prot · G40938 · 1980-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1980/81:38 1 § Justerades protokollet för . 2 § Svar på fråga 1980/81:131 om statens ansvar förasylsökande flyktingar Per har frågat mig vilka åtgärderjag vidtagit eller avser vidta för att staten skall ta ett totalansvar för allaasylsökande i och för att, som jag uppfattat frågan, de asylsökandeskall kunna tas om hand på ett från etniska, språkliga, religiösa ochkulturella utgångspunkter enhetligt sätt. Den som kommer fill för att ansöka om asyl harrätt att här avvakta det slutliga beslutet över hans eller hennes ansökan.Detta är en av asylrättens hörnpelare. Många av dem som på eget initiativ sökersig till vårt land har anhöriga eller vänner här, som de naturligen söker sigtill. Andra har ingen sådan anknytning till landet, och de kommer därför intesällan att vistas i eller i närheten av den kommun därinreseorten ligger. Den förordning som reglerarkommunernas rätt till statlig ersättning för socialhjälp till flykfingar m. fl.omfattar också ersättning för asylsökandes uppehälle. Det är ännu för fidigtatt bedöma effekten av dessa bestämmelser. För att närmare utvärdera demkommer, enligt vad jag har erfarit, socialministern att tillsätta ensärskild arbetsgrupp. kommer aft beredas tillfälle att delta idetta arbete. Jag har förståelse för att vissa kommuner emellanåt kan fåsärskilda svårigheter att, när många asylsökande kommer dit ,erbjuda dem bostad och annan social service. Några kommuner har på senare tidtagit egna initiativ för att möta sådana svårigheter, bl. a. genom att överväganya former för omhändertagande av asylsökande. Regeringen följer dessainitiativ med stort intresse. Jag vill också erinra om att frågan omanvändningen av statens resurser för överföring och omhändertagande avflyktingar kommer att behandlas av en arbetsgrupp som tillsatts för Om statens ansvar för asylsökande flyktingar Omstatens ansvar för asylsökande flyktingar attöverväga frågan om huvudmannaskap m. m. för denna verksamhet. De problem somfrågan avser är alltså föremål för beredning inom . När det gäller den andra delen av frågan är det tveksamtom de instrument som samhället f. n. förfogar över för att geografiskt sökastyra invandringen inom landet bör användas i de syften som Per . En rad principiella frågor bör bedömas i detta sammanhang. Från vissautgångspunkter kan det t. o. m. te sig stötande att överväga åtgärder medsådan inriktning. Frågan ligger inom ramen för direktiven till den nyligentillkallade invandrarpolitiska kommittén. 2 PER (): Låt mig först få tacka invandrarministern fördet snabba svaret på mina frågor. Jag har anledning att tro att invandrarministern och jaghar gemensamma värderingar om behandlingen av asylsökande, vare sig de efterutredning får stanna i vårt land eller får det tunga beskedet att de skallförpassas. I mitt första inlägg vill jag utgå från två gamlabeprövade ordspråk. Det första är: Medan gräset gror dör kon. Och det andralyder; Fåfäng gå lärer mycket ont. Det är självfallet positivt att det utreds och forskaskring asyl- och invandrarproblemen. Det finns flera tusen asylsökande som,efter månader och år av passiv väntan, väl fått stanna. Många av dem, lyckligaöver att de fick stanna, mår dock fortfarande inte bra. Utredningstiden blevför lång och för pressande. Vi vet detta. Behöver vi verkligen vänta på allautredningsresultat för att göra något annat och nytt för de asylsökande? När det gäller dem som avvisats kan vi dess värre inteutreda eller forska särskilt framgångsrikt. De nationer som de förpassats tillär i regel inte så intresserade av sådana utredningar. För resten är några avde förpassade redan döda, ett par är skjutna. De asylsökande är hänvisade till stöd ochhjälp från den slumpvis valda kommunens sociala myndigheter och den lokalapolisen. De får inte arbeta och inte studera i ordnade former. Vad gör de då , eller ? De går på stan, sitter på barer och kaféer,slår ihjäl tiden. Både svenskar och etablerade invandrare