prot · G4098 · 1980-12-31 00:00:00 — började emellertid antalet elever perbasresurs, som i det nya statsbidragssystemet är den direkta motsvarighetentill det tidigare klassmedeltalet, att minska på mellanstadiet, medan någonmotsvarande minskning inte skett vare sig på låg- ellerhögstadium. Regeringen föreslår nu åtgärder som skall återställa detbasresursmedeltal som varit tänkt att gälla. Jag finner detanmärkningsvärt, om riksdagsmän inte fäster större avseende vid riksdagensbeslut än att de angriper åtgärder som endast syftar till att besluten skallupprätthållas. Självklart innebär det besparingar att se till att vi fårinte större klasser än tidigare men lika stora som vi hade för ett par årsedan. Den största besparingen görs genom en minskning av statsbidragen tilldet allmänna skolv.isendet . men det är en helt annan historia. Av den minskningen kommer enligt förslaget en halvprocentenhet att återgå till vissa kommuner som annars skulle få mycket svårtatt klara upp sin situation. Återbetalningen skall styras efter behov, så somsker med den s. k. länsskolnämndsresursen, och jag tror att där harfått svar på någon av sina frågor. Det finns inte någon möjlighet för kommunerna att kompenseradet bortfallet genom att göra klasserna större eller genom att minska påantalet lärartimmar, Den samlade undervisningsvolymen i form avlärarveckotim-mar får nämligen inte minska. Det betyder att antalet lärare inteheller kan minska på grund av den här åtgärden. Större klasser leder därförinte heller till någon besparing. Det minskade statsbidraget måste kommunerna i ställetkompensera genom besparingar inom den kommunala verksamheten som helhet. Det ärinte, , regeringens eller sak att föreskriva hurkommunerna skall genomföra dessa besparingar. Men nog vore det märkligt, ominga som helst sparmöjligheter skulle föreligga på skolområdet. 12 protokoll 1980/81:7-8 Jag föreslår också en del andrabesparingar, men de har uppenbarligen inte varit aktuella i debatten, hittillsi varje fall. Mot bakgrund av den UNESCO-statistik som jag nyssredovisade förefaller det inte troligt att det är brist på resurser som iförsta hand har vållat den svenska skolan problem. Det är att vierkänner det förhållandel och angriper de verkliga orsakerna. Jag har varit djärv nog att ur den aspekten - och endastur den aspekten -välkomna de ekonomiska svårigheterna, för de kan forcera framden nödvändiga omprövningen av attityderna till kunskaper, till arbete, tillfostran och hjälpa oss att göra de ofrånkomliga prioriteringarna pä ett sådantsätt att de gagnar den svenska skolans fortsatta utveckling. 71 () replik: Det tycks ha utbrutit en viss förvirring iborgerlighetens skoldebatt. Nidbilderna som man har målat upp avsocialdemokratin som kunskapsföraktare, inte stående för ordning och reda osv.stämmer inte med vad man kan utläsa av det program som vi har presenterat. Visäger att det är bra att ni äntligen har läst på den socialdemokratiskaskolpolitiken och förstått den. Att det skulle ha skett en omsvängning är alldeles fel. Nigör en jämförelse mellan den nidbild som ni själva har målat upp avsocialdemokratisk skolpolitik och det som har varit verklighet nu liksomtidigare och som finns att utläsa ur vårt skolpolitiska program. I seriösa debatter har också borgerliga debattörer erkäntatt nidbilden är fel. Jag ser Hans Nyhage framför mig, och jag kan erinra honomom att han i läroplansdebatten erkände att vifaktiskt står för kunskap. Också skolministerns statssekreterare har ien artikel sagt att påståendet att vi skulle ha stått för någon sorts"flumpedagogik" är fel och att det egentligen var andra som gjordedet. Man behövde inte hålla på att låtsas på detta sätt, och det vore mycketbra om vårt program kunde leda till att skoldebatten nyanseras, så att vi kantala om de skillnader som verkligen föreligger och inte om nidbilder som målasupp. Den andra frågan, som är större ochviktigare just , gäller nedskärningen av skolans resurser. När att det är parodiskt att vi ser med stort allvar på denna nedskärning, dåblir man något betänksam. Det kan inte vara parodiskt att göra klart vilkaallvarliga konsekvenser det får för skolan när dess personal dras ned såkraftigt som regeringen föreslår. Och det lät minsann inte så i den borgerligapropagandan . Då skulle praktiskt taget alla skolproblemklaras av med mindre klasser. Sätt dagens handlande från regeringens sida motgårdagens propaganda - då avslöjas er skolpolitik mycket drastiskt. 