prot · G40929 · 1980-12-31 00:00:00 — De behöver bosläder,daghem, skolor, sjukhus, bibliotek osv. En väsentlig del av den kommunalautbyggnad, som den borgerliga regeringen och finansutskottet nu ondgör sigöver, har varit en direkt förutsättning för alt industrin kunnat fungera. Andra delar av utbyggnaden av den offentliga sektorn harframdrivits av en utveckling inom näringslivet, som främjats av både desocialdemokratiska och de borgerliga regeringarnas politik men som vpk varitmotståndare till Besparingar i statsverksamheten, m. m. (omfattningen ochinriktningen av besparingarna) Besparingari statsverksamheten, m. m. (omfattningen och inriktningen av besparingarna) och försökt att bekämpa.Jag tänker bl. a. på folkförflyllningarna från och övriga skogsbygdertill de större städerna och alla de konsekvenser de dragit med sig - nedlagdabyar, indragen service, å ena sidan, belonggelton, sociala och medicinskaproblem å andra sidan. Vem har fått betala kostnaderna? Jo, människorna självaoch den förkättrade offentliga sektorn, inle kapitalet som dragit profiter urny arbetskraft. Jag tänker också på en annan sida av de senaste årtiondenas s.k. rationalisering och effekfivisering inom industrin, nämligen utslagningen avhundratusentals människor som skadats fysiskt eller psykiskt eller bara inteorkat med det uppdrivna tempot. Vem har fått betala kostnaderna? Jo, återigenmänniskorna själva och den offentliga sektorn, inte kapitalet som utsugit demtill sista droppen. Detklagas ibland särskilt myckel över sjukvårdskostnadernas utveckling. Man talarom hur mycket de ökat i procent och drar skrönan om atl med samma takt kommerde då och då all vara av nationalinkomsten osv. Vi har alla hörtdet där resonemanget. Hur är egentligen sammanhangen? Del stämmer attlandstingens utgifter ökat kraftigt och all en avgörande del av dessa varitjust sjukvårdskostnader. En orsak är alt sjukvården i vissa avseenden blivitbättre. Andra faktorer är alt sjukvården är en personalintensiv verksamhet sominte ohämmat kan rationaliseras ulan alt patienterna far illa.Tillverkningsindustrin har en låg och sjunkande lönedel och en stigandekapitalkostnadsdel. Lönebildningen i samhället styrs i allmänhet av industrin,som lar igen löneökningar genom ökade rationaliseringsvinster. Inom sjukvårdenlåter detta sig inle göras på samma sätt. Vad som leder till en marginellkostnadsökning inom industrin leder till en stor ökning inom sjukvården. Detfinns beräkningar som säger att landstingens kostnader bara för atl bibehållaoförändrad standard inom sjukvården måste öka nästan dubbelt så snabbt sombruttonationalprodukten. Enväsentlig del av ökningen av sjukvårdskostnaderna betingas avfolkförflyltningen till städerna och av den ökade andelen äldre i befolkningen.På sjukhusen dominerar de äldre. Den del av befolkningen som är och äldreutgör av befolkningen men de utnyttjar hälften av vårdplatserna påsjukhusen. kommer antalet människor över 80år att öka med . Hur skall man klara det om inte landstingen får ökasina utgifter? Somen skribent uttryckt det: Mormor i Holing blev plötsligt ett fall förålderdomshem, när dottern flyttade till . Barnen behövde daghem när mammabörjade jobba. - Vad vill egentligen de borgerliga partierna? Tror ni, för atltala i samma ord, all dottern kommer alt flytta tillbaka till och tahand om mormor så atl det blir billigare för kommunen? Tror ni att mamma kommeratt sluta att jobba ute i förvärvslivet och i stället stanna hemma? Är det ditni vill komma, är det i det syftet ni driver er politik? Sverigehar ju fått en ny starkt aktiv politisk kraft. Det ärSAF, , som inleder sin kongress. SAFframträder alltmera som ett slags överparli till de borgerliga partierna. Manpropagerar för olika reaktionära förändringar och vips är de regeringenspolitik. Vad arbelsköparna just nu driver med frenesi är skalletmol den offentliga sektorn. Man kräver atl den skall begränsas till alt beslåendast av försvaret, polisen och rättskipningen. Allt annat - skolor, sjukhusosv. - skall