prot · G409161 · 1980-12-31 00:00:00 — som vi i diskuterar avvägningen mellanden offentliga sektorn och den utlandskonkurrerande industrin pågår i andradelar av världen en sådan resursöverföring från bl. a. jordbruket tillindustrin som under efterkrigstidens första decennier gav oss storasamhällsekonomiska fördelar. Konkurrensen har dessutom hårdnat genom framväxten av nyaindustriländer som delvis konkurrerar i våra traditionella branscher. Det ärvarken konstigt eller oväntat. En teknisk och ekonomisk utveckling innebär juatt nya producenter tillkommer i gamla branscher och att dessa kan göra sakeroch ting billigare. Därför måste en förnyelse ske i bl. a. genom att vitar upp nya verksamheter som passar vår tekniska utvecklingsnivå. Den pågående och allt kraftigare utökningen avvärldens totala industriresurser, framför allt i världens folkrika länder, geross naturligtvis också stora möjligheter när det gäller nya marknader. Men defördelarna kan vi utnyttja endast under förutsättning att vi själva kan behållaeller återvinna vår konkurrensförmåga på en fri världsmarknad. Vad som framför allt fordras av oss är att vi kan fåkontroll över vår kostnadsutveckling i förhållande till de länder vikonkurrerar med. Det gäller också våra stora basindustrier som utnyttjar våranaturtillgångar, malmen och skogen. Därmed kommer jag in på ytterligare en gynnsam faktor sombidrog till vår snabba välståndsökning och som nämns i långtidsutredningen, nämligen handelns liberalisering. lade grunden för den avveckling av tullar och handelshinder som genomfördes . Internationell specialisering gav stora produktivitets vinster. Under de 20 åren ökade världshandeln med i 46 genomsnitt . är utvecklingsbilden en annan. Under återstoden av1970-talet-från Nr 161 1973 och framåt - låg tillväxten av världshandeln . För 1980-talets Tisdaeen den första hälft räknar man likaså med att den tillväxten kommer att stanna vidca g jpj jggi . Och den kan bli mindre än så. Genoin hela den industrialiserade världen går en våg avprotektionism, jyj ekonomiska som kan bli särskilt farlig för ett så litetoch exportberoende land som politiken m m . Som framhålls i denreviderade finansplanen innebär en halvering av tillväxten av världshandeln attexpansionsmöjligheterna för svensk exportindustri beskärs kraftigt. Hela tanken att de industrialiserade länderna på siktskulle kunna skydda sitt ekonomiska försprång genom att spärra gränserna förvaror, pengar och i sista hand människor är emellertid orimlig. Den vidmakthåller eller t. o. m. ökarstandardklyftorna. Därmed ökar också spänningarna i världen och risken förvåld. Skulle vi i försöka oss på att komma till rättamed våra ekonomiska balansproblem genom handelshinder, skulle de länder viexporterar till svara med motåtgärder. Vi måste nämligen komma ihågatt OECD-området, inom vilket vi har huvuddelen av vår handel, 1979 hade ettsamlat bytesbalansunderskott på och att detta underskott1980 steg till ca . Detta innebär alltså närapå enfördubbling . är ;s egna prognoser betydligt gynnsammare.Man räknar med ett underskott på . Men oavsett hur det slutliga utfallet kommer att bli, börvi nog kunna dra den slutsatsen att våra handelspartner inte frivilligt släpperifrån sig några exportmöjligheter utan att vidta motåtgärder för att dämpa denegna importen. skulle utan tvekan drabbas hårt om vi skulle försökaskydda oss med handelshinder. Det allvarliga med underskottet i våra utlandsaffärer äratt det tvingar fram en statlig utlandsupplåning på ungefär motsvarande belopp,en upplåning .som går till att täcka statens löpande utgifter, inte tillproduktiva investeringar i vårt näringsliv. Det betyder att vi kommer attlåna någonting . Bytesbalansunderskottet inom det samlade har sinmotsvarighet och sin förklaring i ett kraftigt överskott inom deoljeproducerande länderna. Detta belyser ännu en stor förändring av Sverigesoch många andra industriländers ekonomiska villkor, nämligen de högaoljekostnaderna. hade vi låga och t. o. m.sjunkande energipriser. Det