prot · G40973 · 1980-12-31 00:00:00 — Men, herr talman, innan jag slutar vill jag gärna ge någraprincipiella synpunkter också på staten, eller riket, som det heter iregeringsformen. Del har talats mycket om behovet av enstark regering, och snart sagt varje person, som har förbindelse med någotmassmedium, har givit sin åsikt till känna om vad som behövs. råkade som magister i enTV-klass med idel välartade elever säga atf regeringen är första statsmakten,ufan att bli rättad av eleven , som i kraft av sin egenskap avkonstitutionsutskottets ordförande även där borde ha kunnat tala om att defnumera är som är första statsmakten och att regeringen närmast ärriksdagens verkställande utskott. Regeringen bör därför rimligtvis återspeglamajoritetsförhållandet i . Jag har därför svårt att hålla med HansGustafsson som i går påstod aft en borgerlig trepartiregering är en"felaktig konstruktion" och att vårt statsskick infe äravsett för sådant. Han gav dock ingen anvisning om för vilket annat slag avregering vårt statsskick skulle vara avsett. Väsentligare är väl frågan om vartill regeringsmakfenskall användas. Den skall - i alla fall - användas i hela svenska folketsintresse. Det har statsminister också angivit i sin regeringsförklaring.Det innebär emellertid atf en stark regering är en regering somförmår sätta partsintressena på plats. Det finns självfallet polifiskapartsintressen. Men def finns också andra partsintressen, som i def relafivapolitiska jämviktsläget vuxit sig allt starkare, och jagtänker då på arbetsmarknadens parter och på kommunerna, eller rättarekommunförbunden, samt på radio-TV-monopolef, Vad gäller arbetsmarknadens parter skall jag som GunnarNilssons bänkkamrat för tillfället nöja mig med ett uppriktigt erkännande ocheft ur "respekt och omtanke" framsprunget "sköt om Dig! ",Men själva sammanslutningen av rikets kommuner och landsting till "stateri staten" - ibland upplevda som "stater mof staten" - är enbesynnerlig konstitutionell anordning. Och vad TV beträffar har jag aldrigkunnat förstå hur människor av märg och eftertryck, för aft fala med -som politiker borde vara -kan finna sig i att bli behandlade som vanartiga barnav televisionens självutnämnda förhörsledare. Kurage, mina systrar och bröder! I den debatt om finansplanen som ägde rum påNationalekonomiska föreningen var det någon av ekonomerna som framhöll att ensådan situafion som den vi nu har endast kan manövreras av en stark statsmakt.Jag tror det är sant. Det har infe bara med röstsiffrorna i att göra. Vad vi har upplevt är ju en fortskridandeawäpning av statsmakten, i tecknet av den decentralisering fill kommunerna förvilken verkat, som socialdemokratiska ochfackliga strävanden medfört en absurd MBL-situafion i statsledningen och dencentrala förvaltningen. Parallellt härmed nedrusfas det ena centrala verketefter det andra - inte bara personalmässigt, vilket kanske varit befogat - utanockså med hänsyn till kontrollfunktioner som är ofrånkomliga i åtskilligasammanhang. Jag tror förvisso på flertalet medborgares förmåga att tavara inte bara på sina egna angelägenheter utan också på många av gemenskapens.Införandet av storkommuner slog sönder mycket av det gamla folkstyret ochersatte det med ett tjänstemannasfyre. Om det är några man måste hålla ögonenpå i så är def de offenfiiga tiänstemännen, som - enligt en statsvetenskapliganalys utförd under överinseende - har nästan all makt mennästan ingen ansvarighet. Ett decentraliserat beslutsfattande kan ha fördelar genomsakkännedom om def som är nära, även om det ur likaberättigandets ochrättssäkerhetens synvinkel kan vara behäftat med svagheter. Det går bra idjupaste fred och det kan bli nödvändigt vid krig och katastrofer. Det innebäremellertid svagheter i lägen där yttre eller inre hot kräver en samladorganisation eller mobilisering av tillgängliga resurser. Såvitt jag förstår ärdet just en sådan tidsperiod vi nu genomlever. Jag tror inte det är omöjligtatf förena tilltron fill en på personlig företagsamhet