misstolkar lättåsynen av människor som "slår dank" eller "ligger samhället tilllast". Ur denna sitiiation gror lätt främlingsovilja, som i vissa fall kanväxa till främlingshat och i värsta fall till rasism. En kommun som plötsligt eller successivt får några hundra,kanske något tusental, asylsökande att ta omsorg om klarar inte uppgiftensärskilt bra inom ramen för sin ekonomi och struktur. Värst är det för asylsökandeunder kvällar och veckoslut då kontoren är stängda. Jag blev litet förvånad över Per , för det berörde delvis en annan fråga än den som har ställts. Mensjälvfallet finns det ett samband mellan frågorna, och därför skall jag sägaett par ord om de långa väntetiderna. Jag vill gärna tillägga att det äralltför långa väntetider, och det är ett problem framför allt för deasylsökande själva men också för de kommuner där de vistas . Jag försäkrar Per att jag är mycket medvetenom denna problematik, och vi arbetar nu i på alla tänkbarasätt i den ekonomiska situation vi befinner oss i för att nedbringa väntetiderna. Det är tre olika väntetider som är nålsögon. Det ärväntetiden hos polisen, där man först begär asyl. Det är väntetiden hosinvandrarverket, där ansökan sakprövas. Det är också väntetiden iregeringskansliet, där efterprövning sker vid besvär. Jag hoppas att vi inominte allt för avlägsen tid skall kunna nedbringa väntetiderna till en merrimlig nivå. Därmed kommer också vissa av de problem som Per tarupp i sin fråga att bli enklare att lösa. Om statens ansvar för asylsökande flyktingar 4 PER (): Staten bör enligt min mening ta etttotalansvar för de asylsökande. bör få den uppgiften ochverkställa den i samverkan med kommuner, AMS, m. fl. och medfolkrörelser som är motiverade och kunniga - och accepteras av invandrarnasjälva -och som är villiga att arbeta även efter och . De asylsökande måste få en meningsfull och stimulerandeväntetid, oavsett vilken utgång det blir av asylansökan. Då kan även avvisadeasylsökande trots allt tänka på Sverigetiden som ett positivt minne. Jag vill fråga invandrarministern: vi hoppas på ochhjälpas åt för att skapa en sådan omsorg om främlingar som klappar på vår port?Det kan inte vara anstötligt på något sätt, om vi arbetar så att det möjligenstöter den svenska uppfattningen litet grand, bara det i huvudsak främjar deasylsökandes egen situation och blir det allra bästa för dem. Jag måste säga att jag är litet osäker om vadPer menar med att staten skall ta ett totalansvar för dem somväntar här på besked om de skall bli accepterade som invandrare eller flyktingar.Om Per menar att staten skall bestämma var de skall vistas, villjag säga att detta bara kan göras genom att man tillgriper juridiskt tvång,vilket vi inte har några möjligheter att göra. Naturligtvis skulle man ocksåkunna fillgripa praktiskt tvång genom att vägra ge de asylsökande hjälp undertiden de väntar här eller på annat sätt, men det är en åtgärd som vi inte villvidta. Man måste alltså i det här avseendet ta hänsyn fill vilka möjligheter vihar att ordna det så som Per talar om. När det sedan gäller vilka åtgärder man bör vidta för attunderlätta för dem som väntar här vill jag säga att detta är en viktig fråga.Det är möjligt att jag Om förlust av svenskt medborgarskap i visst fall har enuppfattning som något skiljer sig från Per , men jag tycker att detkan vara rimligt att proceduren är sådan att de som accepteras som flyktingareller invandrare skall uppleva detta som en förbättring av situationen iförhållande till hur den var och inte tvärtom, vilket iblandär fallet . Jag tror det är rimligt att man ger dem som väntar här detstöd de kan behöva , men det är först sedan de blivit accepteradesom flyktingar eller invandrare som staten har det totala ansvaret för dem. 6 PER (): Det är klart att vi inte kan klara ut alladessa problem under den här frågestunden, men jag tycker att vi underdiskussionen har fått infallsvinklar som tyder på att vi kan åstadkomma ettsamarbete för en god utveckling när det gäller problemen för de asylsökande, såatt de inte förvärras de väntar. Jag tror att mycket kan göras pådet området. 