betydde mycket för ett land som med tungaoch energikrävande basindustrier. fördubblades våra kostnader föroljeimporten. För att kompensera den kostnadsökningen skulle vi behöva öka våraexportinkomster med . Oljeprishöjningarna har, bortsett från vad som gäller förnågra av oljeländerna själva, medfört negativa ekonomiska verkningar i så gottsom hela världen. Följderna har drabbat rika och fattiga länder och drabbarländer med olika ekonomiska system och olika politiska regimer på i stort sett Nr 161 samma sätt. Den exportmarknadsvenskt näringsliv har att arbeta på är -TA -i därför kärvare . q IQOI Även här är det fråga om envaraktig förändring av våra ekonomiska ' villkor, som vi måste möta med ett kraffigt energisparande och stora , investeringar i alternativ energiproduktion från inhemskaoch förnybara ., energikällor. Men dessa satsningarkommer först att ge bidrag till en kommer arbetet med att minska vårtoljeberoende och investeringar för att göra det att innebära begränsat utrymmeför både den privata och den offentliga konsumtionen. Gemensamt för alla de förändringar av våra ekonomiskavillkor som jag nu har nämnt är att de inte är några konjunkturföreteelser. Detär långsiktiga förändringar som vi måste utgå ifrån. Vi måste så snabbt sommöjligt anpassa vår ekonomi till de ändrade villkoren. Enligt min mening ekonomiska debatten i vårt land lidit av den allvarliga bristenatt den begränsats till kortsiktiga resonemang om konjunkturförändringar.Behovet av hänsyn till konjunkturerna kommer självfallet att kvarstå. Men nubör det ändå vara en huvuduppgift för oss att lyfta fram och informera svenskafolket om de nya förutsättningar som råder för i ett internationelltperspektiv och på något . Utan en sådan information och utan att deförändrade villkor som jag har försökt att beskriva blir kända och förstådda avsvenska folket tror jag det blir mycket svårt att genomföra de åtgärder somblir helt nödvändiga för att vi skall få balans i vårekonomi. Våra ekonomiska balansproblem - bytesbalansunderskott ochbudgetunderskott - har nått en sådan storleksordning att vi över allaintresse- och partigränser borde kunna enas om bl. a. följande: Vi måste både arbeta och spara och investera oss urkrisen. Men vi kan definitivt inte konsumera oss ur krisen enligt teorin"håll uppe konsumtionsefterfrågan" - då försämras ytterligare bytesbalansenoch lånebehovet ökar. Vi måste begränsa konsumtionen, både den privata och denoffentliga. Det betyder inte att de offentliga utgifterna totalt sett kommeratt skäras ner drastiskt, så att det blir fråga om att "svälta ut"den offentliga sektorn. Industrisektorn måste vidgas, investeringarna öka ochföretagens konkurrenskraft stärkas. Avkastningen på näringslivets riskkapital måste höjas såatt den överstiger alternativa placeringar. Hushållens känslighet för räntekostnader måste ökas. Densamordnade avdrags- och marginalskattereformen är här ett viktigt inslag. Marginalskatterna måste sänkas. måstebruttolönerna justeras i de högsta inkomstlägena. En rad företeelser inom arbetslivet som hämmarproduktionen måste ses över. Insatser påenergiområdet har jag redan tidigare berört. Skall vi kunna åstadkomma allt detta måste flertaletmedborgare i vårt 48 land vara beredda att görauppoffringar. Därmed blir det en viktig fråga, om det hos det svenska folket finns den beredskap tilluppoffringar som är nödvändig för att vi skall kunna lösa våra ekonomiskaproblem utan alltför stora motsättningar i ,årt samhälle. Skulle jag besvara den frågan med utgångspunkt från denargumentation som förs fram av vissa företrädare för intressegrupperna och ävenav företrädare för den politiska skalans ytterkanter, så skulle mitt svar nogfå lov att bli: "Nej, det finns ingen beredvillighet föruppoffringar." Men om jag lyssnar till den vanliga enskilda medborgarensuppfattning, så finner jag att attityden är både mjukare och förståndigare. Mantycks förstå innebörden av de ändrade villkoren ganska bra. Det finns alltså enberedskap för de kraftiga