prot · G409103 · 1980-12-31 00:00:00 — Män kaninfe låta en sådan ligga. Den måste ut. Vilka ärmotiven till varför den måste ut? Det främsta är att staten inte skall tiga om och godkännaoförrätter. Man skall inte fillåta olagligt tillägnande av offentliga medel.Rätten i sig kräver respekt, och därför skall sådant korrigeras. Men saken rör också en annan, lika viktig fråga, nämligendet offentliga förtroendet för myndigheterna och rättssystemet. Guadeloupepengarna betalas ut ännui dag - i det avseendet är de så att säga fullt tidsenliga. De skall betalas sålänge någon är statsöverhuvud i . Def är alltså ingen gammalorätt, som vi kan glömma och begrava. Verkningarna finns , och de finnsframöver. Vi vet hur det står till med statens och kommunernasaffärer. Statliga myndigheter får eftersätta viktiga uppgifter därför atf detvingas spara. Det finns skolor där man nu får dricka vatten i stället förmjölk vid skolmåltiderna. Hur ser det då ut, om man vägrar rättatill utbetalningar, vilkas uppenbara grund är ett bedrägeri, ett resultat avmutor och ett olagligt tillägnande av allmänna medel? Def finns en annan, kanske litet bredare aspekt på saken.Def har här i landet börjat sprida sig en upplösning i respekten ochförtroendet för vissa rättsliga grundsatser. Människor ser hur nollfaxerare ochskatteflyktingar kan fara fram. Då kan risken bli att allt fler får den tanken,att om de stora får fara fram på def sättet, då gör det ingenting om jag själv,i smått, försöker ruffla. Mot den bakgrunden skall man akta sig för att genäring åt de långt ifrån oberättigade misstankarna att rättssystemet behandlarfolk olika på grundval av deras samhällsställning. Slutligen gäller saken också folks förtroende förpolitiker, denna så ofta debatterade fråga. Misstron mot politiker grundar sigsom bekant bl. a. i att de uppfattas som undanglidande och oförmögna till klaraställningstaganden. De slingrar sig och försöker dölja obehagliga ting sominträffar i de samhälleliga etablissemangen eller i högre kretsar. Låt oss därför akta oss för att bidra ytterligare tilldenna för demokratin skadliga stämning. Låt oss i stället slå vakt om detanseende som finns kvar. Avslutningsvisskall jag något kommentera reservantens anförande. Jag hyser en gammal och välgrundad beundran för BoSiegbahn och för den oförtröttliga kamp han för här för att beröva juriskandidatexamen dess återstående anseende. Först försöker blandabort korten genom atf tala om att socialdemokraterna har valt den nyaformulering som utskottsmajoriteten har ställt sig bakom på grundval av sininställning i statsskicksfrågan. Det är ett typiskt exempel på hur man i enrättsfråga försöker blanda bort korten genom att tala om andra saker. Def här harju ingenting aft göra med huruvida statschefen är president eller monark. Sakengäller om ett bedrägeri har begåtts. Har högt uppsatta personer brutit motsamhällets lagar, har de förskingrat eller tillägnat sig allmänna medel? Det ärdet som saken gäller. Detta skall dömas lika strängt och utredas lika grundligtoavsett vilken formell ställning statschefen har. Sedan skulle jag vilja ställa en fråga, och då inte baratill utan naturligtvis också till utskoffsmajoritetensrepresentanter. Ni hävdar båda att ingenfing nytt har framkommit sedan 1957.Hur kan ni hålla fast vid det påståendet? Ni måste ju veta att det harframkommit synnerligen viktiga och komprometterande ting . Jag villfråga just i hans egenskap av jurist, om det inte stöter hansjuridiska tänkande atf agera på det sätt som han nu gör. Låt oss anta att def i en lång rad sammanhang vidupprepade tillfällen framkommit kritik eller misstanke om brott och Bo Siegbahnvarit allmän åklagare. Han hade då kanske gång efter annan nödgats konstateraatt anmälningarna och utredningarna inte var fillräckliga för aft väcka åtal.Def fanns inte mofiv, och av den anledningen hade han inte heller företagit signågonfing. Men sedan kommer det dokumentariska belägg för att högt uppsattapersoner har dels låtit muta sig, dels bedrivit