72INGA (vpk) replik: Herr (alman! Jag började med att tala om hur orättvist detsvenska .skolsystemet fungerar för elever från olika miljöer och med olikasociala och ekonomiska bakgrunder. Det är fakta som gång på gång kommer fram iolika undersökningar och som inte kan vara obekanta förregeringen. Jag frågade därför vad regeringen tänker göra för att kompensera denegativt segregerade skolorna. Jag frågade också vad regeringen tänker göraför att motverka att arbetarklassens barn i fortsättningen slås ut ännu oftare.När resurserna till skolans område nu skärs ned, så kommer det förstås attallra hårdast drabba de kommuner som redan nu har oerhörda problem med att fåbl. a. skolan att fungera. Jag noterar att jag inte har fått några svar pådessa frågor. talade om den bitterhet som många lärarekänner. Jag tror att den bitterheten är mycket liten i jämförelse med den someleverna och föräldrarna känner. De reformer som har genomförtsför att minska de ekonomiska och sociala faktorernas betydelse har inte fåtteffekt. Och inom många grupper i samhället är besvikelsen mycket stor över attden sociala snedrekryteringen är kraftig och att utslagningen skeri allt snabbare takt och allt längre ner i åldrarna. sade att det inte är bristen på resurser somhar påverkat skolan negativt. Nej, det är inte bara fråga om en brist påresurser, men resurserna har inte fördelats till de områden där de bäst skulleha behövts. Men det hänger förstås samman med vad jag tidigare var inne på:samhällsplanering, bostadsplanering och bostadssegregation. Det hänger ocksåsamman med föräldrarnas vardagssituation, arbetsförhållanden och en mängd andrafaktorer. Vi måste sätta in skolan i ett helhetsperspektiv och inte bara seensidigt på problemen där. öm skolan även i fortsättningen kommer att se ut somden gör, får vi fortsatt segregation i skolan. sade att kommunerna måste kunna sparanågonstans på skolans område. Det är klart att kommunerna kan göra det. Vi kanfå en ändå kraftigare social nedrustning. Jag säg i går kommunsprutningsförslag när det gäller den sociala sektorn. Det var mycket kraftigaprutningar som borgerligheten där föreslog. Jag kan tänka mig att man kanföreslå liknande prutningar även på skolans område, men effekterna blir dåförödande, framför allt för dem som har det svårast i skolan och som mestbehöver stöd och hjälp från många håll. Förvirringen på skolpolitikens område liggernog knappast på den borgerliga kanten, . Vårt budskap har nogunder varit entydigt, och detta har kanske också kommit tilluttryck i det stöd vi har fått. Förvirringen har nog rått på den socialdemokratiska sidan.Men jag vill inte alls anklaga socialdemokraterna för illvilja eller motståndmot kunskaper eller något sådant. Däremot har de varit offer för dåligarådgivare. Jag är glad att förvirringen nu har släppt och välkomnar iallra högsta grad det programförslag som inte minst är mammatill - dock inte i alla detaljer, vill jag kanske för säkerhets skull tillägga. efterlyser som jag en saklig debatt.Vore det då inte , , att överge det i och försig naturligtvis publikknipandeargumentet att vi moderater och borgerligheten i övrigt talade för mindreklasser? vet ju mycket väl att den frågan blev överspelad ioch med SIA-propositionen 1976 och det nya statsbidragssystem som infördesgenom riksdagsbeslut . Vi bestämmer inte längre centralt klassernas storlekutan har ett helt annat bidragssystem med basresurser och förstärkningsresurseroch möjligheter att lokalt bestämma gruppstorleken. Om vill anklaga mig eller borgerlighetenför någonting, så