åtgärder som kommer att krävas. har jag, fru talman, lyft fram och utförligt beskrivitde varaktigt förändrade villkoren för och övriga industriländersekonomiska politik, huvudsakligen av två skäl: för det första därför att detta kraftigare än något annatunderstryker nödvändigheten av de åtgärder som regeringarna harföretagit och även av de förslag som vi behandlar i kammaren ; för det andra därför att varje försök att gå förbi dessainternationella villkor leder till en felaktig och till hälften osann bild avverkligheten. Jag tycker nog att detta är vad socialdemokraternaförsöker göra i sina reservationer om de allmänna riktlinjerna för denekonomiska politiken och budgetregleringen. Det var ganska märkligt att lyssnatill anförande . Såvitt jag kunde uppfatta berörde hanicke med ett enda ord dessa varaktiga förändringar av de ekonomiska villkorenför och övriga industriländer. I den socialdemokratiska reservationen säger man attlångtidsutredningen ger en utomordentligt mörk bild av svensk ekonomi. Det ärett riktigt konstaterande, som både sägs i propositionen och understryks avfinansutskottets majoritet. Men varför nämner då socialdemokraterna inte med ett ordde verkliga orsakerna - de huvudsakliga orsakerna - till våra svårigheter? Mansäger att långtidsutredningens beskrivning av svensk ekonomi utgör "enförödande kritik av de borgerliga partiernas ekonomiska polifik". Det ärett felaktigt påstående; tvärtom understryker långtidsutredningennödvändigheten av de vidtagna åtgärderna. Menar socialdemokraterna verkligen att skulle haundgått verkningarna av oljekrisen och av en hårdnande konkurrens från nyaindustriländer, om vi hade haft en socialdemokrafisk regering, som redan hösten1976 hade höjt arbetsgivaravgiften , lagt en proms på företagen och viddet här laget också hunnit en bra bit på väg mot löntagarfondssystemet? Vore det inte, , närmast ett mirakel om vimed de åtgärderna skulle ha kunnat behålla eller återvinna marknadsandelar, ökaexporten och minska importen? nämner man visserligen i den socialdemokratiskamotionen att arbetslösheten hållits på en låg nivå i , och det är etterkännande. Men 4Riksdagens protokod 1980/81:161-162 Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. varförredovisas inte de verkliga siffrorna? Varför nämns inte siffran i arbetslösheti , medan i genomsnitt har en arbetslöshet på ? De här siffrornavisar väl om något att de regeringar vi haft inte tagit lätt påsysselsättningsfrågorna. De socialdemokratiska reservanterna erkänner att "enicke obetydlig del av medelfristiga ekonomiska problem" förklarasav ""strukturella förändringar och konjunkturella kriser". Men inästa mening säger man att "den politik som förts under senare delen av1970-talet förstärkt och fördjupat obalanserna i svensk ekonomi". Men mannämner inte ett ord om att våra handelspartner inom sammantagethar fördubblat sitt bytesbalansunderskott . Man antyder inteens vilka åtgärder utöver dem som regeringen föreslagit som skulle kunna öka vårexport och minska vår import i ett läge där våra handelspartner med enförkrossande tyngd på världsmarknaden eftersträvar - eller rent av är tvingadeatt eftersträva - precis samma sak, nämligen att minska sin import och öka sinexport. är jag helt övertygad om att mycketväl inser att det är en anpassning till dessa ändrade internationella villkorsom måste ske och att detta inte låter sig göra enbart genom att vi får ensocialdemokratisk regering. Därför var det litet märkligt att höra Kjell-OlofFeldts inledande mening i hans anförande, nämligen att det är den borgerligaregeringens politik som är orsaken till våra ekonomiska problem. En betydande del av den socialdemokratiska reservationennr 1 upptas av resonemang kring konjunkturförändringar ochstabiliseringspolitik. Även där tycks man konsekvent bortse från de radikaltändrade villkoren för vår ekonomi. Man kan fråga sig hur den politik skulle ha sett ut somskulle ha befriat oss från verkningarna av den minskade tillväxten i övriga industriländer.Enligt