prot · G409146 · 1980-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1980/81:146 Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Dispens enligt den s. k. Sydafrikalagen Förhandlingarna leddes till en början av andre vicetalmannen. 1 § Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. (forts,) Fortsattes överläggningen omkonstitufionsutskottets betänkande 1980/ 81:25, AnL 119 (): Före middagspausen sade ungefär att haninte kunde förstå att socialdemokraterna ömmade för , Det är intefråga om att vi ömmar för . Vad vi vänder oss mot är den långa tidenför handläggning av detta ärende som regeringen har tagit på sig, sade att man inte var klar därför att densista skrivelsen kom in till regeringen . Jag förstår mycket välatt skriver och stöter på. Har man skickat en ansökan i slutet av1979 och inte hört något är det väl helt naturligt att man villstöta på för att få svar på sin ansökan. Det är inte så, ,att vi socialdemokrater har krävt att regeringen skall säga ja till den härinvesteringen i , Vi har klart och tydligt deklarerat vad vi har förinställning till investeringar i , AnL120 (): Den socialdemokratiska inställningen är då att Sandvikborde ha fått sitt nej fidigare, om jag förstått saken rätt. Jag har inte tagitdel av skrivelsen av , men det framgår av den redovisning somhar givits att handlingarna i ärendet kompletterades. I regeringskansliettillämpas förvaltningslagen, som innebär att när material i ett ärende kommerin ges berörda parter tillfälle att yttra sig över det. Det skedde under dettaärendes handläggning en komplettering av materialet. Att det sedan påsluttampen gick mellan det att det sista materialet kom in och Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. det attbeslut fattades är inte särskilt ovanligt. Det var mot den bakgrunden som jagvar förvånad över att socialdemokraterna hade valt just detta ärende för attklaga över lång handläggningstid. Det är nog i många fall berättigat att klagaöver att handläggningen är för segdragen i . Det är ettförhållande som har kunnat noteras under många regeringar. Men som exempel påett sådant förhållande är detta ärende inte särskilt väl valt. AnL 121 (); Om vi tittar på vad som hänt litet tidigare, finner vi hade en gemensam beredning i regeringen . Sedan hade man attgöra ända till med att komplettera ärendet, enligt vadDaniel Tarschys nu framhåller. Vi tycker definitivt att det är en långhandläggningstid. Han dläggn ingen av vissa varvsfrågor AnL 122ANDRE VICE TALMANNEN: Sedan de under avsnittet Dispens enligt den s. k.Sydafrikalagen anmälda talarna nu haft ordet övergår kammaren till attdebattera Handläggningen av vissa varvsfrågor, AnL 123 (): har ingående granskatregeringens handläggning av vissa varvsfrågor. Regeringens åtgärder, i mångafall brist på åtgärder, beträffande Varv och Öresundsvarvet i Landskronahar penetrerats i utskottet. Socialdemokraterna i utskottet har vidgranskningen funnit handläggningen så graverande, att direkta anmärkningar harriktats mot regeringen. När det gäller Öresundsvarvet har regeringen underlåtitatt följa beslut, I fråga om Varv har regeringen genom sittagerande visat prov på upprörande inkompetens. Det är hårda anklagelser som vi socialdemokrater riktarmot regeringen och dess industriminister. Vi är medvetna därom. Men trots attvåra anmärkningar är väl grundade, så har den borgerliga utskottsmajoriteteninte funnit minsta skäl för kritik mot regeringen. Tvärtemot all rim och resonanser de borgerliga ledamöterna i i stället att deraspartikamrater i regeringen handlat riktigt - kanske just därför att de ärpartikamrater. Inte med en enda hten rad har de vågat antyda att det är fel avregeringen att bryta mot beslut eller att handläggningen avvarvsfrågorna har varit dålig. Detta, herr talman, är ren och skär ynkedom ochingenting annat. fastställde Svenska enstrukturplan för koncernens verksamhet för . Denna planinnebar för Öresundsvarvets vidkommande en nedläggning. Verksamheten vid varvetskulle