baserad marknadsekonomimed uppfattningen att vi nu också behöver återge statsledningen kraft ochmöjlighet atf ufan alltför många och alltför starka restrikfioner utövaverkligt ledarskap, beskar den katolska kyrkans makt över staten,reducerade den besuttna bördsadelnsmakt över de ofrälse, satte stopp för def utländska inflytandet översvensk riksdagspolitik. Med parlamentarismens genombrott upphävdes denpolitiska kungamakten, men man har inte rått på de stater i staten som de storaorganisationerna kommit att utgöra. Vem återför, i enlighet med regeringsformensportalparagrafer, makfen över vårt lands framtid fill denna alltför tomma sal,innan det blir för sent? 75STURE (); Den debatt som förts omunderhållnings-våldet har engagerat en allt större allmänhet. Jag tycker def ärmycket värdefullt att den kommit i gång, och vi fick uppleva TV;s storagenomslagskraft vid den utfrågning om videovåldet som genomfördes där för någontid sedan. Den gav exempel på en något nymornad debatt, men vi hoppas att dendebatten även fortsättningsvis hålls vid liv. För oss som har tillhört statensfilmgranskningsråd - jag har själv gjort det i näsfan - är dettaingenting nytt. Vi har fått uppleva hur brutaliseringen drivits alltlängre, och vi har, så långt det stått i vår makt, sökt stävja dennautveckling. Totalt förbud och omfattande klipp har genomförts för de allravärsta produkterna. Naturligtvis har vi angripits av en del aningslösa ochsuperliberala skribenter för vad de kallat maktfullkomlighet och klåfingrighet.Låt folk få se vad de vill och bort med 6 protokoll 1980/81:73-74 all förhandsgranskning, har dessa personer krävt. Vi vet alltså vad def handlar om, men det var onekligenbeklämmande hur ovetande om utvecklingen på detta område utbildningsministernJan-Erik och videogramutredaren var vid utfrågningen.De bristande insikterna på defta område tycker jag är oroväckande. Vi har lärt oss att vill man bekämpa underhållningsvåldefräcker def infe med fagra ord och fromma förhoppningar. Då krävs defbeslutsamhet och handlingskraft - även om uppgiften infe är så särdeleslustbetonad och applåderna uteblir. Man får naturligtvis inte vänta sig någonentusiasm från branschens aktörer. borde infe denna utveckling, som har pågått under fleraår, ha kommit så överraskande för utbildningsministern. Jag vill påminna om atfdet är endast vi förde en debatt här i kammaren omregeringens frisläppande av den råa , vilket skeddemof biografbyråns beslut. Jag tillhörde själv den minoritet ifilmgranskningsrådet som den gängen blev överkörd av regeringen. Stödd av en bred opinion - som i hög grad åberopadehumanistiska och kristna värderingar - och av en representativ läraropinion,sökte jag genom en interpellafion få klarhet om utbildningsministerns ambifionatt fa itu med denna typ av våldsutbud. Någon frejdig kampglädje frånutbildningsministerns sida kunde dock inte avläsas vid det tillfället. Nufortsätter signalerna atf komma om det allvarliga underhållningsvåldet. Så sentsom veckorna vädjade bl, a, och socialstyrelsentill regeringen om aft stoppa det grövsta filmvåldet. Den starka oro som kommer till uttryck i skrivelsernaborde fä även andra aft utveckla aktivitet - bl, a, skolminister ,som talar så mycket om normer, har här ett stort fält för eventuellhandlingskraft. Jag skallläsa upp ett citat ur skrivelse fill regeringen; "De undersökningar och studier rörande mediaväld, sompublicerats, ger starka belägg för ogynnsamma och sannolikt bestående effekterhos unga konsumenter. Den ena är en avfrubbning inför våldshandlingar. Denandra aren inlärning, där råhet, brutalitet och hänsynslöshet kan bli normgivandeoch leda fill destruktiva handlingsmönster. Den grupp av barn och ungdomar somav andra skäl redan far illa torde riskera de svåraste skadeverkningarna." Det var propåer av detta slag som resulterade i attregeringen tillsatte en arbetsgrupp, som dess värre presterat en dålig ochkonturlös diskussionspromemoria. Promemorian är nu ute för remissbehandling,och även skall