prot · G409156 · 1980-12-31 00:00:00 — Jo, menade att en viktig förutsättning för att ennordisk kärnvapenfri zon skulle ha något värde är att kärnvapenmakterna gergarantier för att de skall respektera zonen och länderna som omfattas av dem. Iartikeln skrev han - jag citerar ur utskottsbetänkandet: "Omkärnvapenmakterna stöder ett avtal om en sådan zon, , blir de ---- kärnvapen--- ,som är stationerade i närheten av zonen och som skulle kunnasättas in mot mål inom zonen, överflödiga och bör, som ett led iöverenskommelsen, dras bort." Så stod det i artikel och iutrikesutskottets betänkande, och de tolkningar som görs i efterhand och somskall stödja det oavvisliga kravet på att områden i skall ingåredan i en första överenskommelse går väldigt illa ihop. Är det så, , att man inte litar på utfästelserfrån stormakterna? I så fall kan jag förstå skepsisen, att man över huvud tagetinte är intresserad av en nordisk kärnvapenfri zon. Men då menar jag att manockså skall säga det här i kammaren och inte krypa bakom andra, obegripligaargument. 45MATS (): Det är viktigt att det råder enighet iriksdagen i huvudfrågan , dvs. att den skall spela enmycket aktiv roll i kontakterna med de andra nordiska regeringarna för attfinna en gemensam grund i fråga om en kärnvapenfri zon i . Det ärvärdefullt att vi har kunnat få enighet i utrikesutskottet på den punkten, ochdet finns också en enighet här i debatten. Trots att våra nordiska länder har mycket olikartadesäkerhetspolitiska lösningar, vilket vi alla känner till, finns det också ettgrundläggande avspänningsintresse i dem alla. Det har manifesterat sigjust i att inget nordiskt land har tillåtit stationering av kärnvapen på sittterritorium. Det här avspänningsintresset och den gemensamma grunden harnyligen diskuterats mellan samtliga nordiska socialdemokratiska partiersledningar och samtliga LO-ledningar i , och den förenade nordiskaarbetarrörelsen antog då ett uttalande, där man bl. a. sade så här: "Enligt FN:s session om nedrustning 1978 är skapandeav kärnvapenfria zoner en viktig insats i arbetet för nedrustning och regionalsäkerhet. De nordiska länderna har bidragit till stabilitet och avspänning ihela genom att avstå från att skaffa egna kärnvapen eller låta andraländer utplacerasådana vapen i något av sig kontrollerat territorium under fredstid. Nr 156De nordiska länderna bör utröna vilken gemensam grund som finns i frågan Onsdaeen den om en kärnvapenfri zon i som ett led i arbetet på ennedrustning av kärnvapen i ett vidare europeisktsammanhang." Det hävdas ibland i debatten att det egentligen inte finnsnågonting nytt att Nedrustnins m m lägga till i den här frågan. Vi är redankärnvapenfria i , och varför behöver vi ytterligare formalisera detta?frågar man. Det är då viktigt att tänka bakåt på i vilka situationer man haraktualiserat olika frågor om kärnvapenfrihet. Förslagen om en formalisering aven kärnvapenfri zon i har lagts fram i olika säkerhetspolitiskasituationer, alltifrån Undéns förslag om en klubb - Undénplanen - i början av1960-talet till första förslag vid ungefär samt till denviktiga precisering av en svensk ståndpunkt, som gjorde 1975 ien artikel i en finsk tidskrift. Det var emellertid under en avspänningsperiodi . Det finns de som säger att ingenting nytt har hänt, attdet räcker med att redan nu är en kärnvapenfri zon. Det är då vikfigtatt slå fast att det , dvs. efter de preciseringar som gjordes av densvenska regeringen, har skett en dramatisk förändring / . Enutomordentligt stark upptrappning av kärnvapentillförseln har ägt rum, framförallt genom accelererande utplacering av långdistansrobotarna SS 20 ochgenom NATO:s beslut att utplacera kryssningsmissiler ochPershing Il-raketer i . Det är meningen att dessa skall kunna nå Sovjetoch att i varje fall kryssningsmissilerna skall passera över svensktterritorium. Därutöver har det under nämnda