prot · G40948 · 1980-12-31 00:00:00 — Jaghar under hand fått veta att kommunen kommer att överklaga beslutet hosregeringsrätten. Fråganom kommunernas möjligheter att lämna ersättning till föräldrar för vård av barnkommer således att prövas av regeringsrätten. Regeringsrättens prövning bördärför avvaktas. 89 Förste vicetalmannen (): Jag får tacka socialministern för svaret. Som jag anförde i min frågakan det kommunala stödet till en daghemsplats för de minsta barnen uppgå ändatill bortåt . , och för en familjedaghemsplats kan detkommunala bidraget i allmänhet beräknas till . Till det kommerbetydande statliga bidrag. Mankan ju förstå om många föräldrar upplever detta som orättvist. De som kommer iåtnjutande av barnomsorg får således inte bara statligt stöd utanockså ett betydande kommunalt bidrag till vården av sina barn, medan de somsjälva ordnar med barntillsynen eller som avstår från förvärvsarbete och därmedockså från lön för att sköta barnen inte får ett enda öre. Självklart lederdetta till en större efterfrågan på barnomsorg än vi skulle ha med etträttvisare system. Mankan därför väl förstå de kommuner som redan har beslutat om eller som övervägervårdnadsbidrag eller vårdnadsersättning till småbarnsföräldrar. Syftet är iallmänhet trefaldigt: dels vill man ge stödet till barnomsorgen en rättvisareutformning, dels hoppas man på så sätt få ett klarare begrepp om det verkligabehovet av barntillsyn, dels - och inte minst - vill man i en periodav nödvändig åtstramning minska behovet av utbyggnad av de mycketkostnadskrävande barnstugeplatserna för de minsta barnen. Bäst vorenaturligtvis - det vill jag gärna understryka - om regering och riksdag kundeinföra vårdnadsbidrag eller på annat vis ge familjestödet en rättvisareutformning. Men i avvaktan på detta är osäkerheten om den kommunala kompetensenolycklig. Nuär ju, som statsrådet anför, ännu ingen rättslig prövning genomförd avlagligheten i vårdnadsersättning och kommunalt vårdnadsbidrag annat äni , och det beslutet har ju överklagats. menarsocialministern i frågesvaret att regeringsrättens beslut bör avvaktas. Jagbeklagar naturligtvis att socialministern inte för dagen är beredd att säga Nr 48 mer ändetta, och jag avser att återkomma i frågan, om regeringsrättens Fredagenden beslut skulle ge vid handen att kommunala vårdnadsbidragär olagliga. -ij fipppnbpr IQSn 15 § Svar på interpellation 1980/81:51 om barnomsorgen har frågat mig dels om jag ämnarvidta några åtgärder för att trygga en kvantitativt hög utbyggnad avbarnomsorgen, så att åtminstone den begränsade planen kan hållas,dels vilka inifiafiv jag ämnar ta för att kommunerna skall prioritera byggandeav daghem och fritidshem på bekostnad av familjedaghem, dels hur jag ser på dekvalitativa försämringar av barnomsorgen som planeras inom vissa kommuner. Den av antagna målsättningen förutbyggnaden av barnomsorgen innebar att hela behovet av barnomsorg för barntill förvärvsarbetande och studerande föräldrar samt för barn med behov avsärskilt stöd skulle tillgodoses , dvs. i realiteten islutet av . Statisfiska centralbyrån har på socialdepartementetsuppdrag genomfört en bred undersökning av hur familjerna iSverige ordnar sin barnomsorg och vilken efterfrågan som fanns ochinför . Jämfört med det antal förskolebarn som ochmars 1980 hade plats inom den kommunala barnomsorgen visade undersökningen påen efterfrågan av ytterligare 137 000 platser, varav 99 000 efterfrågade platsi daghem, 33 000 plats i kommunalt familjedaghem och 3 000 plats i annan formav barnomsorg. Motsvarande efterfrågan för skolbarn var 46 000platser, varav 38 000 i frifidshem och 6 000 i kommunalt familjedaghem. Denna undersökning och de av sammanställdautbyggnadsplaner som finns i kommunerna visar att barnomsorg för förskolebarnefterfrågas för totalt 348 000 barn, medan tillgången på platser år 1984beräknas till 305 000. Jag bedömer det mot den bakgrunden troligt attriksdagens målsättning för barnomsorgen kan fillgodoses. För skolbarnens del visar