigaledningen. För att verksamheten vid Öresundsvarvet skulle kunna drivasvidare enligt en inom företaget framtagen plan ställde sammanlagt 432milj. Dessa medel kommer i sin helhet att utbetalas tillSvenska Varv för Öresundsvarvets verksamhet i enlighet med de villkor somriksdagen har beslutat om. I övrigt har varken jag eller regeringen formellamöjligheter att vidta några åtgärder för att styra koncernens verksamhet. Resultatutvecklingenvid varvet har starkt avvikit från den långsiktsplan 2 protokoll 1980/81:18-19 somriksdagen baserade sitt beslut om Öresundsvarvet på. Enligt planen skulle förlustenför uppgå till 119 milj. kr. Enligt senaste prognos, grundad på denfaktiska utvecklingen, beräknas förlusten uppgå till ca 300 milj. kr.Företagsledningen för Öresundsvarvet uppger att orsakerna till avvikelsen ärfelaktiga kalkyler och försämrad produktivitet. Medanledning av den uppkomna situationen och de lönsamhetsmål som ställtpå verksamheten inom Svenska Varv har företagsledningarna vid Svenska Varv ochÖresundsvarvet beslutat att uppta MBL-förhandlingar om nedläggning avverksamheten vid Öresundsvarvet. Sedan dessa förhandlingar avslutats harstyrelsen i Svenska Varv beslutat avveckla varvet eller senast i ochmed utgången av . Närdet gäller arbetsmarknad är det viktigt att först notera att antalet arbetstillfällen inom rimligt pendlingsavstånd - jämfört med övrigalandet- är stort. Regeringen måste i de nödvändiga prioriteringarna mellanolika delar av landet väga in denna skillnad i förutsättningar. Enligtmin uppfattning är vidare förutsättningarna för att ytterligare utveckla Skånesindustri mycket goda. Till detta bidrar en stor lokal marknad och närheten tillden stora europeiska marknaden. Här finns samhällen som kan erbjuda företagenall den samhällsservice som behövs för näringslivets utveckling. Vi har vidarei en bas av framgångsrika företag att bygga vidare på. Det är därför minuppfattning att arbetsmarknaden i västra , med det stöd samhället kan ge,kommer att kunna skapa den sysselsättning som behövs. I kandessutom enligt beslut regionalpolitiskt stöd lämnas tillutbyggnader inom industrin. Självfallet är vi beredda att pröva frågan omytterligare insatser för att lösa de problem som kan uppstå på arbetsmarknadeni om dessa inte går att lösa inom ramen för tillgängliga regional-och arbetsmarknadspolitiska medel. 29 (vpk): Jag tackar för svaret. Det är ett mycket avslöjande svar -avslöjande urfyra olika synvinklar. Detavslöjar att regeringen försöker ersätta en rättfram diskussion med formellaresonemang. Detavslöjar vad regeringen tänkt göra för att undanröja sitt nederlagvid det senaste varvsbeslutet i . Detavslöjar vilken syn regeringen egentligen har på olika klasser och olikasorters människor i samhället. Ochdet avslöjar det tomrum i vilket regeringen befinner sig i sittnäringspolifiska tänkande. Jag skall gå utförligarein på dessa fyra aspekter. Varvsbesluteti innebar ett mål om lönsamhet för varven 1985. Om förlusten undertiden ökade utöver det kalkylerade skulle det föranleda anpassning avverksamheten. Industriministernstolkning är typisk. Anpassning kan för honom i sådant fall bara betydanedskärning eller nedläggning. Men så är det inte angivet i beslutet.Lönsamheten är kriteriet. Om lönsamheten uppnås genom nya verksamheter ellervia nedskärningar är inte i och för sig kärnpunkten. Industriministern utgårdäremot från att förlusterna bara kan begränsas genom nedskärningar. Därmedavslöjar han omedvetet vad han hela fiden egentligen tyckt - att varven skallskäras ner så mycket som möjHgt och att Landskronavarvet skall läggas ner. Öresundsvarvets förlust blev större än väntat, störreän kalkylerat, det första av . Det tar man genast till intäkt föratt riktiinjer då kräver nedläggning. Därmed avslöjar man återigenatt man sökt driva det därhän, att varvet rivs ner oavsettriksdagens beslut. Närindustriministern skall svara på min fråga om hur han bedömer Öresundsvarvetsekonomiska utveckling har han bara en enda sak att hänvisa