överlåtas till det privata kapitalet. Man vill alltså rasera densociala välfärden och kraftigt utvidga det område i samhället där profiten fårvara helt avgörande. Del beklämmande är alt den borgerliga regeringens politikleder just åt detta håll. Vad direktörerna i SAF kräver, det börjar denborgerliga regeringen nu atl genomföra. Visserligen sker del under en någotannan ideologisk täckmantel, men del är ju verkningarna som är del avgörande-inle de ideologiska skälen. Vad den borgerliga regeringen och finansutskottetmåste svara på är frågan: Varför genomför ni vad arbelsköparna beställer?Betraktar ni dem som era viktigaste uppdragsgivare? Det är klart alt det behövs en annanekonomisk politik i . Kapitalismen har fört oss dit där vi är,visserligen till en relativt utvecklad produktionsapparat och hög konsumtionmen också till en ojämn fördelning och till växande kriser. Den socialdemokratiskapolitiken, som byggde på samverkan med storfinansen, förmådde inte på någotgrundläggande sätt att undanröja missförhållandena. De borgerligaregeringarnas politik har förstärkt kristendenserna. Genom den politik man nuföreslår kommer motsättningarna ytterligare att skärpas, den ekonomiska krisenatt påskyndas, arbetslösheten att öka och inflationen fortsätta atl växa somsvampar i regnskog. Vi tror inle alt politiken med en s. k. exportleddexpansion kan föra oss ut ur krisen. Den kommer i nuvarande läge varken allföra till ökad export eller till expansion. I stället är det nödvändigt allsalsa på en medveten industrialiseringspolilik inom landet, baserad på ökadförädling av landets råvarutillgångar och kraftiga satsningar på inhemska förnybaraenergikällor. kommer i sill anförande alt vidare utveckla dettatema. Inflation och spekulation måste hårt bekämpas. Etteffektivt prisstopp, stopp för hyresslegringar, sänkning av diskontot, förbudmot kreditkorten, osv. är nödvändiga åtgärder. Framför allt måste detplanmässiga inslaget i samhällsekonomin ökas. Den senaste stora finansfusionenmellan och Beijer-Invest demonstrerar med all önskvärd tydlighetriktigheten i den Marxska tanken atl produktionens alltmera samhälleligakaraktär kräver samhälleligt ägande av produktionsmedlen. Så länge detta inlegenomförts skärps bara alltmera de motsättningar som är själva grundvalen fördet kapitalistiska samhällets sjuka. Jag yrkar bifall till motion nr 96. Besparingar i statsverksamheten, m. m. (omfattningen ochinriktningen av besparingarna) 44ERIC (): återvänder nu till frågor som vi ingåendediskuterade redan under vårens och särskilt när vi behandladekomplelleringsproposilionen. beslöt då all godkänna en målsätt- Besparingar i statsverksamheten, m. m. (omfattningen ochinriktningen av besparingarna) ning förbesparingsåtgärderna inom den statliga budgeten. I genomsnitt skullebudgetunderskottet minskas av brutlonalionalprodukten underden närmaste liden. lade också fast vissa andra principer för hursparandet skulle gå till, nämligen all budgetförstärkningen väsentligen skallåstadkommas genom nedskärningar på utgiftssidan. Vi har haft tillfälle alt diskutera dessaekonomiska frågor under del extra som ägde rum . De åtgärder på skatteområdet som då vidtogs hade enomedelbar verkan. Sparpakelet inverkar på statens budgetsaldo endast successivtoch i en del fall med betydande eftersläpningar. Å andra sidan har de åtgärdersom nu föreslås betydelse när del gäller att bryta den långsikliga utvecklingenmot ett allt snabbare växande budgetunderskott. De åtgärder som diskuterades och de som föreslåsnu har olika verkan. De ger resultat i olika tidsperspektiv. De politiskamotsättningar vi senast ventilerade kvarstår ganska oförändrade. Som jag skall utveckla, råder del i och för sigenighet mellan regeringspartierna och den socialdemokratiska delen avoppositionen om all våra problem när det gäller utrikesaffärer,budgetunderskott, oljeberoende, industriell utveckling och investeringsnivå ärav sådan art att kraftfulla åtgärder måste sältas in ulan dröjsmål. Av särskildbetydelse är