jämförelsen att balans mellantillgång och efterfrågan på platser kan nås . Som förutsättninggäller givetvis att kommunernas utbyggnadsplaner genomförs och attförvärvsfrekvensen inte drasfiskt förändras. Jag vill här gärna fillägga till det svar på interpellationensom utdelats att det i fidningarna finns uppgifter som pekar på attkommunerna planerar en minskning av byggandet av daghems- ochfritidshemsplatser. Enligt vad jag inhämtat frånKommunförbundet, som gjort en rundringning fill kommunerna, har en jämförelsegjorts mellan den konsumfionsökning som blev följden av de planer jag fidigareredogjort för och den konsumfionsökning som de nu fastställda budgetfönslagenför Den minskning som då visar sig motsvarar kostnaderna för ca 4 000-5000 daghemsplatser och 2 500 fritidshemsplatser. Det är dock inte, med deuppgifter vi har , självklart att dra den slutsatsen att en sådanminskning av ökningen i konsumtionsutrymmet beror enbart på en neddragning avantalet nya platser. Ett ökat kostnadsmedvetande hos kommunerna kan vara enannan och trolig förklaring. Jag vill också i detta sammanhang påpeka att den allmännaekonomiska utvecklingen naturligtvis är av avgörande betydelse bl. a. för defaktiska möjligheterna att bygga ut kommunernas barnomsorg. Utrymme ochriktlinjer för en ökning av den kommunala verksamheten behandlades av riksdagenunder . Den publicerade långtidsutredningen redovisar ettavsevärt mycket mer begränsat utrymme för konsurntionsökning än vadsom då kunde förutses. Och det är naturHgtvis den som till viss del beaktatsav kommunerna. Med utgångspunkt i bl. a. långtidsutredningen kommer en samladbedömning med riktlinjer för de kommunala verksamheternas utveckling attföreläggas efter överläggningar med kommunförbunden.Regeringen och företrädare för kommunerna är överens om att barnomsorgen är ettprioriterat område. Kommunernas utbyggnadsplaner visar också attfamiljedaghemmens andel av det totala antalet platser i heldagsomsorgenberäknas minska från till . Byggandet av daghemoch fritidshem prioriteras således av kommunerna. Jag vill samtidigtunderstryka att undersökning visar att det f. n.finns en otillfredsställd efterfrågan även av nya platser i kommunalafamiljedaghem och andra former av barnomsorg. Som svar på tredje fråga vill jag nämna att jaghar för avsikt att senare föreslå regeringen att förelägga denproposition som aviserats med förslag om förenklade stadiga regler ibarnomsorgen. a. övervägs sådana ändringar i nuvarande regler attanordnandet av små daghem i bostadsområdena underlättas. Avsikten är att gekommunerna ökade möjligheter att erbjuda en god barnomsorg. 91INGA (vpk): Jag skall be att få tacka för svaret. I statisfiska centralbyråns barnomsorgsundersökning år1980 framgår det att efterfrågan på barnomsorg är mycket stor. I dennaundersökning efterfrågas barnomsorg av av förskolebarnen och30 % av 7-10-åringarna. För en fid sedan fanns det en annan undersökning, ocksåfrån SCB, som visade att det 1980 behövs 500 000 daghemsplatser och att det ikommunernas beräkningar skulle behövas 380 000 fritidshemsplatser. Hur man änräknar visar det sig att behovet är jättestort. Det finns plats för av förskolebarnen i denkommunala barnomsorgen, och av de får plats i daghem,trots att de flesta föräldrar efterfrågar just daghem. utanför den kommunalabarnomsorgen. Förbarnen i skolåldern är situationen ännu värre. får plats i denkommunala barnomsorgen och av dessa i fritidshem. Avden senaste SCB-undersökningen framgår det klart att utbyggnadstakten inteföljer efterfrågan och behovet. Egentligentycker jag att sådana här undersökningar inte borde behövas. Men så länge manenvisas med att bygga ut barnomsorgen inte efter barnens behov av omsorg utanefter barnens föräldrars behov i form av deras s. k. förvärvsfrekvens, så längefyller sådana här rapporter en funktion. får alltså av barnen plats på daghem och plats på fritidshem.Det lär fortfarande finnas kommuner som inte har ett enda daghem, och i mångakommuner saknas det avdelningar