till.Företagsledningen har sagt att kalkylerna var fel och att produktivitetenförsämrats. Punkt och slut. Tydligarekan en borgerlig människosyn inte uttryckas. Företagsledningen säger alltså -sagt på ren svenska - att arbetarna varit lata. Det blir automatiskt grundenför regeringens värdering av situationen, ty regeringen talar bara med ledare.Fackföreningars och arbetares omdöme är inte intressant i sammanhanget. De harju genom sin lättja vållat den stora förlusten. Jagkunde ha frågat: Varför talar regeringen bara med ledningen om den här saken?Varför redovisar man inte de fackliga organisationernas bedömning? Men jagbehöver inte fråga det. Svaret är klart. Borgerlig samhälls- och människosynräknar människor oHka. Direktörer är mer värda än arbetare. Man lyssnar pådirektörer. Deras värderingar bhr ens egna. Det är borgerlig regeringskonst. Jagskulle inte ha uttryckt detta så skarpt, ifall det inte vore så, att bådeindustriministern och jag vet att orsaken bakom problematiken i väsentiigastycken är en annan. Varveni allmänhet och Öresundsvarvet i synnerhet har inte fått en så klen utvecklingav någon ren slump. Det har inte haft obönhörliga och under alla omständigheteroundvikliga orsaker. Det har i verkligheten två tunga orsaker, som man kunde habekämpat och undanröjt. Men det har man försummat i svensk varvspolitik . Och den försummelsen försöker man nu undvika att tala om. Närvarvsindustrin seglade på den stora tankerkonjunkturen borde man både där och iregeringen ha förstått att en annan tid skulle komma. Det är en kritik somdrabbar alla regeringar här i landet . Det stod klartför dem som var ansvariga . Det stod klart, när deborgerliga tiUträdde 1976. Mentrots varningarna väntade man. Först när krisen allvarligt fördjupats och letttill akuta betalningssvårigheter krävde man av varvens anställda att de skullebörja en omställning, som då blev dubbelt mödosam. Det fanns ingen framsynthet,ingen planering, ingen varvspolitik. Och ju mer man tappar marki denna kapplöpning, där man borde startat långttidigare, medan lönsamheten ännu var god, desto mer skall man skylla påfelkalkyl och dålig produktivitet. Som om produktiviteten kan ligga på topp,när de arbetande ständigt får veta att de egentligen arbetar på nåd. Mendet finns en annan orsak än enbart bristande framsynthet, en orsak som spelatsin väsentliga roll i fallet . Det är hela atfityden till ledarskapetinom denna vikfiga och problematiska bransch. Jagtror inte det finns något ledarskap som i inkompetens kan tävla med det somvisas upp av Svenska Varv och dess förlängning, dess platsföreträdare vidÖresundsvarvet. Tresaker stod nämligen helt klara beträffande Öresundsvarvet. Skulle man klaravarvet måste man snabbt söka och etablera alternativa verksamheter som kundeverka förstärkande. Skulle det lyckas måste man ha ett öppet och nära samarbetemed arbetsstyrkan och facket. Skulle man nå framgång fick man inte varasjälvtillräcklig och högfärdig utan akfiv och lyhörd gentemot marknaden ochkunderna. Påalla tre punkterna syndade koncernledningen och dess företrädare, inte baragrovt - man syndade t. o. m. med berått mod. Denna företagsledningensinkompetens är i det akuta läget den kanske viktigaste enskilda faktorn bakomkrisen. Kontaktfanns t. ex. redan rörande en färdig och testad produkt med stora framtidsmöjligheterpå transportsidan. Man var erbjuden all detaljinformation. Man visste att detinom transportväsendet väntades på produkten. Menutnyttjade man kontakten? Man fickpåstötningar från facket. Man informerade inte facket ordentligt. Man lät tidengå, medan andra tillverkare ivrigt nosade efter idén. Ochnär man uppsöktes med förfrågningar från dem som höll idén orkade man inteprata med dem. Man tog inte kontakt, som man hade lovat. Och när det till sistskedde var det för att tala om att man f. n. inte hade tid. Ochnär intressenterna på avsättningssidan stötte på och ville ha offert och få igång försöksproduktionen - vad hände då? Jo,då visade koncernledningen sitt verkligt grandiosa