vara avslutad , Regeringen anslöt sig till uppfattningen omÖresundsvarvets avveckling. Man intog dock en annan ståndpunkt än Svenska ett väsentligt avseende. Det gällde avvecklingstakten. IndustriministerÅsling framhöll i sin varvsproposition att avvecklingstakten skulle bestämmasmed hänsyn till möjligheterna för deanställda att få nya arbeten. Näringsutskottetsmajoritet, dvs, dess borgerliga ledamöter, ansåg det emellertid nödvändigt attfastställa en bestämd tidpunkt för när strukturomvandlingen skulle vara klar,I utskottets majoritetsskrivning fastställdes denna tidpunkt fill utgången av1985, borgerliga majoritet gick således emot såväl SvenskaVarv som regeringens proposition på denna punkt. Motivet härför sades vara attberörda parter behövde klara besked för att kunna planera och vidta nödvändigaåtgärder. Socialdemokraternai näringsutskottet reserverade sig mot en nedläggning av Öresundsvarvet ochuttalade sig för fortsatt verksamhet, men på en lägre kapacitetsnivå. biföll den 5juni 1980 den socialdemokrafiska reservationen. Tryckfärgeni protokollet över ställningstagande hade knappast torkat förrän ledningenför Svenska Varv frankt förklarade att man inte tänkte finna sig i beslutet.Att koncernledningen menade allvar därmed kom klart till uttryck hösten 1980.Då beslutade Svenska Varv, helt i strid med beslut, attÖresundsvarvet skulle läggas ned senast vid utgången av 1983, Vivet nu att Svenska Varv kommer att få sin vilja igenom - detta trots att alla önskade en annan utveckling än Svenska Varvbeträffande omstruktureringstakten. Detanmärkningsvärda är att regeringen och dess industriminister inte gjort någonsom helst ansträngning för att hävda beslut, trots att detta ärindustriministerns skyldighet. Tvärtom har industriministern genom sinanegativa uttalanden bidragit till att urholka Öresundsvarvet, Industriministernsagerande efter riksdagsbeslutet ökade varvets svårigheter. Han hardel i det försämrade ekonomiska utfallet som ledde till varvets fall.Regeringen har således genom sin industriminister medverkat till en utveckling vidÖresundsvarvet som gär stick i stäv mot beslut. Jagskall ställa en enda fråga till av mera principiell innebörd:Delar min uppfattning att det är regeringens och statsrådensskyldighet att följa beslut, även om riksdagsbesluten går regeringenemot? Isamband med att biföll den socialdemokratiskareservationen om att Landskronavarvet skulle leva vidare beslutades också att100 milj. kr. skulle ställas till förfogande för Öresundsvarvet i syfte attutveckla alternativ produktion och underlätta omstruktureringen av varvet moten lägre kapacitetsnivå. Dessapengar betalades emellerfid aldrig ut. efterlystesdessa pengar utan resultat hos industriministern av socialdemokratiskaledamöter i denna kammare. först, när vi vet att Öresundsvarvet skall läggasned, har pengarna dykt upp, I ett regleringsbrev daterat den 19 mars 1981finner vi nu att de skall ingå som kapital i , Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Pengarna har dock inte kommit Finanstill del. Varför så inte skett framgår av regleringsbrevet.Utskottsmajoritetens uppgift på s. 64 i betänkandet om att Finansredan erhållit 50 milj, kr, är felaktig. Men även om uppgiften varit korrekt,så kvarstår faktum att den "långbänk" som föregått de 100 miljonernastrider mot intentioner. De skulle ha satts in i förlänge sedan. Handläggningen visar att regeringen och industriministern aldrigavsett att följa beslut i detta avseende. Öresundsvarvet har genomregeringens handläggning inte fått chansen att leva vidare som förutsattes iriksdagsbeslutet. Denallvarhgaste bristen i agerandet kring Öresundsvarvsfrågan är måhända attregeringen inte återkommit till i frågan så snart varvsledningensplaner på att lägga ned varvet blev kända. Regeringenshandläggning av frågan om Varv är närmast upprörande. Att först säga jatill en uppgörelse mellan staten och ägarna till varvet och sedan säga nej äranmärkningsvärt. KalmarVarv kan stå som