för småbarn. Det fattas fritidshem i en delkommuner, och för sedan fattades det frifidshem i inte mindre än entredjedel av kommunerna. Kommunernaär skyldiga att upprätta s. k. barnomsorgsplaner, men man är inte skyldigatt bygga daghem, eftersom det inte finns någon lagstiftning på det härområdet. Det finns särskilda modeller för hur man upprättar de här planerna. IHuddinge kommun, där jag haft fillfälle att vara med i detta arbete under de årdenna skyldighet funnits för kommunerna, har man börjat med en spalt därantalet barn finns, och därefter kommer en ny spalt där det står hur storprocent av barnens föräldrar som förvärvsarbetar samt en spalt som upptarantalet barn med särskilda behov. Sedan redovisas hur många som får plats,därefter kommer den s. k. behovsnivån och sist den s. k. servicenivån. Underhela det här spaltarbetet med barnomsorgsplanen sker det en uttunning. Försttar man den lägsta anständiga siffra man kan ange för att beräkna den s. k.förvärvsfrekvensen. I beräknar man i årets plan den härförvärvsfrekvensen till , trots att den ligger på genomsnittligt förriket för kvinnor med barn i dessa åldrar. Och i ligger denna siffrahögre än genomsnittet, för förvärvsfrekvensen är erfarenhetsmässigt större idenna typ av kommuner än i andra. Sedan beräknar man antalet barn med behov avsärskilt stöd till , trots att grannkommunerna redovisar procenttal somligger mellan 25 och 40. Det sker med andra ord en kraftig uttunning avberäkningarna till dess man kommer fram till den s. k. behovsnivån. Behovsnivåär inte alls detsamma som servicenivå. När man har tagit hänsyn till deekonomiska förutsättningarna och de praktiska förutsättningar som finns,bestämmer man var man skall hamna då det gäller servicenivå. Jag vill, för attvisa hur det kan skifta, ta ett exempel från plan som skall antas påmåndag kväll i fullmäkfige i . För fritidshemsbarnen har man kommitfram till en behovsnivå på 1985, men servicenivån skall vara . Det är alltså ett glapp på mellan behovsnivå och servicenivå. När 1976 anslöt sig fill regeringens överenskommelse medKommunförbundet om att bygga 100 000 platser i daghem och 50 000 platser ifritidshem fram fill 1981, så var det bara vpk som hade en annan mening. Vimenade att den överenskomna utbyggnadstakten var alldeles för låg för inom rimlig tid skulle uppnå en acceptabel utbyggnadsnivå. Vårt krav var istället att man skulle åstadkomma en successiv höjning av utbyggnadstakten,så att 250 000 platser skulle vara klara . Anledningen till att mansuccessivt ville höja utbyggnadstakten var att man skulle hinna med att ökaantalet förskollärare och fritidspedagoger. är läget sådant att man inte ens kommer att uppfylla den här målsättningensom fastställdes . Vimenar att utbyggnadstakten måste höjas och att kommunerna måste åläggas attåtminstone följa den av fastställda planen. Vianser att planeringenskall vara inriktad på att kunna erbjuda alla barn iaktuella åldrar en plats i samhällets barnomsorg. Kommunernamåste ges ekonomiska möjligheter att klara av en fortsatt och mer intensifieradutbyggnad av barnomsorgen. AvSCB:s undersökning framgår att kommunerna hade lika många eller fler platser ifamiljedaghem än i daghem - detta trots att föräldrarna i första handefterfrågar platser i daghem och fritidshem. Jag kan nämna att i Huddingekommun planerar den borgerliga majoriteten att bygga ut fritidshemmen att täcka40 % av det totala platsantalet, alltså nära hälften, trots att föräldrarnainte vill ha den formen av fillsyn. Över huvud taget tycker jag att det idebatten om barnomsorgen märks en tendens att privatisera barnomsorgen. Olikalösningar med s. k. alternativa barnomsorgsformer-trefamiljssystem t. ex.