dä vårt underskott i utrikesaffärerna, den negativa utveckling avbytesbalansen som drabbat oss med en väldig kraft bl. a. därför all de ökadeoljekoslnaderna har försämrat bytesbalansen med omkring 15 miljarder. Del råderockså mellan regeringspartierna och socialdemokraterna viss enighet om målsättningenmed de åtgärder som måste till. Socialdemokraterna brukar ju erkänna atl vidsidan av oljeberoendet är det statliga underskottet en allvarligt bidragandeorsak till underskottet i våra utrikesaffärer. Så t. ex. skaparbudgetunderskottets finansiering sådana problem på kapitalmarknaden atlnäringslivels förmåga atl expandera på exportmarknaderna minskar. Enigheten om karaktären på de åtgärder som måste till ärvisserligen inte fullständig. Det finns fortfarande meningsskiljaklighetermellan oss och socialdemokraterna om vilka medel som skall användas för atlupprätthålla det svenska näringslivets internationella konkurrenskraft. Vi ärvad jag kan förstå fortfarande oense om vilka förändringar av skallen som denärmaste åren måste till för all få vår arbetsmarknad all fungera bättre. Åsiktsskillnaderna mellan socialdemokrater ochregeringspartier går också längs en annan linje. För alt nå balans i ekonominoch långsiktigt trygga människors inkomster, den sociala omvårdnaden,sysselsättningen och valfrihet i olika avseenden krävs på något kortare siktåtgärder som begränsar utrymmet för både offentlig och privat konsumtion ochvars kortsiktiga verkningar därför inle är desamma som de långsikliga. Priset för att inle vidta sådana åtgärder är högt, därföratl vi då har sämre utsikter all komma till rätta med budgelundeiskottet,utrikesaffärerna, oljeberoendet och våra alltför låga investeringar. Socialdemokraterna ägnar sig ål en politisk förkunnelsesom tenderar att undergräva allmänhetens förståelse för den typ av politik somsocialdemo- kralernaegentligen själva anser vara både principiellt riklig och nödvändig för atl fåekonomisk balans. Propositionen innehåller bl. a. en ekonomiskbakgrundsieckning som har behandlats i finansutskottet jämte de motioner somväckts i anledning av propositionen. Då försöker vi besvara sådana frågor som:Behövs besparingarna? Måste de ske nu? Är besparingarna tillräckliga? Behövsäven andra åtgärder för att lösa våra ekonomiska problem? De olika sparförslagen har vi alltså överlåtit ålfackulskolten, men vi anför en del principiella synpunkter på vilkeninställning vi anser atl här skall ha. Våra svar på frågorna är all besparingar i den planeradestorleksordningen är nödvändiga, därför all underlåtenhet all verkställa demskulle förvärra den ekonomiska obalansen. Vi svarar också atl dessa besparingarmåste ske , därför att det gäller att bryta tendenser mol ettsuccessivt allt större -och icke konjunklurbelonat - budgetunderskott. Vi svarar också att de besparingar som föreslås inte pånågot sätt är tillräckliga. Vi skall visserligen inle gå så hårt fram atl vibringar ekonomin ur balans på ett annat sätt, genom otillräcklig efterfråganoch kraftig ökning av arbetslösheten. Det är just för atl undvika en sådanutveckling som vi genomför en successiv neddragning av budgetunderskottet.Genom atl man vall all arbeta stegvis blir också följden all vi framåtmålmedvetet måste försöka bringa både statens och kommunernas tillväxt iöverensstämmelse med vårt ekonomiska utrymme. Vi svarar vidare atl besparingsåtgärderna inte på någotsätt är de enda insatserna som måste göras för alt vi skall kunna la oss urvåra ekonomiska svårigheter. Del får inle bli på del sättet att svensk politiknu enbart kommer atl beslå av besparingsdiskussioner. Vi hade enfolkomröstning om energipolitiken, och en mängd åtgärder återstår allverkställa för att verkligen få ner vårt oljeberoende. Investeringarna måste öka,och då särskilt näringslivels investeringar i anläggningar och maskiner.Näringslivels finansieringsfrågor måste lösas, så alt dessa investeringar fåren sådan finansiell grund all de verkligen kan genomföras. Arbetsmarknadenmåste fungera bättre. Vi har