3 § Svar på interpellation 1980/81:24 om förlust avsvenskt medborgarskap ii visst fall har frågat justitieministern omsvenska kvinnor gifta med utländska män i vissa fall förlorar sina svenskamedborgarskap enligt 7 § lagen om svenskt medborgarskap . Hon har ävenfrågat om han anser att en sådan tolkning av paragrafen stämmer med artikel 9 iFN-konventionen om avskaffande av allt slags diskriminering av kvinnor och, ominte, vad han avser göra för att skydda svenska kvinnors rätt utomlands. Dessafrågor har överlämnats till mig. Enligt den tidigare svenska medborgarskapslagen från 1924förlorades svenskt medborgarskap automatiskt bl. a. av den som genom giftermålblev medborgare i annat land och var bosatt i detta land. I förarbetena tillden nuvarande lagen framhölls att svensk kvinnas förvärv av utländskt medborgarskaptill följd av äktenskap med utländsk medborgare i princip inte borde medföraf()riust av hennes svenska medborgarskap om inte förvärvet skett i enlighet medhennes önskan. I enlighet härmed infördes i 7 § medborgarskapslag enbestämmelse av innebörd att svenskt medborgarskap förloras endast av den somefter ansökan eller uttryckligt samtycke förvärvar utländskt medborgarskap.Kravet på ansökan eller uttryckligt samtycke tillkom således för att beredasvenska kvinnor, som är gifta med utländska män, möjlighet att i störreutsträckning än tidigare behålla sitt svenska medborgarskap. Ett automatisktförvärv av utländskt medborgarskap inverkar inte på det svenskamedborgarskapet. De aktuella fallen handlar om svenska medborgare som sedanmer än är gifta med irakiska medborgare och är bosatta i . förordningenav måste en utländsk kvinna, som är gift med en irakiskmedborgare och bosatt i , inom sex månader sedanförordningen trätt i kraft antingen förklara att hon önskar erhålla irakisktmedborgarskap eller lämna landet. I de aktuella fallen är frågan, om förlustregeln i 7 §medborgarskapslagen medför att de svenska kvinnor som under trycket av de nyairakiska bestämmelserna har förvärvat irakiskt medborgarskap leder till att dedärigenom har förlorat det svenska medborgarskapet. Frågan huruvida förlust av svenskt medborgarskap enligt 7§ medborgarskapslagen inträder i de aktuella fallen kan med bindande verkanendast prövas genom att en s. k. medborgarskapsförklaring begärs hos regeringenenligt 11 § medborgarskapslagen. Innan regeringen meddelar en sådanmedborgarskapsförklaring skall regeringsrätten yttra sig i ansökningsärendet.Initiativ till en sådan förklaring kan endast tas av den person vars medborgarskapdet är fråga om. De kvinnor som fråga rör bör alltså rådasatt hos regeringen ansöka om en sådan förklaring att de är svenska medborgare.Endast i ett sådant förklaringsärende kan det fastställas om förlustregeln i 7§ medborgarskapslagen är tillämplig i deras situation eller inte. Jag kan avsjälvklara skäl inte här och föregripa utgången av en sådan prövning. När det gäller frågan om 7 § i medborgarskapslagen ärförenlig med artikel 9 i om avskaffande av allt slagsdiskriminering av kvinnor vill jag framhålla att det i medborgarskapslagen integörs någon skillnad mellan män och kvinnor. Denna paragraf kan därför omöjligtstå i strid med artikel 9 i konvenfionen. Om förlust av svenskt medborgarskap i visst fall 8 (): Jag vill tackastatsrådet för svaret. En första kommentar: Det här med citat, det är svårt det.Jag har alltså frågat fel statsråd, men rätt statsråd svarar mig. Min frågahade däremot en något annan lydelse än den som återgavs i svaret. Jag frågadeom "dessa kvinnor kan anses ha förvärvat utländskt medborgarskap efteransökan eller uttryckligt samtycke". Det är alltså det som det är fråga om,inte om gifta kvinnor förlorar sitt medborgarskap, men vi kan lämna dettadärhän. Jag skall i stället gå in och tala i sakfrågan. Jag är säker på attKarin och jag är alldeles ense om att det i de flesta fall måstekännas tryggt för svenskar utomlands att