period skett en relativtkraftig upprustning av de taktiska slagfältskärnvapnen i , inte minst påNATO-sidan. Det förs nu en diskussion i NATO om att ,kanske , börja diskutera en modernisering av taktiska kärnvapen iEuropa. Pershing Il-raketerna och kryssningsrobotorna var ju ett utflöde av endiskussion om en modernisering av medeldistanskärnvap-nen, en diskussion somfördes . Att nu börja diskutera en ytterligaremodernisering av de taktiska kärnvapnen i kan betyda att ett nytt varvdras i kärnvapenspiralen. Det är från den utgångspunkten, dvs. utifrån att det harskett en försämring av läget i och en kraftig kärnvapenupprustning, somdet krävs ett extra politiskt engagemang, initiativ och insatser för att Nordenäven skall förbli vad det är , nämligen ett område med lågspänning. Ett i avspänning är i sig av värde för det övriga . Dettror jag är viktigt att slå fast i den här diskussionen. Det är enligt min mening inte vi inom den nordiska kretsensom skall sätta upp förhandsvillkor för hur ett arrangemang med en formalisering av ett kärnvapenfritt skall se ut. Det finns broderländer runt omkring oss som har en säkerhetspolitiskt betydligt känsligare situation än . Det vore alltså fel om i den nordiska kretsen först satte upp förhands villkor för buren kärnvapenfri nordisk zon skall se ut för att kunna accepteras av . Nedrustning m. m. Den svenska inställningen bör i stället vara den som jaggav uttryck för i det upplästa uttalandet från de socialdemokratiska partierna,dvs. att man söker finna vad som är gemensamt för de nordiska länderna, vad somär den minsta gemensamma nämnaren, våra olika säkerhetspolitiska lösningar tilltrots. I utrikesministerns frågesvar finns en oklar formulering.Det står så här: "Vad beträffar omfattningen av en eventuell, traktatfäst,nordisk kärnvapenfri zon anser vi att bl. a. bör ingå i denna. "Jag utgår ifrån att man menar att de områden i som tillhör de skildaländerna skall ingå i denna zon. Det är väl inte tänkt att hela sominternationellt hav skall ingå i zonen? Så står det faktiskt i svaret. Det vorei så fall en helt ny tolkning av begreppet zon. En annan sak är att det, om man upprättar en kärnvapenfrinordisk zon, får konsekvenser för de kärnvapen som är stationerade i närheten,t. ex. på de ryska ubåtarna i . Men det är någonting annat än attÖstersjön som hav skulle ingå i själva zonen. Skulle det vara fråga om en såförändrad inställning i fråga om omfattningen av en kärnvapenfri zon, vilketjag inte tror, så skulle den på ett uppseendeväckande sättgå ifrån en mycket gammal svensk politik när det gäller , som gårtillbaka . Då fanns det ryska förslag om en rysk-svenskÖstersjöentent. Amiral varnade för försök att göra Östersjöntill ett s. k. mare clausum. Detta har sedan diskuterats under olika decennier.På 1950-talet avvisade Sverige- helt riktigt - sovjetiska propåer om att göraÖstersjön till ett fredens hav. Jag utgår alltså från att man inte tänker sigen sådan förändring av den svenska politiken att som hav skulle ingåi själva zonen. En helt annan sak är naturligtvis att upprättandet av en zonmåste påverka de ubåtar som är stationerade i . Jag vill avsluta med att ta upp tre punkter som jag trorär gemensamma för de olika nordiska länderna när det gäller värdet avformalisering av vår kärnvapenfrihet. Dessa punkter utgör den minsta gemensammanämnaren, och det är här som vi måste söka oss fram, om vi vill nä konkretaresultat. Den första punkten är i all enkelhet att det är viktigtför alla de nordiska länderna att vi konsoliderar den kärnvapenfrihet som nuråder, att vi politiskt understryker att vi också strävar efter attvara kärnvapenfria. En sådan gemensam politisk viljeyttring är väsentlig i ettläge där spänningen i som helhet ökar. Den andra punkten, som hänger nära samman med den första,är att varje seriöst avspänningsinitiativ - i ett läge där det, som , sker