ge sina synpunkter. Vårt svar kommer och innebär i korthet aftbiografförordningens bestämmelser bör göras fillämpliga även föroffentlig visning av videogram. Det är en orimlighet att, som sker,biograffilmer som förbjudits av biografbyrån bakvägen skall kunna spridas stor allmänhet via videogram. Därför måste samma bestämmelser så snart sommöjligt gälla för bäde biograffilm och videogram. Def mesteffektiva och konsekventa vore aft även videogrammen blev föremål för förhandsgranskning enligt samma kriterier somgäller för biograffilm. Med hänsyn till atf detta skulle innebära en kraffigutbyggnad av biografbyrån och med hänsyn fill att den nu arbetandeyttrandefrihetsufred-ningen även behandlar dessa frågor har vi nöjt oss med atti avvaktan på dess resultat föreslå eft frivilligt granskningsförfarande. Är def nu ett samhällsintresse atf stoppaunderhållningsvåldet - och def anser vi - sä bör behandlingen av deffa utbud,oavsett media, bedömas på samma sätt. Mot den bakgrunden anser jag atttillkomsten av en speciell ytfrandefrihetsdomstol, som föreslogs för nägra årsedan, är en tanke som borde prövas på nytf. Det är en ofillfredssfällandelösning atf låta landefs olika tingsrätter syssla med sådana frågor. Detta kanskapa en skiftande rättspraxis, som skulle föra oss tillbaka fill fiden före1911. Def var just dessa förhållanden som drev fram beslutet atf införa statensbiografbyrå . Debatterna som föregick inrättandet av statens biografbyråfördes i då underhållningsvåldets uttrycksformer endast var en mildvästanfläkt jämfört med dagens utbud. Som ett kuriosum kan nämnas att ävenHjalmar delfog i dessa debatter. I andra kammaren 1909 talade han föraft biografföreställningarna borde underkastas offenfiig kontroll med tanke påungdomen. Det är påfallande hur stora likheter def trots allt finnsi biografförordningens centrala paragraf och . I 1911 årsförordning sägs bl. "Granskningsman må ej godkänna biografbilder, vilkasförevisande skulle strida mot allmän lag eller goda seder eller eljest kunnaverka förråande, upphetsande eller till förvillande av rättsbegreppen. Bildersom framställa skräckscener, självmord eller grova förbrytelser på sådant sätteller i sådant sammanhang atf dylik verkan kan åstadkommas må sålunda ickegodkännas." 1981 sägs det atf enligt förordningen skall ej godkännas"film eller del av film, vars förevisande på grund av det sätt, varpåhändelserna skildras, och del sammanhang, vari de förekomma, kan verkaförråande eller skadligt upphetsande eller förleda till brott." Jag har vid tidigare fillfällen här i kammaren sagt, ochjag vill upprepa def, atf ledamöterna i ingalunda ärnågra censurvänner. Det är tvärtom så att vi har placerats här av regeringenför att hålla ögonen på censuren. Vi har alltså en mycket liberal censur i vårtland. Men när vi i vår verksamhet på nära håll kan följa vad som sker vore detansvarslöst att inte föreslå ingrepp. Ytterst rikfar sig dessa filmer till enungdomlig publik som ofta kommer från kulturfattiga miljöer. Def senaste på området är filmer som glorifierarnarkotikabruket. Det borde vara en intressant forskningsuppgift aft klarläggavilka krafter som kan ha intresse av att producera sådana filmer. Def är helt klart att om inte samhällets egna organingriper kan def uppstå utomparlamentariska aktioner. Även kulturlivet har sinamiljöproblem, och än så länge har vi infe sett till nägra kulturellamiljögrupper som slagit upp sina tält utanför def kommersiella etablissemang somsprider denna våldsglorifiering. Jag skulle infe bli förvånad om kraftigareaktioner skulle bli resultatet om vi infe själva håller efter de uppenbaraavarter som jag talat om. Enligt min mening vore det eft stort misstagav ytfrandefri-hetsutredningen om den av något slags doktrinära superliberalamofiv föreslog atf statsmakterna skulle avhända sig möjligheten att ingripa motde marodörer som profiterar på atf saluföra alster med en destruktiv, medeltidamänniskosyn. Det är vår förhoppning att utredningen kan finna effekfivaremetoder än de nuvarande för att bekämpa detta underhållningsvåld. 