-diskuteras ute i kommunerna. Tankar på överinskrivning gör sig åter gällande. Detfinns också tendenser att lösa den stora kvantitativa efterfrågan på barnomsorggenom att kvalitativt ytterligare försämra barnomsorgen. Det är fel och djuptoroande . I stället bör den kvantitativa och den kvalitafivautbyggnaden ske parallellt. Isvaret som jag fått uttalas ingen oro - vare sig för denkvantitafiva eller för den kvalitativa utbyggnaden. Det sägs att 1976 årsmålsättning var att alla barn med förvärvsarbetande föräldrar och barn medsärskilt behov av stöd skulle få plats . Hur skall det gå till? Detdröjer ju bara innan vi är där. bedömer det i svaret somtroligt att man skall kunna uppnå detta mål. Men har kommunerna inteklarat av barnomsorgen. Vilka garantier finns det då för framtiden, specielltmed tanke på de många kommuner som har dålig ekonomi? Regeringens sparplanbetyder ju ytterligare ekonomiska försämringar för kommunerna. Förskolbarnen kommer det att vara full behovstäckning 1984, säger . Mendet beror verkligen på hur man räknar. Här finns ett mycket stort dolt behov avplatser. Föräldrarna efterfrågar inte barnomsorg, för sina skolbarn, av olikaorsaker. Man vet att det är hart när omöjligt att få någon plats. Utbyggnadenav fritidshem har eftersatts ännu mer än utbyggnaden av daghem. Därför ställerman sig inte i kö, och man kommer inte in i någon statistik. Avgifterna i mångakommuner är också väldigt höga. Det ligger, menar jag, ett stort ansvar bl. a.på när det gäller att klargöra hur vikfigt det är hurskolbarn får social omvårdnad i en trygg miljö när deras föräldrar arbetar. KarinSöder påpekar att den allmänna ekonomiska utvecklingen är av avgörandebetydelse för de fakfiska möjligheterna för kommunerna att bygga utbarnomsorgen. Det är verkligen att slå huvudet på spiken. Långtidsutredningenanser att utrymmet för verksamhet är avsevärt mer begränsat än vad mankunnat förutse. Hur skall då löftena kunna infrias? Inte minst de rapporter vihar fått är oroande på den här punkten. rapport från den s. k. planeringsgruppen för barnomsorg visar det sig attdet finns fler orsaker fill att kommunerna inte bygger ut barnomsorgen isnabbare takt. Fyra av fem kommuner säger att det är av ekonomiska skäl.Kommunerna har inte råd att bygga. Ungefär hälften av kommunerna sade att detvar driftkostnaderna som var svårast, medan en fjärdedel av kommunerna ansågatt investeringskostnaderna var värst. Många kommuner hade svårt att skaffamark. Det gällde förstås i första hand storstadskommunerna. Denna rapport kom1979, och siffrorna är väl två eller gamla. Förmodligenhar det ekonomiska läget ytterligare förvärrats ute i kommunerna, likasåtillgången på markutrymme. Allatillgängliga data och alla erfarenheter hitfills visar att vpk har haft och harrätt i sina krav när det gäller hur man skall kunna garantera en utbyggnad sommotsvarar ett verkligt behov. Vpk har sagt att det behövs en lagstiftning föratt trygga barnens rätt fill bra daghemsplatser och fritidshemsplatser. Vi harsagt att kommunerna vid all stadsplaneläggning måste reservera mark förbarnomsorgen, för annars finns det ingen mark . Vi har sagt attkommunerna måste få full kostnadstäckning för att bygga bort daghemsbristen,för annars har kommunerna inte råd. Nustår vi inför ett stort behov av utbyggnad utan att vare sig de praktiska ellerde teoretiska förutsättningarna finns för att inom rimlig framtid tillgodosebarnens behov av en bra barnomsorg, i varje fall att döma av regeringenspassiva ointresse för barnomsorgen, som man kan läsa ut av det svar som jag harfått av . Tillfrågan om familjedaghemmens andel säger att familjedaghemmenkommer att minska i antal. Men det kan jag inte ufiäsa i SCB;s undersökning,och inte heller de erfarenheter jag har från olika kommuner tyder på detta. Närdet gäller frågan om kvalitet hänvisar fill en proposition somskal! Jag förmodar att det är den som skulle komma ochsom jag har läst om i propositionsförteckningen. "Förenklade statligaregler" skall det bli, står det. Det låter ju trevligt, men vad betyderdet? Förmodligen betyder det kraftig kvalitetsförsämring, tvärtemot vad denborgerliga regeringen lovade då man sade att statliga garantinormer,miniminormer, skulle utarbetas för bl, a. gruppstorlek och personaltäthet. Detär ett gammalt löfte som ni