enutomordentligt kraftig upptrappning av antalet kärnvapen i - användsför att påverka det totala antalet kärnvapen i , En formalisering avnordisk kärnvapenfrihet måste ha syftet att bidra till att minska det totalaantalet kärnvapen i , vilket var inne på tidigare idebatten. Detta måste vara ett viktigt mål vid varje avspänningsinitiativ. Slutligen måste - och det är den tredje punkten, somhänger samman med den andra - frågan om en nordisk kärnvapenfri zon ses i ettvidare europeiskt sammanhang.Jag tror att det är viktigt att stryka under att det också här finns gemensammadrag hos de olika nordiska länderna. Det har ibland i debatten sagts att det finns ett förslagsom skulle innebära en isolerad kärnvapenfri zon i utan återverkningarpå det övriga och ett förslag som skulle innebära en koppling tillEuropa. Det är därför väsentligt att det slås fast att president i denprecisering av sin plan som han gjorde i underströk att ennordisk kärnvapenfri zon i hans tappning kunde knytas till SALT-förhandlingarnaeller till andra europeiska förhandlingar. Här gavs alltså från finsk sidauttryck för att en koppling till ett vidare europeiskt förhandlingssammanhangvar tänkbar. 1 det norska landsmötesutfalande, som hardiskuterats tidigare i debatten, poängterades starkt att en nordisk kärnvapenfrizon skall vara ett led i arbetet på en minskning av kärnvapnen i ett vidareeuropeiskt sammanhang. Och i artikel i en finsk tidskrift1975, som också har diskuterats tidigare i debatten, underströks attupprättandet av en kärnvapenfri zon i får konsekvenser för vapen som ärstationerade nära zonen - norr, söder, öster och väster om den - och som ärdirekt riktade mot zonen. Sådana vapen blir ju överflödiga, omen zon upprättas.Vapnen bör därför, som ett led i en överenskommelse, dras bort. Här är det också viktigt att vi ser på denmilitär-teknologiska utveckling som har ägt rum sedan de första zonförslagendiskuterades. Det är ju lättare än tidigare att omprogrammera kärnvapen.Det är i och för sig en fullt rimlig ståndpunkt som utrikesutskottet nu harintagit, när det säger att de vapen som finns nära vår zon och som är direktriktade bara mot zonen blir överflödiga och bör dras bort. Men därmed ökar manicke säkerhet i dagens läge. En supermakt kan ju i ställetomprogrammera andra kärnvapen och rikta dem mot . Det är också den inställningen som har präglat mycket avden norska diskussionen. Därför är det också viktigt att ett nordiskt initiativblir ett led i en allmun europeisk nedrustning, så att den nordiskakärnvapenfriheten används för att påverka supermakterna att minska antaletkärnvapen i totalt. Det är först om antalet kärnvapen totalt minskar somvi kan tala om att säkerheten för en nordisk zon faktiskt har ökat. Det ärockså där som det finns en viktig koppling till de förhandlingar ommedeldistansvap-nen. TNF-vapnen, som skall börja och som bådeutrikesministern och har talat om. Här finns en viktig,praktisk koppling, där nordiska initiativ borde kunna tas. Nedrustning m. m. Under detta anförande övertog förste vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. Jag har inget att invända mot det som har sagt. Får jagbara kommentera några punkter. För det första tycker jag att ett viktigt påpekande Nedrustning m. m. när hansade att idéer om en kärnvapenfri zon tidigare i regel har diskuterats i lägenav större avspänning i än som råder f. n. Det kanske är symtomatiskt ochrimligt att det är i lägen av avspänning som det förefaller lättare att kommafram till den sortens överenskommelser som upprättandet av kärnvapenfria zonerinnebär. Omvänt kan man naturligtvis säga att i lägen där det råder mycketstarka motsättningar, bl. a. mot bakgrunden av en väldigt kraftig upprustning,ter sig utsikterna att åstadkomma reell nedrustning inkl. upprättandet avzoner - som naturligtvis är en del i de ansträngningarna - på en gångangelägnare, eftersom