anklaga oss för att vi ännu inte förmått öka förstärkningsresursen,för då blir det åtminstone en saklig debatt. talar om negativt segregerade skolor. Jag ärmedveten om det problemet, och jag skulle vilja påstå att alla partier var detnär vi beslutade om SIA-reformen och när vi fattade beslut om det nyastatsbidragssystemet. Jag är övertygad om att vi kan komma mycket längre på denbehovsinriktade resursfördelning som då infördes. Men den var i alla fall ettförsta steg till att försöka angripa det här problemet. Jag vill också säga att vi har gett kommunerna,rektorsområdena och skolorna väldigt stora möjligheter att styra resurserna ditdär problemen är större. Men det är också en fråga om modet att utnyttja de härmöjligheterna, och där måste jag säga att det återstår mycket ännu så . får gärna för mig tala om lärarbitterhet, mendet var inte samma lärarbitterhet som jag talade om. Jag talade om denbitterhet som uppstått när man upplevt att lärarkåren blivit beskylld för attvara orsaken till skolans problem, och det är naturligtvis en bitterhet somjag väl kan förstå. De internationella uppgifterna om den svenska skolansstandard i jämförelse med standarden i andra industrialiserade länder - jagunderstryker att det gäller industrialiserade länder- är offentliga. Jagställer dem gärna till förfogande. De visar bl. a. att lärartätheten i densvenska skolan vida överstiger vad som gäller i andra länder. Om man sedantalar om skolpersonal är personaltätheten enormt överlägsen. Jag ställer som sagt dessa uppgifter gärna tillförfogande, ifall man inte kan få tag på materialet på annat sätt. Det är enintressant och mycket tankeväckande läsning, och den skulle kanske leda osstill att diskutera andra problem än dem som så sticker i ögonen -resursproblemen. Sparpropositionen får vi väl ändå tillfälle att diskuteramer i detalj . 74LENA () replik; Jag är glad åt det här intresset för vårtskolpolitiska program. Det är ett konstruktivt och verklighetsnära program somär väl värt att läsa. Jag förstår också, när säger det, att honverkligen inte instämmer i alla detaljer - det vore mycket underligt om sä varfallet. Sedan var det fråga om de ökade eller minskade resursernatill skolan och skolans behov av ökade resurser. säger att kravetpä mindre klasser blev bortspelat 1976 i och med att fattade beslutom SIA-reformen. Det är riktigt, för då gav ni er på den punkten - det var inte detta somvar det viktigaste. Men ni var tydligen så fångna i er egen Nr 8 propaganda så att ni höll fast vid er ståndpunkt väldigtlänge, och är vi den Ni sade det i er regeringsdeklaration , och det har hängt c med . Här är det fråga om en kovändning. Först är det ökaderesurser som skall Allmännolitisk klara problemet, och är det tvärtomminskade resurser som skall klara debatt problemet. Jag ställde frågan innan BrittMogård hade kommit till kammaren, om det verkligen kan vara så som Arbetetskrivit, nämligen att sagt att hon med risk för att betraktas somnaiv tror att en resursminskning ger en mänskligare och tryggare skola. Är detså, , att skolan blir bättre om den får mindre resurser? 75INGA (vpk) replik; säger att hon är medveten om attelevsituationen är olika i olika delar av landet och i olika kommuner. Jagskulle vilja fråga: Vad är det som gör att barnen i får en mycketsämre undervisning än barnen i ? Vad tror att det berorpå? Det är ju belagt att det förhåller sig så, och jag frågar;Vad är det som gör att barnen i i förhållande till barnen i Djursholmfår sämre betyg, att de väljer lättare utbildning eller ingen utbildning alls?Vad är det som skapar den sociala snedrekryteringen genom hela skolsystemet?Har man inom regeringen på något sätt analyserat vilka faktorer som påverkardetta? Det sägs här att man skall decentralisera och att SIA-reformen var ettsteg i den riktningen. Men det visar sig nu att väldigt många kommuner harsvårt att få igenom därför att det saknas resurser, ytterst i form avpengar men också i form av praktiska hjälpmedel, och utan resurser går det inteatt