avgivit här i , bl. a. fillsammans medvänsterpartiet kommunisterna. Följer man förslaget idepartementspromemorian , nr 3, som jag förmodar att propositionentyvärr kommer att bygga på, tas också den enda norm som finns , nämligenytnormen, bort. Det hela blir bara lösa rekommendationer. "Godbarnomsorg", säger . Jag tycker man kan förstå vad resultatetblir ute i kommunerna, om man slipper tvingande miniminormer. Fattiga kommunerkommer inte att anse sig ha råd med bra kvalitet i form av bl. a. mindrebarngrupper och ökad personaltäthet. Sådana tendenser kan vi redan avläsa ute ikommunerna. Vi kan se hur man börjar tumma på båda dessa kvalitetskrav. Sammanfattningsvis vill jag säga att jag är mycket oroad förbarnomsorgen. Ännu mer oroad blir jag, när jag läser svar. Honinser nämligen inte de faror som hotar barnomsorgen både kvantitativt ochkvalitativt. viftar bort de åtgärder som skulle kunna garantera enbra barnomsorg. Det tycker jag är förfärande. 92 (): När 1976 fattade beslutet om att barnomsorgen under entioårsperiod skulle byggas ut till full behovstäckning och att vi som ettförsta steg på det arbetet uqder skulle bygga 100 000daghemsplatser och 50 000 fritidshemsplatser, stöddes det av en bred majoriteti . och anslöt sig ju till den socialdemokratiskaregeringens förslag. Dessutom hade vi som bakgrund den överenskommelse som hadeslutits mellan regeringen och . Vi var glada över den här bredauppslutningen. Vi upplevde den som en garanti för att detta viktigareformarbete prakfiskt skulle kunna genomföras. Vianser att alla som deltog i beslutet har ett ansvar i första hand gentemotbarnen och föräldrarna för att klara detta. Men det är klart att vi i sambandmed regeringsskiftet blev oroliga för hur det skulle gå med barnomsorgen. Detblev vi därför att vi förutsåg vilket inflytande skulle få ochkände till deras motstånd mot barnomsorgen. Vi var oroliga för att ochfolkpartiet skulle byta sida och i regeringen bete sig som de har gjort ute ikommunerna, nämligen intimt samarbeta med . Det visade sig ocksåsnart att vår oro var berättigad. Alla de åtgärder som skulle ha behövt vidtasför att trygga barnomsorgsutbyggnaden uteblev, trots de rapporter som snabbtkom om att kommunernas utbyggnadsplaner inte var tillräckliga. Alla de förslagsom vi lade fram om åtgärder för att påverka situationen -allfifrån ökadestatsbidrag för att stimulera kommunerna till krav på en plan för utbyggnad -avvisades också. För egen del har regeringen underlåtit att agera i prakfiskhandling. Vackra ord har man kostat på sig men inte handling. Tvärtom har vifått en rad nedslående besked om åtgärder som borde ha vidtagits men som haruteblivit. Vihar t. ex. fått veta att det inte skall bli någon ny överenskommelse medKommunförbundet. Den utlovade propositionen om barnomsorgen, somockså nämnde, har uteblivit. Ingen kan ge besked om när den skallkomma. Det kunde inte socialministern heller - jag hoppas hon kommer att göradet. Det går ju envisa rykten om att förseningen beror på att också detta är en frågasom regeringen grälar om i långbänken. Denhär förseningen har i sin tur lett till att riksdagsarbetet kraffigt försenats.Det finns bl. a. ett femtontal motioner som väntar på behandling i samband medproposifionen. Bland dem finns vår partimotion med krav på en plan förbarnomsorgsutbyggnaden. Det är naturligtvis mycket allvarligt att regeringen idenna mycket svåra situation dels själv underlåter att handla, dels försvårarför att handla. Jagkan inte tolka det material som har presenterats under det här året på detlättsinniga sätt som socialministern gör i sitt interpellationssvar, och dettror jag inte heller att så många andra kan göra. Det finns ingen möjlighet attpå grundval av det materialet påstå att riksdagsbeslutet skall kunnafullföljas. Det finns heller ingen möjlighet att vifta bort som någotbetydelselöst att 200 000 barn saknar den trygga omsorg de behöver. Pågrund av de fakfiska förseningar som ägt rum i kommunernas planering de senasteåren kommer