besfickning. Den som bedrevbesfickning var vid fillfället åtalbar. Han var då ännu inte statsöverhuvudutan bara tronföljare. Om då någon som allmän åklagare skulle inta attitydenatt han inte bryr sig om def nya som tillkommit, låtsas som om det inte funnitsoch säger att ingenfing kommit fram , hur skulle då somjurist bedöma ett sådant beteende av en åklagare? Jag tror aft , omhan är ärlig, skulle hålla med mig om att denna åklagare vore olämplig för sittvärv och att frågan om hans befattning borde överlämnas fill jusfifiekanslern. Med defta vill jag yrka bifall till de båda mofionerna 498 och 1128. 102 (); Jag skall till att börja med be aft få yrka bifall till hemställan ifinansutskottets betänkande nr 19. Häri debatten har det från två håll förts fram argument mot utskottsma-jorifetenskorta skrivning. Dels från moderat håll, där man på s. k. formella grunderkonstaterar att det föreligger ett avtal som inte ensidigt bör hävas, delsifrån vad man kan kalla vänstern - socialdemokrater och kommunister -sompåpekat, som en gång i fiden skrev, att avtalet kan vila på enkonungslig svindel. Defcentrala för utskottsmajoriteten - som består av , folkpartiefs ochsocialdemokraternas ledamöter i utskottet - är skrivningen i betänkandetsandra stycke, som även jag skall be att få läsa upp: "Utskottet härförståelse för atf en dylik överenskommelse kan fe sig otidsenlig ufifrån ettnufida betraktelsesätt. kan emellertid inte ensidigt frångå dettaavtal." Detta var också huvudlinjen i argumentationen 1957. När defföreligger ett avtal kan, menade man också då, inte ensidigt hävaavtalet, eftersom den andra parfen formellt sett inte anses kunna eller börahävda sin rätt. Enligt min och utskottsmajoritetens mening är det märkligt attinställningen 1957 inte redan observerats av den andra avtalsparten isammanhanget. Självfallet har under alla år vid behandlingen av hovstatenbeaktats att de här pengarna har utbetalats fill kungafamiljen. Därför bordefrågan enligt min uppfattning, och jag vågar hävda att den delas avutskottsmajoriteten, kunna regleras på ett snabbt och smidigt sätt, om inteendast den ena parten utan båda parterna inser att avtalet är otidsenligtoch bör bringas ur världen. Jag ber än en gång att få yrka bifall till utskottets hemställan. 103JÖRN (vpk) replik: Det märks att ärendet behandlats ifinansutskottet och inte i konstitutionsutskotfet. Så här kan man ju interesonera. Vad jag hade kunnat ha en viss förståelse för- och def sommajoriteten i utskottet kanske har haft i bakhuvudet, i tankarna, men intevågat fullfölja -vore om man hade sagt: Det här är fel, det vilar på enbedräglig grundval, detta är infe lagligt, men vi tycker inte att saken har ensådan ekonomisk vikt att vi behöver bekymra oss om några rättsliga procedurer.Det hade jag haft förståelse för, och då tror jag inte heller atf vi från vpkhade mofionerat, för då hade vi fått fastslaget att själva kärnpunkten är deträttsliga bedrägeriet. Men det säger man ju inte. försöker nu komma ifrån problemet genom atf sägaatt det är en bokföringsfråga, atf visst kan man reglera detta genom att gekungahuset pengar på något annat sätt. Men det är infe alls det saken handlarom. Det handlar infe heller om att en viss part inte kan försvara sig. Vad det gäller är huruvida själva rättsgrundvalen ärfelaktig, huruvida ett brott mot samhällets lagar förelåg när avtaletupprättades och huruvida det var ett mutbrott, ett bestickningsbrotf. Dethandlar om huruvida män ur samhällets högsta kretsar var inblandade i dettaeller ej och huruvida detta var orsaken till att de svenska skattebetalarnaunder så lång fid har fått betala dessa pengar och privatpersoner i en privatsläkt har fått njuta gott av dem. Det är vad def handlar om, och det hade rensat luften omman hade kunnat säga detta klart ut: Detta får numera anses vara denvetenskapligt grundade ståndpunkten. Sedan hade vi kanske kunnat undvikautredningsprodecurer i övrigt. Men så länge ni inte gör det måste man insisterapå att saken fas upp och klargöres, så aft det i något officiellt dokument iframtiden kommer att stå atf här begicks olagligheter, mot staten och mot densvenska allmänheten, som icke kan försvaras. Det är detta som måste fastslås,och det är det som är uppenbart för alla som vill sätta sig in i saken - ivarje fall för dem som bekymrar sig om vad som har hänt efter 1957. 