komma någonstans. Jag menar att man har satsat alldeles för litetav resurser på de skolor och inom de områden där man har det jobbigt, och medregeringens sparplan kommer situationen att ytterligare förvärras. De barn somallra mest behöver stöd och hjälp får det i ännu lägre grad än , och redani dag är läget på skolområdet katastrofalt dåligt. Tycker egentligen att detär riktigt snyggt att gång på gång upprepa anklagelser mot mig för saker somjag faktiskt har förklarat? Jag förstår att det känns skönt att få säga: Tänkändå, hon gjorde fel den gången! Det var ett skrivfel i regeringsdeklarationen.En sådan debatteknik stämmer i varje fall inte överens med de normer jagansluter mig till. För att tala om de problem i den svenska skolan somdet verkligen handlar om vill jag säga att det i och för sig inte är någonnyhet - åtminstone inte för mig. som satt med i - att vi redani samband med utredningen påpekade att ett grundläggande problem i den svenskaskolan var att vihade en objektsyn på eleverna, att vi betraktade barn och ungdomar somnågonting som skulle servas i alla möjliga avseenden. De skulle undervisas,matas, diskas efter och städas efter. De fick stå på tillväxt. Jag vidhåller att detta är det grundläggandeproblemet. Vi är många som sedan lade fram sitt betänkande 1974har försökt att plädera för att den skadliga inställningen måste bort, men vihar inte kommit åt den. I det avseendet - än en gång: endast i det avseendet-välkomnar jag de ekonomiska svårigheterna, för de tycks vara det enda som kanfå människor ute i kommunerna - lärare, skolpersonal, kommunalgubbar och-gummor- att börja se på eleverna som en resurs, att börja se dem sommänniskor. Det betyder oändligt mycket mer än att vi kostar på dem ännu meramaterial, ännu mera omsorg och ännu mera vakter-för det är ofta detta som detdess värre handlar om. Eleverna måste få vara med i skolverksamheten. Till : Det är väl en något äventyrlig slutsats,som jag inte är beredd att skriva under på, att man ger en sämre undervisning iBotkyrka än i . Vi har mindre resurser i än i , och vinår sämre resultat i . Men jag vill påstå att detta sammanhänger medväldigt många faktorer som är mycket svåra att angripa, och det vet Inga Lantzlika väl som jag. Vi har t. ex. lärarproblemet. Det finns väldigt många ungaorutinerade och/eller obehöriga lärare i problemkommunerna. Jag vet inte omInga Lantz har någon lösning på detta; att vi skall ha en annan lönesättning, somde fackliga organisationerna motsätter sig, eller att vi skall ha någon sortsarbetsplikt. Det är klart att man kan tänka sig detta, men jag tror inte att vivinner någon större framgång med det. Vi måste nog angripa flera faktorer. Vi känner till dem ochsöker vägar. Alla goda uppslag välkomnas. Men jag kan inte hjälpa att jagtycker att det är litet pinsamt när säger att det är litet svårt attgenomföra , då hon så uppenbart menar samlad skoldag, vilket faktiskt är enmycket liten del av SIA-reformen - och kanske långt ifrån den viktigaste. Talmannen anmälde att anhållit att tillprotokollet få antecknat att hon inte ägde rätt till ytterligare replik. 77LINNEA HÖRLÉN (fp): Jag tänkte bara säga några ord om en annandel av den aktuella skoldebatten, nämligen normfrågan. Frågan om samhällsmoralhar följt mänskligheten så långt tillbaka som det har funnits samhällen. Finnsdet några allmängiltiga normer för hur den enskilde skall bete sig för attkunna leva i ett samhälle? är en fråga som ofta ställs i detta sammanhang. Enannan är denna; Hur skall vi i så fall lära kommande generationer att levaefter sådana normer? , Förstnågra reflexioner kring den första frågan. Finns det en allmängiltigsamhällsmoral? Det är en fråga som jag inte tror att någon vågar ge ettdefinitivt svar på. Många filosofer som har arbetat med problematiken - jag kannämna , och - har menat att en allmän sedelag förutsätter något absolut vid sidan av människan.Man må kalla det vördnad för livet, samvetet, medmänsklighet eller , men manböjer sig för det som något heligt, något