haft en kvardröjande regional arbetslöshetunder en högkonjunktur, som brist på arbetskraft hindrat svenskaindustriförelag all öka sin export. När röriighelen på arbetsmarknaden måsteöka är del inle i första hand den geografiska rörligheten man tänker på, utanden yrkesmässiga rörligheten, som helt uppenbart är otillräcklig. Fortsatta reformer av inkomstskatten är också nödvändigaom arbetsmarknaden skall fungera. Skall vi arbeta oss ur krisen måste del lönasig all arbeta! Skall vi investera oss ur krisen, för del måste vi också göra,måste det löna sig all investera, i stället för alt satsa sparkapilal i diverseföremål som saknar produktivt värde. Del krävs alltså en mängd åtgärder utöver sparpakelet.Alla dessa åtgärder måste genomföras parallellt med varandra, under en följd avår och med mycket stor handlingskraft. Denböjelse för missnöjespolitik och för vädjanden till grupp- och Besparingar i statsverksamheten, m. m. (omfattningen ochinriktningen av besparingarna) Besparingar i statsverksamheten, m. m. (omfattningen ochinriktningen av besparingarna) särintressen,som alltmer kommit all känneteckna den socialdemokratiska oppositionspolitiken,är oförenlig med sådan handlingskraft. Stränga krav kommer atl ställas på oss som tillhörregeringspartierna. Vi måste inför våra väljare klargöra nödvändigheten avåtgärder som kan kännas besvärliga på kort sikt men som krävs för atl socialtrygghet, sysselsättning och vår nations möjligheter all lösa sådana allvarligaproblem som miljö-, resurs- och energifrågor inle skall äventyras. Sparpakelet utgör sålunda bara några av de operationer somingår i den offensiv som krävs för alt rädda vår välfärd. Del parti jag företräder inom svensk politik, den svenskaliberalismen, tvekar inle alt ta ansvar för dessa svåra åtgärder. Vi vet alt en stabil och gynnsam ekonomisk utveckling ärnödvändig för atl skydda väsentliga liberala värden. Del får inle vara på det sättet all varje åtgärd somregeringen föreslår i syfte all bringa vår ekonomi i balans diskuteras främstutifrån sina verkningar för olika särintressen. Vi måste sälta in varje åtgärdsom föreslås i saneringssyfte i det stora sammanhang som jag har beskrivit.Argumenten i missnöjespolitiken måste dras fram i ljuset och kritiserasvarhelst de förekommer. Jag upprepar vad jag sade , all ifall vi över huvudtagel skall få ordning på vår ekonomi krävs det alt många av dem som företrädersärintressen av olika slag i samhället kan fås atl uppträda med väsentligtstörre ödmjukhet än vad som är fallet. Vad vi nu behöver är inteklasskampsallilyder ulan en allvarlig vilja till samförstånd. Avgörande för våra möjligheter alt återvinna balansen isvensk ekonomi på är den svenska industrins konkurrensförmågagentemot andra länder på utlands- och hemmamarknaden. Bedömningen av våra möjligheter måste göras mot bakgrundenav de senaste årtiondenas utveckling och de ganska radikala förändringar av vårekonomiska situation som inträffat under 1970-lalel. och varproduktivitetstillväxten i svensk industri snabbare än i de viktigastekonkurrentländerna. Trots atl lönehöjningarna i svensk industri i flera fallvar högre än i konkurrentländerna förbättrades den svenska industrinskonkurrenskraft. är bilden en annan. Våldsamma kostnadsökningar hardrabbat svensk industri. Oljekriserna 1973 och 1979 har på grund av vårt högaoljeberoende slagit hårt mol våra energikrävande tunga industrier. Arbetskraftskostnadernasteg och 1976 mer i än hos våra viktigastekonkurrentländer. löper risk alt förlora de fördelar vi haft genomvåra skogs- och järnmalmstillgångar. Vi måste enligt min mening inse alt deninternationella konkurrenssituationen för och övriga industriländer nuundergår en förändring som inte är tillfällig. Nya länder etablerar sig på marknader där vi tidigarevarit starka. Textil-, järn-, stål- och varvsindustri är exempel på detta. De frågorsom vi nu måste analysera och söka besvara är bl. Kan våra basindustrier, som svarat för huvuddelenav sysselsättningen i vårt land, inom rimlig