76KARL BJÖRZÉN (m): Ekonomiska frågor har, som vanligt, domineratden allmänpolifiska debatten, åtminstone . Det är naturligt,eftersom samhällsekonomin och den ekonomiska politiken har grundläggandebetydelse för all verksamhet, såväl den offenfiiga som den enskilda sektorn,för alla verksamhetsgrenar och alla enskilda medborgare i vårt land. mellan LO och SAF och regeringens färskaekonomiska handlingsprogram utgör ytterligare en förklaring fill de ekonomiskafrågornas dominans. Industripolitiska och andra näringspolitiska frågor hardäremot fått en undanskymd plats i debatten. Det är enligt min meningförvånande, eftersom våra ekonomiska svårigheter i hög grad sammanhänger medatt vår industrisektor är för liten och industriföretagens konkurrenskraftotillräck- Våra möjligheter aft återvinna samhällsekonomisk balans ärockså i hög grad beroende av våra möjligheter atf öka industrins kapacitet ochkonkurrenskraft. Med hänsyn härtill är det anmärkningsvärt aft ingensocialdemokratisk ledamot eller suppleant i näringsufskottet deltagit idebatten - bortsett från , som är suppleant i näringsutskoftet,men på grund av andra viktiga uppgifter inte har möjlighet att delta iutskoffsarbefet, ufan huvudsakligen ägnar sig åt arbetsmarknadsfrågor, samtfördelningspolifiska och allmänpolitiska frågor. Andra socialdemokratiska falare har behandlatnäringslivsfrågor ur främst arbetsmarknadspolifisk synvinkel. och berörde förhållandenainom stålindustrin, men höll sig till resp, län. För att undvika i denallmänpolitiska debatten ytterligare inslag av vad som skämtsamt brukar kallashembygdens dag, skall jag avstå från att kommentera deras inlägg. Vi fårsnart nya tillfällen aft särskilt debattera stålindustrins problem. En förklaring till socialdemokraternas tystlåtenhet rörandenäringspolitiken i den här debatten kan vara aft de inte har någonfing avvärde att berika debatten med. De förslag på detta område som framförts frånden socialdemokratiska sidan saknar nyhetsvärde och lider av den stora brisfen att de nästan undantagslöst försvårar ökningen avindustriproduktionen och exporten, nämnde i går debatten om löntagarfonder ochdet föreslagna skattesystem som brukar kallas promsen och påpekade de negativaeffekterna. Jag vill peka på ett par andra särdrag av annan karaktär,som blivit typiska för den socialdemokratiska näringspolitiken. Det ena är övertron på planering, i synnerhet centralstatlig planering. Den tar sig uttryck i en ständig ström av förslag om planerav alla tänkbara slag. Det andra är benägenheten aft vilja bromsa allstrukturomvandling genom förhalning av beslut rörande förändring ellernedläggning av industriell verksamhet. Dessa två tendenser hänger ofta intimt ihop på så sätt atfplaneringskrav används både som mofiv för och som medel att förhala beslut omförändringar. Bakom förhalningsattityden ligger naturligtvis en omtankeom berörd personal ochberörda kommuner och regioner. Vid alla strukturförändringar uppkommer negativa effekter, somvållar oro och svårigheter. Människorna i berörda företag och trakter ängslashelt naturligt för konsekvenserna och för sin framfid. Eftersom jag självnyligen upplevt en sådan situafion, har jag fullt klart för mig hur utvecklingenkan gestalta sig. Därför finner jag det helt naturligt att socialdemokraternaliksom alla som tillhör andra partier gör sitt bästa för att både personligenoch genom olika samhällsorgan försöka hjälpa drabbade människor och bygder.Detta är naturligtvis inget fel, utan tvärtom bra. Jag vill inte på något sättifrågasätta socialdemokraternas syfte och goda vilja på det området. De metoder som tillämpas finns det emellertid skäl aftifrågasätta, I stället för att inrikta sig på atf skapa nya arbetstillfällentycks man använda alltför stor kraft till att försöka bevara de befintliga. Mankänner sig tydligen mest effektiv och nyttig, om man kämpar för att räddajobben, som det brukar heta. Man tycks därvid inte tänka sä mycket på