den planerade utbyggnaden av barnomsorgen enligt beräkningar somhar gjorts i själva verket inte att kunna fullföljas förrän omkring . Detbesked som kommit innebär fakfiskt att kommunerna nu har skurit ned denplanerade ökningen med en fjärdedel. Om det inte är 5 000 daghemsplatser och 2500 frifidshemsplatser som man har skurit ned, så måste det vara kvaliteten manhar dragit ned på. Vad skulle det annars vara? Jagmåste fråga socialministern om hon verkligen tycker att detta är någonfing somman inte behöver bry sig om, t. o. m. något man kan lovprisa som ökatkostnadsmedvetande? Är detta något som tyder på att kommunerna prioriterarbarnomsorgsutbyggnaden i det svåra ekonomiska läget? Vitycker, herr talman, att de borgeriiga regeringarna har visat en upprörandebrist på ansvar i den här frågan. Men det är ännu inte för sent att ändra sig.Därför vill jag avslutningsvis ställa några frågor fill socialministern: er ännu bundna av och medansvariga beslut och vad som står iregeringsdeklarationen? Är ni beredda att ompröva beslutet att inte sluta någonöverenskommelse med ? Är ni beredda att ansluta er till vårtförslag att utarbeta en plan för barnomsorgsutbyggnaden och redovisa den förriksdagen? Jag vill i det sammanhanget, herr talman, säga att de uttalanden somfinns i interpellationssvaret om att en eventuell sådan plan skulle grunda sigpå de principer som finns redovisade i långtidsutredningen är ytterligtskrämmande. 93 (): Jag delar den oro som både och här har givit uttryckför när det gäller utsikterna för utbyggnaden av daghemmen och fritidshemmen. Detär precis som sade, att vi alla vid regeringsskiftet varoroade över hur det skulle bli med den här verksamheten i fortsättningen. Menvi hoppades ändå att de borgerliga regeringarna skulle vara aktiva för att setill att den överenskommelse som hade träffats med Kommunförbun- 8Riksdagens protokoll 1980/81:48 Vi hade genom lagstiftning, höjda statsbidrag osv. lagtgrunden till en god barnstugeverksamhet. Jag tycker hela den svenska - i varje fallrepresentanterna för , och socialdemokraterna - bör varaoroade över utvecklingen. Föräldrarna är oroade, och de fackliga organisationersom har drivit frågan om utbyggd barnomsorg är högst oroade. När nu försöker förringa uppgifterna i dagensfidningar om undersökningar vill jag säga att de på det helataget stämmer med det resultat som LO fått vid en enkät i LO-sektionerna. Vihar ännu inte fått in svar från alla sektioner, men de vi har fått visarentydigt på att vi kommer att få en nedskärning av barnstugeverksamheten. Vikommer att få en kvalitetsförsämring. Där ges exempel på att man höjerintagningsåldern, dvs. att barnen inte får komma in på daghemmen vid den åldersom tillämpats tidigare. Man försämrar matstandarden. Man hänvisar föräldrarnasom söker barnomsorg till privata daghem - och vilka föräldrar har råd attbetala privata daghem? Det finns alltså en mycket berättigad oro inför denpassivitet som den borgerliga regeringen visar i de här frågorna. Jag skullevilja fråga: Vad har de borgerliga regeringarna gjort på det här området efter1976? Det är lätt att svara på, för det är i stort sett ingenting. Det ärskrämmande att uppleva den passivitet som vi nu ser och vilket resultat det fårnär siffrorna börjar komma fram om att daghemsutbyggnaden kommer att minska. Jag tror att utbyggnaden av barnomsorgen är en av deviktigaste insatserna i förebyggande syfte när det gäller barn- ochungdomsvård. har i andra sammanhang mycket att göra när det gälleråtgärder för att förebygga ungdomsproblem - drogmissbruk och sådant är det somkanske diskuteras mest . Jag tror att det är väldigt viktigt attvi får en tillförlitlig utbyggnad av barnomsorgen. Det är en viktig funktionför att föräldrarna skall kunna känna trygghet för sina barn. Det är vikfigtatt barn har en god uppväxtmiljö, och barnstugorna är en angelägen del i det. Här har talats om den proposition som skall komma, ochKarin Söder säger att den kommer. Det är märkligt med den här propositionen.