104AXEL (): I mofion nr 498 till innevarande riksmöteåterkommer vi med krav på utredning av de rättsliga grunderna för de s. k.Guadeloupemedlens utbetalande till . En motion med samma kravavslogs av fjolårets riksdag, liksom tidigare framstötar i ämnet, alltsedanFredrik vid riksdag i enriksdagsmofion krävde "en utredning angående de omständigheter som äroförknippade med tillkomsten av def årliga anslag å , som utgår tillHans Maj:t Konungen i enlighet med Rikefs Ständers underdåniga skrivelse av den2 ". Varför återkommer vi då, bara efter ett nederlag iriksdagen, med denna motion? En del, som är motståndare till vad dettamotionsyrkande tar upp, betraktar det som ett flagrant utslag av komplettenfald, men vi har faktiskt eft bestämt syfte. Vimenar-och def har utifrån sina utgångspunkter kartlagt i sittanförande - aft detta är en orättfärdigt åtkommen penningsumma, som iöver nu har filldelats . Detta bygger på felaktiga grunder,ett felaktigt underlag, och avtalet bör alltså med det snaraste upphävas. Finansutskoftets yttrande är på en punkt identiskt med fjolårefs;Kravet på utredning avstyrks. Mensedan är def slut på likheterna. Utskottet är - som samfiiga falare före mighar konstaterat - inte enigt. har reserverat sigmot den skrivning i betänkandet där utskotfsmajoriteten uttalar sin förståelseför att en dylik överenskommelse kan fe sig otidsenlig utifrån ett nutidabetraktelsesätt men anser att inte ensidigt kan frångå detta avtal.Som kammarens ledamöter väl känner till vid det här laget åsyftas ständernas år1815 fattade beslut om den årliga ersättningen, som i början var 200 000riksdaler och som utgick till Hans Maj:t Konungen men som efter myntreformensgenomförande - , tror jag det var- räknades om i kronor och då blev . Avden här beskrivningen i utskottsbefänkandet kan man ufiäsa att utskottetsmajoritet hyser sympati för vår uppfattning, att utbetalningen avGuadeloupemedlen skulle upphöra - om def infe vore för det avtal som manåberopar. Men, herr talman, vi mofionärer hävdar atf det inte finns något avtaleftersom eft avtal är en uppgörelse mellan två parter. Jag skall försökaredogöra för hur vi har hamnat på den ståndpunkten att vi inte anser att dettaär något avtal. Denenda handling som reglerar de årliga utbetalningarna är den skuldförbindelse avden som utfärdades med anledning av riksdagsbeslutet någramånader tidigare. Följaktligen är det riksdagsbeslutet som ligger fill grundför kungahusets rätt aft av staten erhålla . i s. k.Guadeloupemedel. var historieprofessorn och , ;son , på def klara med att rättsgrunden tillräntan uteslutande bygger riksdagsbeslut. Det beslutet grundade sigi sin tur på Kungl. Maj :fs proposition av , i vilken detfelaktigt påstås att ön var en gåva från den engelske monarken tillde svenska kungligheterna. HistorieprofessornOscar , ledamot av - och alltså partikamrat fill Bo Siegbahn- och ledamot av partiets förtroenderåd och sitt partis representant idåvarande , klargjorde i en vetenskaplig polemikom frakfatformuleringar aft ön av överlåtits till kungariketSverige. Vidareanför utskottet atf frågans olika aspekter noggrant utretts tidigare, varförytterligare utredande i ämnet inte anses meningsfullt. ritetenavser här den utredning som genom statsutskottets försorg gjordes 1957 av fil.dr . Vadhar då att säga om rättsgrunden för Guadeloupemedlen? Ja, han ger infenågot entydigt svar på den frågan. Däremot erinrar han på flera ställen i sinutredning om den tvistiga rättsgrunden för, som han säger, kronprins anspråk på Guadeloupemedlen samt det oklara läget i juridiskt och formelltavseende. En del av de händelser som föregick beslutet om kungaräntans införandehar