ofrånkomligt. Hur än ett moralisktbeteende vuxit fram återstår alltid svårigheten att föra en sådan normbildningvidare till nästa generation. Man kan naturligtvis lära sig reglerna, detutvändiga beteendet, budorden. Men enbart detta är inte moral. Att viljelöstfölja yttre bud brukar vi kalla moralism och betraktas som någonting negativt.Frågan är om det över huvud taget är möjligt att fostra fram ett moralisktbeteende, som ju i egentlig mening endast kan växa fram ur krav inifrånindividen själv. Och därmed är jag inne på den andra frågan som jag ställde:Hur skall vi kunna lära ut en vettig samhällsmoral? Det finns anledning att påpeka att normer inte är för alltid givna och oföränderliga. I ett centraliserat, specialiserat och opersonligtsamhälle där varje individ inte kan se sin egen nödvändiga roll, förtunnasbehovet för individerna av gemensamma normer. När det inte spelar någon rollför samhällets funktion vad individen gör tycker man inte heller att ett vissthandlande är "bättre" än ett annat. Då tar andra normer över - sådanasom är självcentrerade och "privatiserade". I ett samhälle där alla har en uppgift och där alla är merberoende av varandra kommer däremot normer att skapas som ett naturligt mönsterför hur individen skall handla. Man kan säga att naturliga normer föds urdaglig gemenskap och ansvarstagande tillsammans med andra. Ett sådant samhälle skulle ju skolan kunna vara. Frågan omnormbildningen i skolan har ju aktualiserats genom arbetet med den nyaläroplanen för och genom olika händelser som inträffat i detdagliga skolarbetet. I den läroplan som just slutbehandlas står, medformuleringar som är ärvda från tidigare läroplan; Att väcka respekt försanning och rätt, för människans egenvärde, för människolivets okränkbar-het ochdärmed för rätten till personlig integritet är en huvuduppgift. - Här tyckerjag att läroplanen i koncentrerad form har fångat några av de värderingar somvi betraktar som omistliga i samhället. I det dagliga skolarbetet bör detfinnas många tillfällen att anknyta till hur nödvändigt det är med rättvisa ochmed att tala sanning. Vill jag själv som individ bli respekterad måste jagockså respektera andra. De är också för mig angeläget att särskilt lyfta framskolans uppgift att väcka respekt för människolivets okränkbarhet.Människolivet - det handlar om hela personligheten: ande, själ och kropp. Detkräver mycket av ömsinthet och varsamhet hos den som skall leda undervisningenom människolivets okränkbarhet, en undervisning som i stor utsträckning ligger idet personliga föredömet. Det är en mycket svår uppgift att lägga på skolan, dettamed fostran till normer, och skolan kan inte ensam klara den. Den uppgiftenförutsätter ett nära samarbete med hemmen. Skall eleverna kunna hitta ettnormsystem som känns riktigt för dem själva, är det nog viktigt att skolans ochhemmens värderingar inte är alltför olika. Det är bra, anser jag, att debatten om normfrågorna nuskjutit fart. Sanningen är ju, att det aldrig råder ett normlöst tillstånd. Närinte vissa normer hävdas, kommer andra att gälla. Och frågan är om de ärbättre. Jag tror dock att det är möjligt att nå fram till ganska stor enighetom vilka värderingar och förhållanden som bör prägla undervisningen på olikaområden och att dessa värderingar och förhållanden bör prägla skolmiljön iövrigt. Det är inte bara möjligt utan nödvändigt att skapa ordning och reda iskolmiljön. 