ha ett svenskt pass och att varamedborgare i ett land där demokrati och respekt för mänskliga rättigheter haren lång tradition och aldrig ifrågasätts. är det emellertid så, att många svenskar bor ocharbetar i totalitära länder, där den personliga friheten är starkt beskuren. Dehar olika skäl för sin bosättning där, och för oss är det en självklarhet atten svensk skall få bosätta sig var som helst utan att för den skull betraktassom mindre svensk av oss här hemma. För flertalet svenskar i utlandet är det säkert också såatt de, trots att de har bott i annan del av världen, tillövervägande del är präglade av Om förlust av svenskt medborgarskap i visst fall sinsvenska uppfostran och våra värderingar. De känner också en personlig trygghet,därför att de är svenska medborgare. Med ett svenskt pass kan de alltid räknamed vår hjälp, ifall det är oroligheter i det land där de vistas, och det är,som bekant, oroligt i många delar av världen. De litar på sitt gamla hemland,och jag tror att vi två är ense om att de bör kunna göra detta. Får jag börja med atterinra om, att även om den nuvarande medborgarskapslagen är perfekt könsneutraloch någon invändning inte kan riktas mot den på den punkten, var det så när denuvarande bestämmelserna skrevs att ändamålet var att underlätta just försvenska kvinnor som gifte sig med utlänningar att behålla sitt svenskamedborgarskap. Det fanns andra tankar om vad äktenskapet kunde medföra förr itiden. Vi har alltså enligt förarbetena till lagen principiellt en positivinställning till att man inte skall behöva förlora sitt medborgarskap baradärför att man gifter sig med en icke-svensk. Enligt 7 § förlorar man detsvenska medborgarskapet endast om man förvärvar annat medborgarskap efteransökan eller uttryckligt samtycke. Det är lagtextens ord. Om man ser enbart till lagens bokstav är en ansökan ellerförklaring att man önskar bli medborgare i ett annat land i många fallsjälvfallet skäl för att man skall mista sitt svenska medborgarskap. Men iförarbetena till lagen står det: "Sådant förvärv av utländsktmedborgarskap, som vederbörande icke kunnat undgå, borde sålunda i princip ickeinverka på det svenska medborgarskapet." Vi talar ibland om grunderna för lagstiftningen när det ärlitet med texten. Jag har förstått att grunderna för helamedborgarskapslagen är att den som är född svensk och vill förbli svensk skallkunna så förbli. Men jag vill också gå längre. Om man bor utomlands och detlandet kräver att man ansöker om att bli medborgare där för att man skall fåstanna hos sin familj, är det då i praktiken inte fråga om sådant förvärv avutländskt medborgarskap "som vederbörande icke kunnat undgå", som iprincip inte bör inverka på det svenska medborgarskapet? Självfallet kan inte här och föregripaen prövning av de fall som jag anfört som exempel. Men jag skulle vilja vetaett par saker. DelarKarin min uppfattning om grunderna för lagstiftningen? Det är detförsta. Det andra är: Om man i en totalitär stat vilken som helstmåste ansöka om medborgarskap där för att få stanna hos sin familj, har man då"kunnat undgå" förvärv av medborgarskap i det landet? Jag har , herr talman, noterat att KarinAndersson i sitt interpellationssvar använt uttrycket "under trycket av denya irakiska bestämmelserna". Är det då fråga om frivillighet? skojade litet med mig och sadeatt jag inte hade svarat på heniies fråga, som gällde någonting annat. Jagutgick emellertid ifrån att det var det svenska medborgarskapet som KarinAhrland ville slåvakt om, och hennes inlägg här visar också att så var fallet. Jag tror alltsåatt vi kan förstå varandra även om svaret inte var formulerat exakt medutgångspunkt från frågan. KarinAhrland ställde två frågor i slutet av sitt anförande. Som jag sade i svaret gjordes det i förarbetena till denlag som tillkom 1950 förtydliganden som skulle innebära att svenska kvinnorgifta med utländska män skulle ges större möjligheter att bevara sitt svenskamedborgarskap. Man förde in kravet på ansökan eller uttryckligt