vi refererat i vår motion, och jag skall inte förlänga anförandet med attupprepa motionstexten. Dessutom har exempHfieraf många av desakförhållanden som förelåg och som föregick detta riksdagsbeslut . Menjag kan ändå inte underlåta, herr talman, att nämna en liten detalj i förspeletfill räntan. Isin argumentering för att ön var aft betrakta som en gåva tillkungahuset i hävdade kronprins bl. a. atf det skulle varaett sätt aft kompensera honom för de förluster i besittningar och avkastningsom han fick vidkännas när han kallades att bli tronföljare. Detstora flertalet av ständerna visste inte aft den förre franske marskalken avNapoleon fått som ersättning för att han som svensktronföljare måste avstå från sina franska förläningar. Ständerna visste inteheller att avkastningen av kronprinsens övriga gods och egendomar i Frankrikeoch i högt räknat uppgick till , ellerungefär den summa som han uppbar som svensk kronprins. Ur den utredning av drWadén av , som fill alla delar utredde detta ärende, ber jag än en gångatt få ta eff citat. säger "att det inom statsrådet från början råttdelade meningar om ön skulle befraktas som svenska statens eller kungahusefsegendom. Dock synes kronprinsen ha förmått de tveksamma aft biträdauppfattningen att Guadeloupe-medlen tillhörde kungahuset." Om metodernaoch hur det gick fill har talat. Jag skall inte heller i detavseendet förlänga debatten med upprepningar. De utredningar som gjorts i ärendet har inte kunnat leda i bevis attkungahuset har laglig rätt till de s. k. Guadeloupemedlen. Det är möjligt attdagens debatt och finansutskottets betänkande kommer till kungahusets kännedomoch i bästa fall leder till en frivillig överenskommelse, så att dennaotidsenliga och, som vi anser, orättfärdiga årliga utbetalning av de s. k.Guadeloupemedlen till Hans Maj:t Konungen upphör. Def sista som jag sagt ärnaturligtvis bara fromma förhoppningar. Som realister måste vi begära att fåden rättsliga grunden klarlagd. Meddet anförda, herr falman, ber jag att få yrka bifall till motion 498 medhemsfällan om en utredning som undersöker kungahusets lagliga räft till detårliga anslaget på , de s. k. Guadeloupemedlen. Utskottets hemställan bifölls med 216 röster mot 68för hemställan i motionerna 498 av Axel m, fl, och 1128 av NilsBerndtson m, fl, 7 ledamöter avstod från aft rösta. Utskottetsmotivering, som ställdes mot den i reservationen av m, fl, anfördamotiveringen, godkändes med acklamation. 17§ Formerna för finansiering av statens utgifter, m. m. Föredrogs finansutskoftets betänkande 1980/81:21 omi budgetförslaget upptagna särskilda frågor (prop, 1980/81:100), Anf.105 TREDJE VICE TALMANNEN: Ifråga om detta betänkande hålles gemensam överläggning för samfiiga punkter.Under den gemensamma överläggningen får yrkanden framställas beträffandesamtliga punkter i betänkandet, Anf.106 i (m): har i sitt betänkande 1980/81:21 behandlat tvåmotioner, för vilka jag har ansvaret, och jag vill gärna knyta någrakommentarer till utskottets skrivning i dessa stycken. Denena motionen gäller def oefterrättliga förhållandet att sjuklönen för personal,anställd vid högskolor och avlönad med forskningsmedel, dras från detifrågavarande forskningsanslaget, som därigenom förbrukas, medan den frånförsäkringskassan återgående strömmen av försäkringspengar alls inte återgårfill forskningsanslaget ufan i stället hamnar hos statsverket under denospecifika inkomsttiteln , Detta har motionärer ur skilda riksdagspartierupprepade gånger, och senast nu i en gemensammoderat-socialdemokratisk-centerpartistisk motion, med förankring i riksbankensjubileumsfond, fäst uppmärksamheten på. Viär tacksamma för aft finansutskottet givit saken en rejäl behandlingoch att man inte längre nöjt sig med registrera av budgetdepartementetredovisade tekniska svårigheter ufan uttalat att frågan nu skall utredas"med förtur" och därefter föreläggas , så som denna redanflera gånger begärt. Jag har förståelse för att budgetdepartementet på senareår varit mycket arbetstyngt, men