min mening påverkas vi obönhörligen av åtstramningspolitiken i våragrannländer, av tilltagande protektionism, av högt ränteläge i vår omvärld ochav fördubblade oljekostnader. En förutsättning för att vi skall kunna förståvarandra och ha några utsikter att komma fram till någorlunda gemensammaståndpunkter är att vi ser orsakerna till våra ekonomiska problem. Blundar viför dessa orsaker lär vi heller inte förstå vilka åtgärder som krävs. Vad gäller yrkandena i andra motioner än desocialdemokratiska har utskottet enhälligt avstyrkt alla dessa yrkanden. Detgäller alltså även partimotionen från moderata samlingspartiet ochpartimotionen kommunisterna. Därav följer att av de elvareservationer som fogats till utskottets betänkande är det endast tre som avserutskottets hemställan. De övriga åtta reservationerna gäller ändringar i de avutskottet anförda motiveringarna. Bland de reservationer som tar upp utskottets motiveringär det naturligt att jag uppehåller mig vid den moderata reservationen, somutan att det direkt nämns i reservationen är föranledd av skatteuppgörelsenmellan mittenpartierna och socialdemokraterna. Det råder numera en bred enighet om att enmarginalskattereform är nödvändig för att minska kostnadsinflationen, stimuleraarbetsinsatser och sparande och för att minska lusten till skatteflykt ochskattefusk. Kravet på en marginalskatiereform finns klart uttryckt i dentidigare regeringens deklarationer både och . Mot bakgrund av vad som verkligen har inträffat iskattefrågan kan man fråga sig, hur det varit möjligt attden nära nog förryckta debatt som förts, så till den grad kunnat domineras avpåståenden som utan bevis eller kritisk granskning trummats fram i massmediamen som är felaktiga. Ett av de påståendena har haft följande lydelse;Mittenpartierna har övergivit trepartiregeringens handlingslinje imarginalskattefrågan och kapitulerat för socialdemokraternas krav. Men härhjälper det inte att , med en viss hjälp av socialdemokraterna, medtill synes outtömliga resurser försöker sprida detta påstående. Det är likvälfelaktigt. 1 den överenskommelse som träffades mellan mittenpartiernaoch socialdemokraterna ges beskedet att marginalskatterna börsänkas så att de uppgår till högst för huvuddelen av heltidsarbetandeinkomsttagare. Detta blev alltså huvudresultatet av de överläggningar somenligt trepartiregeringens klara besked skulle hållas med arbetsmarknadensparter och med oppositionen, och som i kompletteringspropositionen ocksåomnämns som ännu inte avslutade. Att detta resultat inte kan vara någon kapitulation försocialdemokraterna, vet mycket väl. Deras affischkampanj påstolpar och staket i denna fråga är följaktligen inte bara en nedskräpning avnatur- och stadsmiljö utan också en politisk miljöförstöring. har svensk socialdemokrati skärpt och försvaratde höga marginalskatterna. Detta påvisade budgetministern i riksdagensekonomiska debatt genom direkta citat ur partimotioner frånsocialdemokraterna . Men att de numera aktivt stöder ensänkning av marginalskatterna sägs klart ut redan i den socialdemokratiskapartimotion som väcktes under allmänna motionstiden , där det talas om en"avsevärd och generell sänkning av marginalskatterna".Socialdemokraterna hänvisar till motionen i sin reservation nr 1. Det är alltså denna ändrade inställning inom socialdemokratinsom möjliggjort en uppgörelse i skattefrågan. Den försening av reformens förstasteg som uppgörelsen innebär, i förhållande till trepartiregeringensursprungliga tidsschema, kan man naturligtvis beklaga. Men vill man få tillstånd en samordning av marginalskattereformen med en anpassning avbruttolönerna och en justering av avdragsbestämmelserna, måste man enligt minmening acceptera en försening av skattereformens första steg, som redan frånbörjan angavs vara det minsta. Varken eller torde någonsin ha tänktsig en marginalskattereform som dels frikopplas från lönejusteringar ochavdragsfrågor, dels, som isolerad reform, skulle minska statsinkomsterna med8-9 miljarder Den ekonoiniska