samtycke, sominte fanns tidigare. Jag delar alltså i princip uppfattningen att det ärrimligt att göra allt vad man kan för att bereda svenska kvinnor möjlighet attha kvar sitt svenska medborgarskap om de gifter sig med utländska män,speciellt om någon grad av tvång är involverad i medborgarskapsfrågan. Men jag kan inte gå så långt att jag helt klart svarar påKarin Ahrlands första fråga, än mindre svarar på hennes sista fråga - det ärjust den frågan som skall bedömas av regeringsrätten och regeringen. Här ärfrågan om detta är den form av medborgarskap som man inte kunnat undgå. Sedan kan jag ha min privata uppfattning, men jag kanendast ge svar i enlighet med de möjligheter jag har enligt lagen. Om förlust av svenskt medborgarskap i vi.ist fall Anf.10 (): Jag känner så pass väl att jag litar påatt hennes privata uppfattning är densamma som min och att hon, när hon sitteri regeringen, ger uttryck för sin privata uppfattning. Jag skall naturligtvis, som rått mig, rådajust dem som jag talat om att söka medborgarskapsförklaring. I de fallen litarjag på att både regeringsrätten och regeringen är förnuftiga. Men jag skulle vilja tillägga att det kan låta hur enkel tsom helst för oss som sitter här i i ett lugnt hörn av världen attansöka om en medborgarskapsförklaring och att det kan låta så enkelt när visäger att man skall vara positivt inställd. Men för dem som drabbas och borlångt härifrån och är beroende av lynnighet hos mer eller mindre totalitäraregeringar är det inte så enkelt. Det är en i hög grad påtvingad valsituationsom dessa människor har råkat in i. Dess värre kan den situationen uppkomma förflera människor. Det är därför jag hoppas att följerutvecklingen noga. Jag vill bara säga att det är enklare och detgår fortare att tolka lagen i enlighet med grunderna än att vänta på en ändringav bokstaven. Får jag påminna om domarreglerna i lagboken, därdet står: "Det konung med skäl vill, det skall räknas för lag, och det sommenige man samtycka." I det här fallet är statsrådet attjämställa med konungen. är menige man som kommer att samtycka, omhon sköter de här ärendena. Om åtgärder för att öka säkerheten vid takarbeten Det låter ju som om och jagskulle kunna bestämma allting, själva, men dess värre - eller kanske dessbättre - är det inte så. Orsaken fill det förhållande som vi nu diskuterar är juatt finna framför allt i . Tyvärr har vi mycket små möjligheter att få Irakatt ändra sina bestämmelser. Det är en långsiktig procedur, i vilken mannaturligtvis också måste arbeta på att via internationella kontakter och i FNförmå olika stater med regimer som vi inte gillar att tillämpa enmedborgarskapslagstiftning som är human. I det arbetet vill jag verkligenhjälpa till. Sedan hoppas vi att också det aktuella problemet kan lösas. 4§ Svar på interpellation 1980/81:47 om åtgärder för att öka säkerheten vidtakarbeten har frågat mig vilka åtgärderregeringen ämnar vidta för att uppfylla begäran om överväganden föratt öka säkerheten vid takarbeten samt när förslag i frågan kan lämnas . Uppgifterna från plåtslageribranschen om att en betydandedel av landets flerfamiljshus saknar föreskrivna skyddsanordningar på tak ellerhar bristfälliga skyddsanordningar är oroande. Det finns självfallet enuppenbar risk för olycksfall vid arbete på tak med bristfälligaskyddsanordningar. Ansvaret för att en byggnad har föreskrivnaskyddsanordningar på tak ligger enligt byggnadsstadgan i första hand påfastighetsägaren. Det är också fastighetsägarens skyldighet att löpandeunderhålla skyddsanordningarna så att inte hållfastheten äventyras. under ,°.r 1979 sammanträffadeföreträdare för med bl. a. representanter förplåtslageribranschen och med berörda myndigheter. Som ett resultat av dettaarbete kommer enligt vad jag erfarit statens planverk efter samråd medkommunförbundet att gå ut med en cirkulärskrivelse till byggnadsnämnderna. Iskrivelsen rekommenderas byggnadsnämnderna att låta genomföra inventeringar föratt klarlägga vilka byggnader som saknar tillfredsställande