jag vet att den tidigare statssekreteraren idetta departement - nu i ekonomidepartementet - ägnat tid och intresse åffrågan och kanske kan ge eff handtag. Om icke, så finns det ju nu en f, d, chefför , som kanske kan beredas en ändamålsenligsysselsättning på sina lediga stunder. Denandra mofionen, för vilken jag ensam bär ansvaret, har gällt formerna förfinansiering av statens utgifter - eller, om man så vill, med en anknytningbakåt i fiden, principerna för denna finansiering. Utskottet har behandlatdenna mofion på ett mycket grundligt och utförligt sätt, för vilket jag somamatör på området måste känna stor tacksamhet. Jag har lärt mig åtskilligt,inte minst av den historiska redogörelsen för de skiftande uppfattningarna ombalanseringen av drift- och kapitalbudgefarna. Speciellt har jag fäst mig vidhänvisningen till angående principerna för budgetensbalansering, som finns statsverksproposition. Jag har därför ägnatgårdagskvällen åt atf försöka läsa in den promemorian, som på sitt sätt, medsin klara analys av problemen och sina raka svar på frågorna, kanske kanbetecknas som eft finanspolifiskt "vägmärke". kan det tyckas - ochdef tycker uppenbarligen finansutskottet - att def Formernaför finansiering av statens utgifter, m. m. Formerna för finansiering av statens utgifter, m. m. har runnitmycket vatten under broarna på de som förflutit , och def hardet onekligen. Men när man i slutet av historieskrivningen säger om denbudgetreform som beslöts , att den "utgjorde ettstadfästande av den fakfiska utvecklingen" och därför var"logisk", så daterar den sig dock till en tidpunkt då den totalastatsskulden vid föregående budgetårs slut var 82 miljarder, varav 5 miljardervar skulder i utlandet. Men när utskottet nu skriver var motsvarande siffra 192miljarder, varav 32 i utlandet (per ), Båda dessa fal äruppenbarligen väsentligt högre . Det är i defta sammanhang tänkvärt atfnär förde sitt resonemang bl, a, om verkningarna avunderskottsbudgetering, tedde sig den aktuella situationen så främmande,att han avsikfiigt endast räknade med inhemska lån, en låneform som man i dagförefaller att ta mycket lätt på - def gjorde inte - därföratt vi ju, som det sägs, bara lånar av oss själva. framhöll vidare i inledningen av sin PMatt om "konsumtionen och investeringsverksamheten fillsammans överskridervad produkfionsförmågan ger möjligheter fill, betyder detta anfingen aft manförbrukar tidigare bildat kapital eller att man skuldsätter sig i förhållandetill utlandet; i båda fallen tvingas man förr eller senare aft rätta munnenefter matsäcken". När man, som jag också nämnt i min motion, övergav kravetpå årlig budgetbalans fill förmån för budgetens användning somkonjunkturpolitiskt instrument, så drog man på sig vissa risker: det gällde -jag citerar Dag Hammarskjöld- aft "hålla underbalanseringen inom sådanagränser, atf en senare överbalansering i syfte atf återställa förmögenhetslägeticke skulle bli övermäktig". Hur sant detta påpekande var har utvecklingensenare visat; Det har inte gått politiskt och psykologiskt att överbalansera ierforderlig utsträckning, framhöll i det sammanhanget också att "lånefinansieringenminskar trycket vid behovsprövningen". För egen del har jag i min motionframhållit att "det kan hända aft angelägenheten av vissa åtgärder, som ärav den arten att de bör lånefinansieras, i ett sådant perspektiv kan bedömassom så tveksam aft man hellre bör avstå från dem". På det sluttande plandär vi befinner oss - men krampaktigt i alla fall försöker hållaoss kvar - tror jag atf det skulle vara psykologiskt betydelsefullt, om mankunde föreskriva finansieringsformen för åtminstone vissa typer avstatsutgifter. Det har styrkt mig ofantligt att jag hos Dag Hammarskjöldi klartext återfunnit en liknande tankegång som den jag givit uttryck åt i min mofion, nämligen aft lån i princip bör få utnyttjas för lönsamma investeringar men inte för förbrukningsändamål. Jag ber åter att få citera ur hans promemoria; "I praktiken vore det därför önskvärt atf