monument över en inkompetent regering. Många människor ochenskilda företag har lidit skada på grund av regeringens inre kiv och split.Det som hänt Varv skulle inte ha hänt om hade haft en regeringmed kurage att stå för givna löften. Islutet av augusfi stod det klart att Varv hade akuta betalningsproblem.Konkursen stod helt enkelt för dörren. Det framgick snart att en rekonstruktionav varvet var nödvändig och att ett undvikande av konkurs var ett billigarealternativ för staten. Riksgäldskontoretsamt representanter för och industridepartementetutarbetade en räddningsplan för Varv, Förslaget gick i stort sett ut påatt staten skulle satsa 30 milj, kr, och de privata intressenterna lika mycket,meddelade industriminister att regeringen deladeriksgäldskontorets uppfattning att det bud som lagts fram skulle få gälla.Annars skulle det bli konkurs. Dagenefter industriministerns uttalande ställde de tre privata intressenterna uppoch godtog statens bud. Ägaren till varvet och två beställare var beredda attta sin del av ansvaret, dvs. Därmed kunde Varv häva sinbetalningsinställelse. Alla var nöjda och bibringades uppfattningen att KalmarVarv räddats från konkurs. Den23 oktober beslutade regeringen - och det blev en chock för många -att springaifrån alltsammans. Regeringen förklarade sig då inte kunna godkännaöverenskommelsen. Som skäl angavs att riskerna för staten var för stora. Påen månad hade regeringen intagit två oförenliga ståndpunkter. Vad hade hänt?Jo, två departement hade helt enkelt kommit i luven på varandra. Man avslöjaringa statshemligheter om man påstår att det gnisslat ganska ordentligt isamarbetet mellan statsråden och inom regeringen. Detsom inträffat var att varvet inom ramen för överenskommelsen med staten gick inoch ansökte om kapitaltillskott för fortsatt produktion. Fartygskreditnämndenhänsköt ärendet till regeringen, vilket inte alltid är så vanligt. Man kan antaatt vissa ledamöter i nämnden kände till dragkampen inom regeringen och därförinte ville bränna fingrarna genom att själva fatta ett beslut, vilket varitmera normalt. Fråganom krediter till Varv hamnade i , och därblev det avslag, Varv blev offer för en presfigestrid mellan tvådepartement och deras ministrar. Varvet försattes därmed i enkonkurssituafion. Följdernaav regeringens agerande har blivit förödande. Varvet försattes i konkurs.Regeringens behandling av frågan har vållat stort mänskligt lidande. Genomindustriministerns uttalande om att regeringen avsåg att stödja Varvförespeglades bl. a, varvets underleverantörer att konkurshotet var undanröjt. Mellanden och levererade underleverantörerna materialoch utförde tjänster till Varv för omkring 20 milj, kr. Många av dessaleverantörer riskerar nu genom regeringens handläggning stora förluster. Fleraav dem kanske också knäcks på kuppen. Genomatt försätta Varv i en konkurssituation har också stor samhällsskadauppstått. Regeringens klumpiga hantering av Varv blir kostsam för statoch kommun. Granskriingav statsrådens tjänsteutövning m. m. AnL 124 (vpk): Överväganden i dechargefrågor kan ibland vara svåra, I enstaka fall ärdock situafionen klar. Fråganom Öresundsvarvet och dess handläggning i regeringen är en sådan fråga. Riksdagenfattade ett beslut efter sin debatt om varven , Detta besluthar inte följts av industriministern. Tvärtom har beslutet förhalats ochmotarbetats. Ledningen för Svenska Varv har aldrig funnit sig iriksdagsbeslutet om . Och industriminister har i det stycketunderstött Svenska Varvs ledning. Efterriksdagsbeslutet hade det varit industriministerns skyldighet att arbetautifrån de nya förutsättningar som beslutet innebar. Han skulle också hauppmanat eller på annat sätt verkat för att ledningen för Svenska Varv arbetadeåt samma håll. Såhar inte skett. Till vad anfört kan jag nöja mig med att geen konkret illustration. Detär känt att den av koncernledningen tillsatta ledningen för Öresundsvarvet varerbjuden en helt tillverkningsfärdig produkt, för vilken järnvägsväsendet ihela visat stort intresse. Det var en enkel, slagkraffig produkt som förtillverkning krävde mycket små investeringar. Koncernledningenkrävde att Öresundsvarvet skulle offerera produkten till en kostnad som anslötsig till genomsnittet i koncernen, trots att den verkliga kostnaden varväsentligt lägre. Följden blev att inte bedömde erbjudandetsom seriöst. Produktenhar numera övertagits av en stor utländsk firma - också den ett statligtföretag. Redan innan produkfionen startat finns order på 57 milj, kr. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Handläggningen av vissa varvsfrågor Så kan man, herr talman, alltså kringgå ettriksdagsbeslut, vars uttryckliga innebörd var att Öresundsvarvet skulle få enny chans. Vad det än är så är det inte rätt handlat av en minister att låtasådant ske. En anmärkning mot regeringen är oundviklig. Jag yrkar bifall till reservation 8. AnL 125 (): I reservation nr 8 uttryckersocialdemokraterna, som vi hört, missnöje med regeringens handläggning av tvåvarvsärenden, rörande dels Öresundsvarvet, dels Varv. harockså instämt i denna kritik. Båda frågorna har vid upprepade tillfällendiskuterats i , varför jag inte skall gå in på någon faktaredovisningav ärendenas gång. redogjorde för en hel del, ochredovisningen finns f. ö. i utskottets betänkande. I vad gäller Öresundsvarvet är socialdemokraternamissnöjda med skilda fing. De är missnöjda med att industriministern har gjortkritiska uttalanden om det riksdagsbeslut som genom samverkan mellansocialdemokrater, vpk-are och ett par folkpartister gick honom emot den 5 juni1980. Jag tycker att detta är en rätt märklig kritik. Det är väl rättsjälvklart att han inte var belåten med att det förslag som han lagt fram ipropositionen och argumenterat för i kammaren inte godtogs av i dedelar som här är aktuella. Det är ett orimligt krav att han skulle ha gått utoch sagt att han var stormförtjust över detta beslut. Jag har inte hellerkunnat finna några konstitutionella hinder mot att en minister går ut och sägeratt det förslag som han arbetat fram är det bästa. Inte heller kan det varanågot fel att han omtalat vad han i övrigt vet i en sakfråga, allteftersomupplysningarna kommer. Snarare skulle man väl ha kunnat anklaga honom, om hanhade hållit tyst eller kommit med felaktiga uppgifter. Det visade sig ocksåganskp snart att han hade över hövan rätt, dess värre kan man väl säga.Riksdagsbeslutet höll inte. Miljonerna rullade i snabb takt, i hundratal. Detvar således riksdagsbeslutet som var dåligt underbyggt. Det ansvarigastatsrådet redovisade korrekt hur det förhöll sig i sak. Må vara att många harblivit fartblinda av miljardrullningen inom varvsindustrin, men här var det juklart vart det barkade hän. De pengar som beslutade skulle gå till varvethar också utanordnats. Det gäller dock - och här har vi den andra biten av densocialdemokratiska anmärkningen-inte ännu de 100 milj. kr. som talade om i sitt anförande. Men här har det nu fattatsregeringsbeslut om hur pengarna skall användas. Med de här 100 miljonernaförhåller det sig ju så, att de skulle användas till projekt för utveckling avnya produkter. Detta förutsatte givetvis-att-det fanns utarbetadeutvecklingsprojekt att satsa på. Enligt Svenska Varv fanns det inte någrasådana i Öresundsvarvets regi, och att utanordna pengarna i luften utan attnågra konkreta projekt presenterats kunde inte vara meningsfullt och ansvarsfullt. Det nämns heller inte, i alla fall såvitt jag kunnat finnavid genomgången av ärendet, någonting i riksdagsbeslutet om att de här medlenskulle så att säga utanordnas . Efter ett intensivt förarbete, inteminst från industriministerns sida, har kommit till stånd,och får man alltså de 100 miljonerna. Prognosen bland de involverade för attdet skall bli något av pengarna tycks vara god. Man får hoppas att dennasatsning lyckas, eftersom så väl behöver ersättningstillverkning istället för den kontinuerligt förlustbringande verksamheten inom båtbyggeriet. Vidare anmärker