lid återvinna sinkonkurrensförmåga, återta gamla marknader och vinna nya i sådan utsträckningatl man inom dessa branscher kan få till stånd den nödvändigaindustriulbyggnaden och exportökningen? Skall del bli möjligt måste vår kostnadsutveckling denärmaste åren bli betydligt gynnsammare än våra konkurrentländers. Härtillbehövs stora insatser för rationalisering, forskning, förbättradproduktionsteknik och vidareförädling. Qm vi inle lyckas med detta måste vi ovillkorligen ställaännu en fråga till oss själva: Kan vi inom rimlig lid åstadkomma enstrukturomvandling av svensk industri i sådan omfattning alt förloradearbetstillfällen i de traditionella industrierna kan ersättas och nya jobbskapas inom nya och mer konkurrenskraftiga branscher? Jag tror atl vi alla inser all båda dessa möjlighetermåste utnyttjas. Den ekonomiska politiken måste utformas så alt våratraditionella industrier, som utnyttjar våra naturtillgångar, kan behälla ochstärka sin konkurrenskraft, men måste stora satsningar göras påstrukturomvandling och utbyggnad av nya industrier. Utskottet understryker att diskussionen om Sverigesekonomiska framlid har ett samband även med kraven på ökad internationellrättvisa. Formellt bygger den nuvarande världsordningen på principenom fri handel på lika villkor och fria kapitalrörelser. Men i verkligheteninnebär den all en liten grupp rika länder har ett dominerande inflytande övervärldens resurser. Del är mol dessa förhållanden som nurevolterar. Och i flertalet fall sker detta i kraft av att tidigare kolonialabesittningar vunnit politisk självständighet. De kommer under med säkerhet althårt driva kraven på ekonomisk självständighet och rättvisa. De kommer alt tabättre betalt för råvaror och andra produkter som i många fall inte kanproduceras inom industriländerna. Sedan de tillägnat sig modern teknologikommer de med sin goda tillgång på billig arbetskraft all utvecklakonkurrenskraftiga industrier i allt större utsträckning. Men som industriländerna utgör en viktig marknadför råvaror och - på - för deras framväxandeindustrier, så skapar industrialisering och höjd standard i de fatliga ochfolkrika länderna väldiga exporlmöjligheler för i-länderna, främst av tekniskutrustning. Konsekvenserna av denna långsiktiga utveckling måstefinnas med i och övriga rika länders analys av den framlida ekonomiskautvecklingen. Här måste jag tyvärr konstatera alt det inte ens i det avsnitt ipropositionen som behandlar del internationella läget nämns något årtal meraavlägset än 1981. Delta är en brist, herr budgetminisler och herrekonomiminister. Besparingar i statsverksamheten, m. m. (omfattningen ochinriktningen av besparingarna) Besparingar i statsverksamheten, m. m. (omfattningen ochinriktningen av besparingarna) Jag finner det emellertid värdefullt alt propositionen pånytt slår fast alt svenskt välstånd i hög grad bygger på ett frittinternationellt handelsutbyte, eftersom en sådan hållning sarhtidigl är ell avde viktigaste uttrycken för internationellt ansvar. Socialdemokraternas agerande vad gäller internationellthandelsutbyte vill jag beteckna som förbryllande. När vi senast diskuteradedenna fråga -del var vid del urtima - försäkrade allsvensk arbetarrörelse "under hela sin tillvaro varit övertygad om värdetav en fri handel. Del är under socialdemokratins ledning har blivit enledande frihandelsnation." Detta uttalande gjordes märkligt nog samtidigtsom försökte försvara del förslag om importdeposilioner somsocialdemokraterna då lade fram. betraktas del förslaget måhända som ett olycksfall idel socialdemokratiska partiarbetet. Del återkommer inle i höstens motion, ochdel tycker jagar värdefullt. nämnde förslaget i sillanförande, men jag tyckte mig märka atl entusiasmen hade svalnat högstbetydligt. I den socialdemokratiska parlimotionen finns ett kapitelom investeringar och framtidssalsningar. 