ledarskap. Produkten fick endasterbjudas, om den kunde visa lönsamhet vid den fimkostnad som gällde för dentradifionella produktionen. Att kostnaden i detta fall var mycket lägre, därföratt produkten tillverkas under helt andra villkor, struntade man i. Följdenblev att avnämarna i praktiken bjöds att ta en kostnad och ett prissom kom dem att gapskratta över det orimliga. Varvsledningenvisade den totala brist på insikt och den högfärd som den kan visa, hos vilkenkunderna står i kö. Man agerade som om man var kejsare och det var en nåd attnågon fick köpa av en. Likgiltighet för tidsspillan och en övermaga attityd motmarknaden - det var ledarskapets kännetecken. Och så försöker man nu skylla påde arbetandes produktivitet! Dettragiska var att det handlade om en produktion som inte bara krävde småförberedelser utan som på en smula sikt också var garanterad stora dimensionerpå grund av det internationella intresse den åtnjuter inom transportväsendet. Så kan det alltså gå till.Och går det till så, kan en bransch som kämpar för sinexistens aldrig rätas upp. Men har man en ledning som förstår att handla ochsom går marknaden till mötes, som i en anda av öppenhet och förtroendemobiliserar den lojalitet och förståelse som man i detta fall hade kunnat räknapå hos de anställda - då kan man finna en väg ut ur en kris. Ledningen förSvenska Varv har uppvisat alla motsatta egenskaper. Endast dess totala brist påsjälvinsikt gör att den inte tidigare än erbjudit sig attsjälvmant avgå. Det vore en rationellare lösning än att de anställda skall gå! Låtmig fill sist något kommentera industriministerns reflexioner beträffande denmer allmänna ekonomiska situationen i . Industriministernssyn på utvecklingsproblem är enkel. Han tycker förutsättningarna ärgoda. Där finns ju en så stor arbetsmarknad och så mycket folk, så små avståndoch så goda förutsättningar. Därmed är bekymren slut, och regeringens ansvarupphör. Detär en helt otrolig inställning. Det skulle alltså bara handla om att låta kommavad som komma kan. Allt ligger i hand - det är regeringensnäringspolitiska filosofi för ! Dess värre är det inte den kristneguden man förlitar sig på utan enbart penningens gud! Sanningenär den, att rymmer svåra framtida strukturella problem. Naturhgtvis ärdet riktigt att det i inte råder en regional kris av den akuta karaktäroch det djup som man f. n. får räkna med i de flesta skogslänen, i stora delarav och i tekobygderna. Men icke förty är det utomordentiigt svåraproblem som väntar på sin lösning. Varvsindustrin, gummiindustrin,cementindustrin, sockerindustrin, flera viktiga specialindustrier föravancerade produkter hotas av antingen strukturproblem eller flyttning. den lilla skogsindustri som finns har sina problem. Destrukturella problemen har också en annan sida. Den är så ätt säga merplaneringsmässig. har ett oerhört dåligt fungerande trafiksystem.Kollektivtrafiken i denna tättbefolkade region är grovt försummad sedan 25 år.En oreglerad bilism orsakar kostnader, stockningar och störningar. Städer har slumpartat fått breda ut sig helt oplanerat.Bebyggelse har placerats så att kommunikationsproblem nyskapats. Segregeringensocialt i bostadshänseende är hårdare än på andra håll i landet, särskilt i destora städerna. är kanske en av landets sämst planerade städer. Detorsakar inte bara sociala orättvisor. Det får också ekonomiska effekter på denkommunala sidan, i utbildningsväsendet, i trafikstrukturen. Trots sinterritoriella litenhet består egentiigen av fyra regioner, som främsttill följd av de orationella strukturerna och de dåliga kommunikationerna intehar något egentligt utbyte med varandra. De är separerade arbetsmarknader. Vadsom behövs i ett sådant läge är då inte tomma fraser, som industriministern nukommer med, om att utvecklingen går som den går och han tror att den skall gåbra. Vad som behövs är inteheller Öresundsbroprojekt och andra groteska pyramidbyggaruttryck för spekulanters och multinationella intressens önskan att utnyttja ennationell och regional