socialdemokraterna i sin reservafion påatt industriministern inte tillräckligt snabbt återkommit i ärendet med enproposifion fill , Förhistorien är ju här att , somhade ansvaret för verkställigheten av riksdagsbeslutet, kom fram fill att detinte gick att genomföra inom de ekonomiska ramar som beslutat,Öresunds-yarvet gick raskt mot en likvidation. Svenska Varvs ochÖresundsvarvets ledningar tog därför upp MBL-förhandlingar om ennedläggning. På grundval av de beslut som Svenska Varv kom fram tillavlämnade man sedan en skrivelse till regeringen. Den proposition omvarvsärenden, proposition nr 131, som är föremål för behandling inäringsutskottet är dagtecknad . Jag vet inte vilken ståndpunktnäringsutskottet kommer att inta. Man har ju tagit god tid på sig för attbehandla ärendet. Jag har därför svårt att förstå att man kan anmärka på attproposifionsskrivarna tog på sig. Man var ju tvungen att se fill attunderlag fanns för en sådan proposifion. Det är också att märka - som jaginledningsvis sade - att frågan har diskuterats i kammaren, bl, a,när man kände fill MBL-förhandlingarna, Då redovisade NilsÅshng utförligt vad som hade hänt i frågan. Något krav på att man skulleutarbeta en "snabbproposition" framställdes inte, såvitt jag kunnatfinna, från de socialdemokratiska talarna. Kanske tyckte man att det i självaverket var bäst som skedde. Jag skulle här vilja fillägga att vi vid granskningen avolika ärenderi har funnit att det föreligger en komplikation vad gällerregeringens möjligheter att agera gentemot aktiebolag, även statliga sådana.Det är ett förhållande som man kanske får fundera på. Det är väl alldelesuppenbart att vi från konsfitutionsutskottets sida, om industriministern i ettvisst skede hade blandat sig i koncernledningens åtgärder, hade kunnat riktaanmärkningar mot honom för ministerstyre. En besvärlig komphkation finns alltsåinbyggd i systemet, vilken naturligtvis i vissa lägen binder upp regeringen ochdess enskilda ledamöter. Vad gäller Varv, som socialdemokraterna ocksåbehandlar i reservation 8, skall jag fatta mig kort. De interpellafionsdebattersom fördes i kammaren med anledning av regeringens beslut ivarvsfrågan visar att det kan råda delade meningar om huruvida beslutet varklokt eller ej. Men om man skulle ta tällning till denna fråga, skulle detkrävas en ingående analys av alla de ekonomiska realiteter som låg till grundför beslutet. Någon sådan analys har konsfitutionsutskottet av lättförklarliga Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Handläggningen av vissa varvsfrågor Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Handläggningen av vissa varvsfrågor Det är inte heller vår uppgift att göra industripolitiska bedömningar ivårt granskningsarbete. I själva sakfrågan anser jag mig således inte hatillräckligt underlag fÖr att kunna uttrycka en välgrundad mening. De skäl som låg till grund för regeringens beslut harredovisats i olika interpellationsdebatter och, om än kortfattat, i utskottetsskrivning i ärendet. Där nämns också den reservation som industriministernberörde i det uttalande som har anmärkt på. Ingen har dock,såvitt jag kan förstå, hävdat att regeringen - och det är ju i detta sammanhangdet intressanta - inte skulle ha rätt att ta det beslut som man tog. Något felur konstitutionell synpunkt har således inte begåtts. Sedan må man tycka vadman vill om det faktiska innehållet i beslutet som sådant. AnL 126JÖRN (vpk): Tre punkter med avseende på vad BertilFiskesjö anförde till regeringens försvar: Det är ingensom förmenar industriministern hans rätt att ha kvar sin åsikt även efter detatt ett riksdagsbeslut har gått honom emot. Det är inte det saken gäller. Detär ingen som begär att industriministern skulle uppfylla konstitutionellaregler på det sättet att han gick ut och offentHgen jublade över den nyamajoriteten och dess uppfattning. Han kunde naturligtvis mycket väl ha behållitsin uppfattning och kanske t, o.m, givit uttryck för den men i så fallåtminstone sagt ifrån