politiken, m. m. Den ekonomiska poliuken, m. m. och ihuvudsak gynna de högsta inkomsttagarna. Denna mittenpartiernas hållningöverensstämmer också med trepartiregeringens beskrivning av skattereformen. Vihåller också fast vid vad som där har sagts beträffande totalfinansieringen. Vad som har skett efter uppgörelsen i skattefrågan gernärmast anledning att fråga om vill komma ifrån denna samordningoch behålla både de högsta lönerna och de gynnsamma avdragsreglerna.Mittenpartierna däremot anser det nödvändigt att denna samordning kommer tillstånd. Jag yrkar bifall till utskottets hemställan påsamtliga punkter i finansutskottets betänkande 40. Under detta anförande övertogförste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. AnL 28 FÖRSTE VICE TALMANNEN; Jag fårmeddela att anslag om kvällsplenum nu uppsatts. AnL 29KJELL-OLOF () replik; är uppenbarligen mycket imponeradav alla svårigheter och problem som finns ute i världen och här hemma. Hanverkar vara så imponerad att han i sitt anförande mer eller mindre avstod frånfunderingar om vilken ekonomisk politik som borde föras för att minskasvårigheterna och lösa problemen. I stället talade han omanpassning. skall anpassa sig till den internationella lågkonjunkturen,skall anpassa sig till den internationella arbetslösheten, Sverigeskall anpassa sig till den internationella inflationen och skallanpassa sig till de internationella underskotten. Hans anförande var enbeskrivning av den uppgivenhet som också kan kallas anpassning. Men vad skall EricEnlund annars säga, som försvarare av de borgerliga regeringarnas politik sedan1976? Vi har nämligen anpassat oss-1, o. m. skaffat oss högre inflafion änomvärlden. Vi har krympt svensk ekonomi, så att den börjar komma ned i så attsäga kontinental storlek. Vi har skaffat oss det största budgetunderskottet iVästeuropa. Och vi är på god väg att anpassa oss också när det gällersysselsättningen, så att vi har en arbetslöshet i god internationell klass. Mendet har ju varit avsikten. Så har man ju velat ha det. säger att socialdemokraterna verkligen intehar något fog för att den borgerliga politiken skulle ha spelat någon som helstroll i detta skeende. Och han sade att det ju hade varit ett mirakel, om manmed socialdemokratisk politik hade kunnat minska underskotten och öka exporten.Sanningen är ju att miraklet inte heller inträffade med den borgerligapolitiken. När socialdemokratin lämnade styret hade vi ingautlandsskulder från statens sida. Vi hade ett mycket litet underskott ibytesbalansen. Det är det har kommit. Jag säger inte att dettaenbart har orsakats av den politik som drivits, men det vore orimligt att hävdaannat än att man verkligen inte med borgerlig politik har kunnat åstadkomma detmirakel som kräver av oss. det motsatta, och resultatet förskräcker. Jag har sagt, fru talman, attfinansutskottets majoritet inte har kunnat ge ens hoppet om att man skall kunnavända på den olyckliga utveckling landet f. n. genomgår. Det anförandefinansutskottets ordförande höll bekräftade den uppfattningen mer än vadjag hade önskat. AnL 30 () replik: ordförande hade enformulering i sitt anförande som verkligen gjorde mig förvånad. På tal omskatteuppgörelsen och den skattepolitik som trepartiregeringen förde sade hanatt varken eller någonsin torde ha tänkt sig enmarginalskattereform frikopplad från lönejusteringar, avdragsfrågor och annatsom sedan harblivit villkorför att sänka marginalskatten. Är det verkligen pådet viset? Är missledd på något sätt av sina kolleger i regeringen? Jag måste få vända mig också till ekonomi- ochbudgetministern. Är det sant att och från början har varitinställda på att det måste ske en koppling mellan t. ex. avdragsbegränsningenoch den första etappen i marginalskattesänkningen? I så fall är ju allting somregeringen har släppt ifrån sig i den här frågan missvisande. I det ekonomiska handlingsprogrammet fanns ingenting om ensådan koppling. Det var där det första gången angavs, efter vad jag förstår istor utsträckning på