vid tillämpning av dediskuterade nya principerna en gång för alla fastslå vilka konkreta investeringar som reguljärt kunna få lånefinansieras, Förekomsten av en statlig netto- räntebörda innebär, atf de enskildas inkomster delvis belastas av skatter för tillgodoseende av statsutgifter, som icke avser löpande gemensamma behov ufan räntebetalningar, betingade av tidigare statsutgifter för då aktuella ändamål,--- ""Huvudinvändningen mot en även nationalekonomiskt irränfabelökning av statsskulden grundar sig, som det sagda visar", sägerHammarskjöld, "på att en generation skattebetalare belastas med utgifterför ändamål, som icke på något sätt är i deras intresse". Han tilläggeratt "skattesystemets elasticitef är så begränsad att en fullständiganpassning av skatterna efter räntebördans utveckling inte kan anses möjlig omskatterna redan av andra skäl ligger på en relativt hög nivå". Var och en av dessa satser har en profetisk klang, ochändå hade författaren bara den inhemska skuldsättningen - och, om jag intebedrar mig, i en lågränteperiod - i tankarna, I sin avslutande analys av konsekvensernaav en underbalansering av budgeten i strid mot de samhällsekonomiskaprinciperna framhöll han, atf om "utgiftsökningen och underbalanseringenbetingas av utbetalningar, som överhuvud taget icke representera något direktianspråkfagande av produk-tivkraffer ufan avse i huvudsak inkomsttillskott avolika slag -exempelvis lönetillägg eller höjda folkpensioner -" då får mantill resultat bl, a, försvagad behovsprövning, minskat underlag för fortsattnationalinkomstökning, stigande priser, ökad skuldsättning och ökadneftoräntebör-da. Jag har, herr talman, tillåtit mig att citera litetfylligare ur det dokument som finansutskottet åberopat, därför att jag intetycker att detta historiska dokument bara kan ställas tillbaka på hyllan såsomföråldrat och ovidkommande. Där som eljest i författarskapspårar man i stället en visionär kraft på klar, intellektuell grund. Vad som bekymrat mig - och många andra - är infe minst detförhållandet att "skatter belastar den generation som f, n, åtnjuterskattepliktiga inkomster, lån belastar, desto mera ju lånen löperöver, huvudsakligen kommande generationer". Det falas mycket om"fördelningspolitik" och "fördelningspolitiska profiler".Även finansieringssidan har en fördelningsaspekt, Def finns enfördelningspolitik på tvären och en på längden. Den förra talar man mycket om,för den senare blundar man. Ansvaret för den kan inte utkrävas. Dagensrevisorer kommer redan att ha beviljat ansvarsfrihet även om historiensrevisorer kanske blir av annan mening. Av rädsla för aft betunga dagens väljaremed de drastiska inskränkningar i konsumfionen som skulle krävas för atthjälpligf balansera budgeten vältrar man över en ökande skuldbörda på nästageneration, Def har länge funnits en inflationsfilosofi, som går ut på aft manskall köpa för lånade pengar och betala tillbaka i övermorgon med pengarsom har hunnit bli flera, men var och en av mindre värde. Även somliga moderna nationalekonomer har anlagt sammabetraktelsesätt på våra utlandsskulder. För egen del tror jag på konservafism när det gäller aft dra på sig skulder, nämligen att skulderär det bästa fing endast för dem som skulder rätt kan bära- och det kan intealla. Jag känner mig mer i samklang med vad en länge sedan bortgångenLO-ordförande en gång anförtrodde mig att hans far hade rått honom till när han 9 protokoll 1980/81:101-103 Formerna för finansiering av statens utgifter, m. m. Formerna för finansiering av statens utgifter, m. m. trädde uti livet: "Se till aft du alltid har litet pengar bakom ryggen, så att dukan be folk dra åt helvete," skriver atf min motion andas"en bristande tilltro fill statsmakternas vilja och förmåga att av egenkraft sätta gränser för statsutgifternas stegring och att vid varje tillfällefinna en rimlig avvägning(!) mellan inkomster och utgifter". Utskottetuttalar med en djupsinnig och dubbelbottnad vändning aft det i och för sig kanha förståelse härför.