kris. Vadsom behövs är i stället en medveten bild och en medveten, planmässig strävannär det gäller vad man vill se stiga ur den alltmer krisartade,kaotiskt planerade, socialt och miljömässigt nedslitna region som heter . Anf.30 (): Jag ber att få tacka industriministern för svaret. Låt mig först medbeklagande säga att jag hade hoppats att denna debatt inte skulle ha behövtkomma till stånd, utan att vi i stället skulle ha mött enindustriminister, som kunde ha redovisat de ansträngningar som regeringen ochSvenska Varv hade gjort för att i enlighet med beslut ochintentioner omstrukturera och utveckla Öresundsvarvet. Men jag och många medmig hade , när fattade beslutet, onda aningarbeträffande regeringens och Svenska Varvs vilja att följa ett riksdagsbeslutsom gick dem emot. Tyvärr infriades dessa onda aningar, och tyvärr har dennadebatt därmed bhvit nödvändig. Jaghar frågat industriministern vad han har gjort och avser att göra för att följaupp beslut om Öresundsvarvet. Jag har inte fått något som helst svarpå den frågan. Skall jag tolka denna talande tystnad så att industriministerninte har gjort någonting och inte avser att göra någonting annat än attacceptera Svenska Varvs, som jag ser det, upprörande nonchalans mot landetsparlament? Mendetta accepterande innebär ju i så fall att industriministerns ovilja att ageraär en lika stor, upprörande nonchalans mot . Jag vill därför upprepafrågan: Vad har industriministern konkret gjort för att Öresundsvarvet skulleklara det som riksdagsbeslutet innebar? Här går det inte, som industriministerngör i sitt svar, att dölja sig bakom formalia. Jagvill helt kort återge vad som har hänt i den här frågan under det gångna året.I januari meddelade vi från socialdemokratisk sida industriministern våraprincipiella ståndpunkter i varvsfrågan. Det var på ett sammanträde somindustriministern tog initiativet till. Vi gav regeringen en chans att utarbetaen proposition som kunde samla en bred majoritet i . BeträffandeÖresundsvarvet framförde vi två krav. Varvet skulle bestå somindustriarbetsplats. Propositionen skulle innehålla konkreta förslag till nyproduktion i för att mildra verkningarna av den bantning avsysselsättningen vid Öresundsvarvet som också vi var medvetna om borde kommatill stånd och som skulle komma att gå ut över fartygsproduktionen. Närpropositionen kom, innehöll den inga sådana förslag. Det enda den egentligeninnehöll var att regeringen ville lägga ner Öresundsvarvet. Några rejälaåtgärder för nya jobb var det inte tal om, bara allmänna och till intetförpliktande formuleringar. Motden bakgrunden fick vi och ta ställning. Vi kom fram till att detbästa av de alternativ som stod till buds var att satsa på den plan för utvecklingoch omstrukturering som hade utarbetats vid Öresundsvarvet. Planen innebar bl.a. att varvet skulle gå över till och utvecklas för reparationer ochindustriverksamhet, men också att arbetsstyrkan skulle reduceras med 1 000 man. Viarbetade med denna lösning i näringsutskottet och var på väg att nå enöverenskommelse med de övriga partierna i utskottet, men i sista stund komregeringen med ett nej till de borgerliga representanterna i näringsutskottet. Viblundade inte för att den här satsningen var förenad med ekonomiska risker. Detsade vi också rent ut såväl i motionen som i debatten här i kammaren. Mensatsningen var ingalunda hopplös, förutsatt naturligtvis att det fanns en viljaatt lösa problemen och ta vara på möjligheterna. Det framhöll vi också i vårmotion. efter riksdagsbeslutet gjorde koncernledningen fullständigtklart att man inte hade för avsikt att finna sig i beslutet. Och den ansvarigeministern gjorde inget för att återföra koncernledningen till ordningen.Tvärtom, egna uttalanden påskyndade urholkningen avÖresundsvarvet. Företagets problem ökade och situationen blev ohållbar när man hadebåde regering och koncernledning emot sig. Företagetfick inte ens de av anvisade pengarna för utvecklingssatsningen.Enligt riksdagsbeslutet skulle Öresundsvarvet få 100 milj. kr.