skyddsanordningarpå tak. Jag vill i detta sammanhang stryka under attfasfighetsägarna måste ta sitt ansvar för att gällande bestämmelserefterlevs. Även plåtslagarna och skorstensfejarmästarna måste nuenligt min mening bidra mera aktivt till att situationen förbättras och anmälade brister som upptäcks till eller yrkesinspektionen. När det gäller frågan om att skärpanybyggnadsbestämmelserna för att öka säkerheten vid arbeten på tak kan jaginformera om att denna nu utreds inom . Som ett led i dettaarbete har den skrivelse från plåtslageribranschen med krav påförbättringsåtgärder som hänvisade till i sin interpellation nu remitterats fillett stort antal instan- Nr 38 Frågan om att införa nyabestämmelser för befintlig bebyggelse motsvarande de av plåtslageribranschenföreslagna nybyggnadskraven har beretts inom . Därvid harkommit fram att införandet av sådana bestämmelser skulle leda till storaresursanspråk. Därfill kommer betydande administrativa problem. Mot bakgrund avdetta har jag funnit att det f. n. inte är möjligt att införa nya bestämmelserför befintlig bebyggelse. Om åtgärder för att öka säkerheten vid takarbeten 13LARS ULANDER (s); Jag får tacka bostadsministern för svaret. Det händer ju, när man frågar statsråd, att svaren somman.får ibland är något svårtolkade. Svaret från bostadsministern är däremot,såvitt jag förstår, glasklart. Men jag vill ändå säga att jag inte är nöjd medbostadsministerns svar. Statsrådet börjar med att konstatera: "Detfinns självfallet en uppenbar risk för olycksfall vid arbete på tak medbristfälliga skyddsanordningar." Jag kan försäkra attolycksfall inträffar på grund av bristfälliga skyddsanordningar. Det var av detskälet som fattade beslut om att ge regeringen till känna det som jagskrev om i min interpellation, nämligen att ändringar i byggnadslagstiftningenmåste vidtas för att göra arbetet på tak säkrare. Jag konstaterar att beslut av regeringen inteanses bindande. har av regeringen begärt nya bestämmelser förbefintlig bebyggelse. Det får vi inte. Skälet till att regeringen inte ansersig vilja ge plåtslagare, skorstensfejare och andra som arbetar på tak enarbetsmiljö som är säkrare än den sägs vara brist på resurser samtadministrativa problem. Bostadsministern säger: "Mot bakgrund av detta harjag funnit att detf. n. inte är möjligt att införa nya bestämmelser förbefintlig bebyggelse." Hur beräknar man då resursanspråk mot olycksfall?Vad betyder enskilda människors tragedier för samhället? i svaret: "Det finns självfallet en uppenbar risk förolycksfall". Jag beklagar detta svar, där man använder kronor och ören somargument för att inte vilja göra ett ytterst farligt jobb något säkrare. Bostadsministern ger plåtslagare och sotarmästare godaråd. Menar bostadsministern att takarbetarna skall stoppa arbeten enligt arbetarskyddslagen?Det är väl den enda chans som dessa har efter dagens besked från regeringen.Både arbetstagarnas och arbetsgivarnas organisationer är ense om att det finnsrisker för takarbetarna i detta arbete, och jag kan garantera många följer vad som händer på det området. Det svar som har lämnats kommerinte att vinna någon förståelse från dem som är berörda men som inte får detstöd som ett positivt handlande skulle ha gett. De frågar sig, om det ärförsvarbart att, som regeringen gör, spara några kronor på bekostnad avmänniskors liv och hälsa. Jag sadeförut att det var ett glasklart svar. Jag konstaterar att svaret på Om åtgärder för att öka säkerheten vid takarbeten minafrågor är att regeringen inte tänker vidta några åtgärder för att uppfyllariksdagens begäran om övervägande av åtgärder för att öka säkerheten vidtakarbeten. Jag konstaterar också att regeringen inte tänker lämna någotförslag i denna fråga till . Jag har några frågor till: Varför uppfyller interegeringen begäran? Vad menar bostadsministern med att det "f.n. inte är möjligt att införa nya bestämmelser för befintlig bebyggelse"?Ytterligare en fråga: Vad innebär "administrativa problem", och vilkaär dessa?