78LARS (): Jag tänkte i det här inlägget ägna mig åtfrågan om kursplaner. Dessa och statsrådet hantering, avdem har blivit föremål för en livlig debatt den senste tiden. Det har ocksåframskymtat här , i debattens början, I ett pressmeddelande motiveradestatsrådet departementets strykningar i förslag fillkursplaner. Motivenuppgavs då vara att SÖ;s förslag innehöll 1. facktermer ochsvåra ord, 2. upprepningar avsådant som redan står i Mål och riktlinjer, 3. resonemang omlärarnas arbetsmetoder, som skulle bli bindande för lärarna, 4. värvningar avkommentarer med mål och huvudmoment. Hur är det nu med de här officiellt uppgivna motiven föratt gå in och ändra så pass kraftigt som man har gjort från departementet? Det kan vara intressant att titta litet grand pådepartementets ursprungliga strykningar i t. ex. svenska och bild för att se omde officiella motiven har någon bärighet. I svenska har departementet strukit avsnitt som präglatsav den nya språksyn som genom en omfattande språkforskning vuxit fram sedan1969 års läroplan tillkom. Den språksynen innebär att man framför allt betonaratt användningen av språket är nära kopplad till sådan kunskap, tillerfarenheter och till bearbetningen av dem. Avsnitt som baserats på tanken attsocial utveckling och språklig utveckling hänger samman har också strukits. betonade i sitt betänkande omläroplanen att skolan skall verka för solidaritet med eftersattagrupper inom- och utomlands och gemenskap med invandrare. Mot den bakgrunden ärdet litet märkligt att departementet strukit avsnitt som betonar kunskaper omspråkläget för minoriteter eller personer med språkliga handikapp. Andra typer av strykningar som departementet harspecialiserat sig på är i avsnitt som talar om att eleverna skall användaspråket som hjälpmedel för att påverka och förändra saker och ting till detbättre. Ett annat område för departementets strykningsiver gällerdelar som i anslutning till avsnittet Fostran och utveckling i Mål ochriktlinjer betonar samhällsrelevansen. Kvar finns enbart formuleringar somavser den personliga relevansen. Tydligare än så kan inte en renodladindividualism dokumenteras. En av de miljöer som jämte hem,skola och kamratkrets i hög grad bestämmer människors språkutveckling ärarbetslivet. Dessa miljöer eller områden som är betydelsefulla att behandla isvenska har strukits. Vad gäller arbetslivet står strykningarna nästan direkt istrid mot riksdagsbeslutet. De avsnitt som betonar att skolans kamp mot skräpkulturenskall föras även i ämnet svenska har givetvis också strukits eller gettsharmlösa formuleringar. Rädslan från konservativt håll att göra markeringar mothela den kommersiella smörja som väller över oss är uppenbar. Om litteraturläsningen i skola och hem har man fört in enhelt formulering som bara går ut på att man skall skapa ett beståendebok- och läsintresse. Den formuleringen får i stort ersätta SÖ;s viktigakvalitativa formuleringar om att litteraturläsning skall öka kunskaperna omandra kulturkretsar, ge förståelse för invandrares situation, stärka intressetför våra nordiska grannländer och ge historiskt perspektiv pä dagens situation. I ämnet bild är givetvis också, liksom i svenska, avsnittsom innehåller en uppmuntran till eleverna att skapa alternativ till detkommersiella kulturutbudet strukna. På motsvarande sätt är ett avsnitt som betonar attbildspråket är ett medel för att värna och förverkliga yttrandefrihetenstruket. Passager där det står att eleverna skall göras medvetna omvillkor för kulturutbyte mellan människor och länder finns inte heller medlängre. Slutligenär miljökunskapen borttagen som huvudmoment. Därmed har departementet också strukit avsnitt som tar uppatt skolan skall stödja eleverna i deras arbete att utveckla en bra barn- ochungdomskultur. Borta är därigenom också formuleringar där det står atteleverna skall lära sig genomskåda fördomar och motsägelsefulla budskap. Exemplenskulle kunna mångfaldigas, men detta får räcka för tillfället. När man granskar allt det som departementet strukit i denförsta versionen, så kommer man till att det knappast kan ha varit förekomstenav facktermer och svåra ord som väglett strykningsarbetet. De strukna avsnitteninnehåller inte särskilt mycket facktermer och svåra ord, i varje fall inte merän de kvarstående textavsnitten. Statsrådet talar i det här sammanhanget mycket omalt "vanliga människor" skall kunna läsa kursplanerna. Hon ansertydligen inte att de skulle kunna klara av att läsa och förstå SÖ;s förslag. Detta förslag har godkänts av bl. LO och TCO. Dessa organisationer representerar ju i eminent grad"vanliga människor".