att manmed förhalnings-taktik inte bara kan skada samhällsekonomin ufan även försvåraför de berörda människorna. Man kan göra dem en björntjänst genom attåstadkomma en utdragen omställningsprocess, som förlänger orostiden, Def finnsingen trygghet i olönsam industriell verksamhet, som upprätthålls med hjälp avskattemedel och fromma förhoppningar. Människor kan ta skada av attsysselsättas i sådan verksamhet. Att socialdemokraterna enligt min uppfattning ofta så attsäga satsar på fel häst, sammanhänger säkert med def jag vill kalla övertro påplaneringsinstrumentet. Visst är det nödvändigt med viss planering, men det ärocksä nödvändigt att inse planeringens begränsningar. Det finns erfarenheter påplanerings-området, som kan vara fill god hjälp för aft nå en vettig balans.Jag tänker dä bl, a. på många storföretag, som byggt upp omfattande ochdetaljerade system för både investerings- och verksamhetsplanering. emellerfid funnit att de varit på väg att planera sig filldöds, I de omfattande och detaljerade planeringssystemen har man byggt in alltförstor osäkerhet och dragit på sig alltför mycket av stelhet ochtröghet. Därigenom har man spelat bort det kort som kanske är det allravärdefullaste i en fri marknadsekonomi, nämligen flexibiliteten och förmågantill snabb anpassning fill skiftande förutsättningar och marknadsförhållanden. Av de storföretag som är framgångsrika har deflesta nu reducerat sin planeringsverksamhet och gjort den mindre detaljerad.Framför allt har man sökt ändra planeringens inriktning. försöker manmer och mer planera för osäkerhet samt planera in maximal anpassningsförmågaför att därmed på lång sikt uppnå bästa möjliga resultat och förmåga tillöverlevnad. Härtill kommer atf planeringens värde och möjligheter ihög grad är beroende av kompetent personal med adekvata kunskaper och informationer.Polifiker och byråkrater i offentlig tjänst har ofta hög kompetens, men påplaneringsområdet passar den i allmänhet bara för övergripandesamhällsplanering pä olika nivåer. Investerings- och verksamhetsplanering förnäringslivefs företag och branscher fordrar en annan kompefens. Om denplaneringen hamnar i fel händer, kan den bli mera fill skada än till nytta. Regeringen har aviserat en industripolitisk proposition.Den torde ge oss anledning att ha en mera omfattande och djupgåendedebatt om industripolitikens framtida utformning. Jag skall därför nu bara drafram några allmänna synpunkter, som jag anser vara väsenfiiga. Först och främst vill jag då säga att de enligt minuppfattning viktigaste delarna av industri- eller näringspolitiken inte handhasav industridepartementet utan av ekonomi- och budgetdeparfementen. Detta sägerjag ingalunda för atf på något sätt komma åt industriministern eller förringade insatser som görs av honom och hans departement. Men en god ekonomiskpolitik och en förnuftig skattepolitik utgör ofrånkomligen en nödvändig grundför näringspolitiken. Utan denna grund har en särskild industripolitik ingaförutsättningar att bli framgångsrik. Detta är fakta, som jag tror attindustriministern är fullt medveten om. Även andra departement handharverksamhetsgrenar av utomordentligt stor betydelse för industripolitiken.Utbildnings- och handelspolitiken kan nämnas som exempel. Men industridepartementet har ändå en nyckelroll isträvandena att nå en gynnsam industriell utveckling. Jag hoppas och tror attindustriministern delar min uppfattning, att departementet inte spelar denrollen bäst genom att expandera och byråkratiseras eller låta andra statligaorgan inom industridepartementets verksamhetsområde utvecklas! den riktningen.Nej, den bästa och nödvändiga inriktningen måste naturligtvis vara att koncentrerainsatserna till väsentliga uppgifter. Och vilka kan dä dessa vara, omplaneringsarbetet skall begränsas på def sätt jag tidigare antytt? Forsknings- och utvecklingsfrågorna utgör ett viktigtarbetsområde, exportfrämjande åtgärder ett annat. Insamling, bearbetning ochspridning av viktig informafion är också väsentligt. Därvidlag framstår det sommest angeläget att insamla information om utveckling och planerade förändringar i andra länder, i synnerhet rörande branscher inom vilkaföretag och branschorganisationer i vårt land är för små för atf själva kunnaklara sådana uppgifter. Även beträffande informationsspridning fill svenskaföretag bör särskilt de små och medelstora företagens behov särskilt beaktas. Allt defta arbete bör syfta till att få och ge signalersom möjliggör en smidig anpassning till pågående eller väntade förändringar.