att majoritetsbeslutet skall gälla och skall genomföras.Vad saken gäller är att industriministern så att säga har fortsatt sin polemikoch inte böjt sig för en majoritet. Det borde han ha gjort, även om han råkadetycka att han och minoriteten hade rätt. BertilFiskesjös förklaring är också en illustration till hur man har förfarit när detgällt att motarbeta Landskronavarvets försök att överleva. Här sägs t. ex. nuatt dröjsmålet med utbetalningen av de pengar som beviljats av hadeatt göra med att det inte fanns några konkreta projekt, detta som denmed koncernledningens välsignelse tillsatta nya ledningen för Landskronavarvetvar i full färd med att - det kan man lugnt säga - sabotera konkreta projektsom fanns. Man hänger alltså upp den fördröjda utbetalningen av medel på attdet inte fanns några projekt, och motarbetar man att projekt tas uppseriöst. På det sättet får man ett motiv för att säga att man inte kan användapengarna. Det är, vad jag menar, en raffinerad form för sabotage. Vad som bl.a. förtjänar en förebråelse är att industriministern och regeringen intepåtalade att detta handlande inte stod i överensstämmelse med den varvspolitiksom är underkastad. Också vi kannaturligtvis erkänna att det kan vara svårt att tvinga ett statligt företag attagera på ett visst sätt efter ett riksdagsbeslut. I Telub-affären förelåg ensådan påtaglig svårighet. Men fallen är inte riktigt jämförbara, vågar jagpåstå. I varvsären|det handlar det om något annat än i Telub-affären - dethandlar om att beslutat bevilja speciella pengar, som skulle användasför bestämda ändamål, och att detta var ett led i envarvspolitik som bl. a. bars upp av att staten tillsköt en bestämd mängd pengarför att varvspolitiken skulle kunna fullföljas. I det avseendet intar alltsåhuvudmannen, staten, en akfivare hållning fill det statliga företaget. Nogmåste väl i ett sådant fall, , kravet på regeringen vara att denfår varvskoncernen att handla i överensstämmelse med beslut i dendelen. Att man sedan inte kan göra anspråk på att regeringen skulle lägga sig idetaljadministrationen i företaget i största allmänhet kan jag hålla med om.Men när det gäller pengar som har öronmärkt för ett visst ändamåleller som har samband med genomförandet av ett bestämt moment i varvspolitiken,måste väl ändå regeringens möjligheter att få dessa intentionerförverkligade vara annoriunda än när det gäller Telub-affären, där det varfråga om att eventuellt förhindra att ett avtal ingicks. Där var ju situationenen annan. AnL 127 (): Jag ställde en direkt fråga fill BerfilFiskesjö om han delade min uppfattning att riksdagsbeslut skall följas avregeringen och statsråden. Jag tror nog att innerst inne delardenna min uppfattning. Men det är naturligtvis litet besvärande för honom attställa sig bakom en sådan uppfattning och sedan gå ut och försöka försvara deåtgärder som vidtagits eller den brist på åtgärder som regeringens handläggningav varvsfrågorna uppvisar. Det står ju klart för varenda en som noggrant sättersig in i den här frågan att regeringen inte har följt beslut när detgäller Öresundsvarvet. Och det är helt uppenbart att det som hänt beträffandeKalmar Varv strider mot all rim och reson. Industriministern gick alltså ut och ställde helaregeringen bakom ett förhandlingsbud, som hade jobbats fram. Det är klart attalla berörda parter måste ha fått intrycket att problematiken var löst - närhela regeringen ställde sig bakom en av industriministerns eget departementframarbetad lösning på varvssituationen i . Det var detta som föranledde leverantörer och andra attfortsätta att leverera både tjänster och material. Det har i sin tur inneburit,eftersom regeringen sprang ifrån överenskommelsen, att de har fått mycket storaekonomiska problem. Vi vet att det finns ett företag som levererat plåt tillKalmar Varv, som sitter och förbereder en stämning mot staten, eftersomföretaget anser sig grundligt lurat. Det kommer naturligtvis att bli enintressant rättegång ur många synpunkter.