1 det inledande avsnillet konstaterasmyckel riktigt atl den negativa utvecklingen i industrins investeringar måstebrytas. Man säger vidare atl inga tecken "lyder på all vi i det arbetetkan förvänta någon draghjälp utifrån, genom en mer expansiv utveckling i deninternationella ekonomin". Det är ungefär samma tankegångar som återkommeri propositionen. Vidare säger man i den socialdemokratiska motionen, vilket jagvar inne på : "Vi har dessutom anledning att vänta oss en fortsatttilltagande konkurrens från industrier i utpräglade låglöneländer." Delta är myckel väsentliga fakta, och jag tycker del ärbra atl de lyfts fram även i den socialdemokratiska motionen. Dessa fakta hörnämligen enligt min mening till de allra viktigaste motiven för regeringenssparförslag, där huvudlinjen är att vi måste dämpa vår konsumtionsökning, hållanere våra kostnader och på den vägen skapa del nödvändiga utrymmet för investeringar. Men den slutsatsen drar inte socialdemokraterna. I ställetförsöker man ge svenska folkel den föreställningen, atl någon dämpning av vårprivata och kommunala konsumtion just nu inle är nödvändig eller lämplig. Delvar också huvudinnehållet i anförande . t. o. m. det anmärkningsvärda påslåendet alt svenska folkel blirfattigare genom den politik som regeringen för. När, , blev ennation fattigare genom all dämpa sin konsumtion och öka sin produktion? Del ärju huvuddragen i regeringspolitiken. Detta måste faktiskt förklara så atl även vanligt enkelt folk begriper del - om del nu gåratt förklara. Från utskollsmajoriletens sida säger vi däremot atl del ärfarligt att skjuta en anpassning av vår totala konsumtion till vår totalaproduktion på en obestämd framtid. Det är här meningarna går isär mellan regeringspartiernasföreträdare och socialdemokraterna i ulskollel. Det är framför allt följande fakta som finansutskottetsmajoritet vill understryka. För del första har ökningen av oljenolan de tvåsenaste åren försämrat vår bytesbalans med 15 miljarder. Detta måste fååterverkningar på vårt konsumtionsutrymme. Ingen medborgargrupp kan vänta sigkompensation för delta. Del har finansutskottet betonat. För det andra har de stora budgetunderskotten medverkat kraftig skuldsättning i ullandel. Även om vi 1985 skulle nå jämvikt i våralöpande affärer med utlandet, så skulle ändå bytesbalansen uppvisa ellunderskott på lågt räknat i form av räntor på den samladeutlandsskulden. Överkonsumtion och därav följande skuldsättning innebär allisåall vi lägger en allt större börda på kommande generationer. Här vill jag, herr talman, återknyta till vad jag tidigarenämnde om vårt internationella ansvar. Vi beräknar en utlandsupplåning påca 20 miljarder, och det motsvarar . Det ärbetydligt mer än hela nationalinkomsten per hushåll i många . Detta innebär alltså alt vi för atl öka vår konsumtionlånar mer pengar per hushåll än vad en del falliga folk totalt disponerar perhushåll. Vi får enligt utskottets mening inte glömma dettaperspektiv när vi diskuterar våra ekonomiska problem. Vår solidaritet får integöra halt vid landets gränser. För utskottsmajoritelens del slår del helt klart att denslutsals vi måste dra av de fakta som redovisas i propositionen och somkraftigt understrukits i utskottets belänkande bara kan bli en enda. Vi måste så snabbi som möjligt bryta den ogynnsammautvecklingen och ta krafttag för atl inom rimlig lid åstadkomma samhällsekonomiskbalans. Vi måste dra ner ökningstakten i de offentliga utgifterna. Vi måsteminska vårt oljeberoende. Vi måste göra klart för medborgarna all utrymmet förprivat och offentlig konsumlionsökning är myckel begränsat de närmaste åren.Utvecklingen inom den kommunala sektorn är ett särskilt stort problem, somkommer atl tas upp senare i debatten av bl. Inom del knappa utrymme vi har måste vi ge förtur förindustrins utveckling, där del gäller all både stärka våra traditionellabasindustrier och genom strukturomvandling utveckla nya branscher. Den totala effekten av de besparingar som regeringenföreslår är 500 milj. kr. för innevarande budgetår och 5,6 miljarder /82. Socialdemokraterna avstyrker propositionen och förordar istället riktlinjerna i sin stora partimotion.