Även i all utrednings-och planeringsverksamhet bör invävas som en röd tråd attständigt ha behov av flexibilitet och anpassningsförmåga i åtanke, Regionalpolifiken är naturligtvis ett mycket viktigtarbetsområde. Industridepartementets del av regionalpolifiken inrymmerspeciella problem. För att inte regionalpolitiken skall komma i konflikt medden allmänna industripolitiken torde en ökad användning av generellt verkanderegionalpolifiska medel böra eftersträvas. Att inifiera, stödja och eventuellt styra s. k, nationellaprojekt kan vara en vikfig uppgift inom industripolitiken. Detindustripolitiska intresset avser då främst att söka skapa och tillvarata s, k,spin off-effekter av värde för den industriella utvecklingen, medan projektensom sädana ofta avser andra intresse- och verksamhetsområden. Som exempel på tänkbara sådana projekt kan nämnas Nordsatoch stridsflygplanet , Så många stora och dyrbara nationella projekt kanskevi inte inom överskådlig tid har ekonomiska möjligheter att ge oss in på.Omständigheterna har emellertid medfört att vi fått ett stort nationelltprojekt som vi helt enkelt är tvingade att ta itu med eller rättare sagt gävidare med och verkligen driva med hög prioritet. Jag tänker då påenergipolitiken och behovet av aft snabbt och effektivt nedbringa vårt alltförstora oljeberoende. Detta projekt kommer, som jag ser det, under hela1980-talef aft höra till industripolitikens allra viktigaste arbetsområden, 77 (): är i hög grad en frågaom demokrati och ekonomi i kombination med varandra, Självsfyrelseprincipen haravsevärt urholkats genom att den kommunala verksamheten till mycket stora delarstyrs av statliga beslut och direktiv. Här måste den grundläggande principenvara aft beslutanderätt också innebär betalningsansvar, Deffa är en naturligkonsekvens av självstyrelseprincipen i de tre nivåerna - kommun, landsting ochriksdag - i vårt lands demokratiska beslutsprocess, Aft de senaste treborgerliga regeringarna, i motsats till den tidigare socialdemokratiskaregeringen, visar förståelse för dessa synpunkter är en utveckling i rättriktning. tycks regeringen också vara beredd atf gå till handling för aftstatsmakterna måste dels ompröva tidigare fattade beslut och kostnadsdrivandenormer för den kommunala sektorn, dels vidta åtgärder för att begränsa denkommunala sektorns finansiella utrymme. Regeringens insikt i deftaproblemkomplex är växande som framgår av kompletterings-proposition ochi budgetpropositionen 1981 samt konkretiseras ytterligare i det nu föreliggandeekonomiska handlingsprogrammet , som vi hade att ta del avbl, a, här i går, Deffa måste hälsas med tillfredsställelse.Nog är det tidigare systemet ganska ohållbart i längden, att ävenförsöker att svara för reformarbetet lokalf och regionalf, somkommuner och landsting själva får klara finansieringen. har detta skettmed ett alltför korsikfigt lockande statligt "stimulansbidrag" underen begränsad introdukfionsperiod. De statliga och kommunala skatternas och avgifternas andelav bruttonationalprodukten (BNP) har ökat dramatiskt under de senaste tvådecennierna liksom också kan redovisas för de samlade offentliga utgifternasandel av BNP, Detta framgår av tabell nr 1 med skatter och avgifter i procentav BNP fill vänster och de samlade offenfiiga utgifterna i procent av BNP fillhöger. (ber,) (progn,) Denna utveckling förklaras främstav den kommunala utgiftsexpansionen som fill stor del är ett resultat av denkraftiga utbyggnaden av samhällets service.