grundval av yrkanden från folkpartihåll, att reformenskulle inledas 1982. Såvitt jag vet har man i diskussioner inomregeringskansliet varit enig om att det var omöjligt att hinna företaavdragsbegränsande åtgärder . Sedan har detta framkommit ipropositioner och i olika omgångar. I det förhandlingsbud som lades tillsocialdemokraterna fanns en detaljerad skatteskala med marginalskattesänkningarför 1982, 1983 och 1984. Vad som därutöver fanns var utfästelser om att företautredningar beträffande avdragsbegränsningar, proms, inflationsskydd osv. meningen bindning vid att genomföra det ännu så länge okända resultatet av dessautredningar. Det var ju först i nattöverenskommelsen som man vände påsteken och gjorde den här kopplingen. Man sade: skall vi företaavdragsbegränsningar-vi vet inte riktigt hur, vi skall inskränka påinflationsskyddet, även om vi inte vet exakt hur det skall ske osv. Detta varförutsättningar för en sänkning av marginalskatterna. Då var det inte längre frågaom några detaljerade och konkreta förslag. Det var bara en förhoppning om attom man kom överens på de andra punkterna, så kunde det bli en marginalskattesänkningned till för huvuddelen av inkomsttagarna. Jag kan inte förstå det, ochjag måste fråga finansutskottets ordförande; Är det ett misstag att att regeringen, eller åtminstone mittenpiartierna, aldrig har haftuppfattningen att man skulle lägga fram en marginalskattereform i ett förstasteg utan vidhängande avdragsbegränsningar? Den ekonoiniska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. AnL 31 (vpk) replik: Jag vill ge rätt på en punkt,nämligen när han polemiserar mot och säger att deras påstående ärfalskt om att skatteöverenskommelsen mellan socialdemokraterna ochmittenpartierna skulle vara en kapitulation för socialdemokratin. Det har jagockså svårt att förstå. Om man tittar på effekterna av överenskommelsen för endel höginkomsttagare tycker jag att det snarare verkar som om skatteöverenskommelsenvore en kapitulation för andra partier. Låt oss ta tvä personer som inte har någraunderskottsavdrag. Om en person har . i inkomst får han eller hon,enligt den här skatteöverenskommelsen, en skattesänkning med . Om enperson har en miljon i inkomst får han eller hon en skattesänkning med 98 854kr. Detta är de effekter som har framräknats av budgetdepartementet. Jag vill ställa några frågor till ; Om man nugenomför den föreslagna sänkningen av marginalskatterna, som får sådana häreffekter i vissa inkomstlägen, hur ställer det i relation till sitttal om uppoffringar för alla i ? Är det verkligen en stor uppoffring förden här personen med en miljon i inkomst att få . ytterligare kvarefter det att skatten är betald? Jag tycker att det verkar precis tvärtom. Ochhur tror att effekterna blir på den privata konsumtionen av de härstora skattesänkningarna för höginkomsttagarna? Kan man räkna med att det bliren minskning av den privata konsumtionen om man ger så stora skattesänkningartill höginkomstgrupper? Jag tror att det blir precis tvärtom! En annan fråga, där inte svarade på mittspörsmål, gällde arbetslösheten. Jag ville ha ett svar på frågan hurfolkpartiet och kunde motivera en så stor och omfattandearbetslöshet som vi trots allt har i . Det är nämligen så att vi intebara måste räkna med den öppna arbetslösheten på 100 000 personer, som jagförut påpekade, utan vi har också en rad andra grupper. Sammanlagt är det flerahundra tusen människor som har ställts utanför produktivt arbete, utanför denvanliga produktionsapparaten. Det här är en utomordentligt viktig fråga, intebara för de arbetslösa själva utan också för samhället, därför attarbetslösheten medför ett produkfionsbortfall och ett inkomstbortfall som ärutomordentligt stort. påvisar i sitt senaste nummer att om man tarenbart de 29 000 arbetslösa ungdomarna innebär deras arbetslöshet ettskattebortfall för staten på inte . Då harman ändå inte räknat med produktionsbortfallet! AnL 32ERIC () replik; Det är nödvändigt för mig att fatta mig kortnär det gäller replik.