hoten upplevs som allvarligare och svårare, eftersom motsättningarna är så stora. Det kan låta som en självklarhet att påpeka detta. Men dethör till bilden, och det bör sägas i en debatt där man från en del håll tyckstro - jag måste upprepa det - att det skulle hänga på den svenska och de övriganordiska regeringarnas vilja om detta kan åstadkommas eller inte. Naturligtvisspelar det totala internationella läget en avgörande roll, och däri den viljasom finns hos de stater som faktiskt har kärnvapen att alls diskuteraupprättandet av sådana här zoner. Därför är det också angeläget att man ,jämsides med debatten om en kärnvapenfri zon, koncentrerar mycket av politiskoch diplomatisk aktivitet från svensk sida för att åstadkomma de avspänningsresultatsom skulle kunna nås om TNF-förhandlingarna upptogs och blev framgångsrika, omSALT ratificerades eller blev omförhandlat och därefter ratificeratoch om de diskussioner som pågår i kan leda till konkreta resultat. Det är viktigt att man ser hela den fråga vi nu diskuterari detta större perspektiv och inte tror att det bara är genom att föra allmänttal om en kärnvapenfri zon som man gagnar det syfte som ligger bakom önskemåletom att upprätta en sådan. Det krävs mycket annat innan det skall framstå som enrealistisk möjlighet. För det andra vill jag ta upp det sade -möjligen med en liten udd av kritik - om att det inte är som skallsätta upp förhandsvillkor för en sådan här zon. Det kan ligga någonting i det.Det kanske inte är vi som har de största svårigheterna, utan det kanske är denordiska länder som ingår i en militärpakt. Det är just det skälet att denordiska länderna har olika säkerhetspolitiska utgångspunkter som gör att detär rikfigt att gå.den väg som utrikesutskottet anvisar, nämligen att man skallundersöka vad som är gemensamt vad gäller intressen och hållning mellan denordiska länderna och försöka driva detta som en nordisk ståndpunkt. Därvidlaghar naturligtvis den ett stort ansvar när det gäller attinte försvåra för de övriga nordiska länderna och att inte i största allmänhetförsvåra hela frågan genom att driva den på ett sådant sätt att idén försvagasoch kommer att framstå som mindre realistisk. Detta skulle kunna ske om densvenska regeringen drev en linje som inte kan accepteras av de övriga nordiskaländerna. Det är också just därför som vi i den här frågan håller ett så närasamband mellan regeringarna som vi faktiskt gör. Till sistvill jag säga att det är möjligt att formuleringen om - även omden har använts förut, och då inte har föranlett någon kommentar-kan skapamissförstånd. Det är alltså inte som ett fredens hav i sovjetisktappning som vi talar om. Vad vi talar om när det gäller zonen är naturligtvisde nordiska länderna och deras territorialvatten, däribland delar av . När det sedan gäller uttunningszonen - vi har inte ställtupp några villkor i det avseendet, utan jag talar här om den debatt där mandiskuterar en sådan zon - menar man därmed de omgivande delarna av ,alltså de delar som ligger utanför de olika ländernas territorialvattenområden.Man menar , havsområdena norr om liksom också visst territoriumi Öst- och samt i . När man diskuterar en uttunningszongäller det i och för sig inte en zon i samma mening som när man talaromkärnvapenfria zoner, utan man talarom det område där stationering av kärnvapenmåste diskuteras. Det måste givetvis falla ut som ett resultat avöverenskommelser och förpliktelser från stormakternas sida, att de intejämsides med dessa förpliktelser har vapen i omgivande områden avsedda för denkärnvapenfria zonen. I annat fall har ju garantierna inget värde. Regeringen har alltså inte intagit någon ny hållning idetta avseende, och jag hoppas att jag med den här preciseringen har skingratvarje missförstånd på den punkten. Nedrustning m. m. 47MATS () replik: Det var bra att vi fick detta klarläggande påden sista punkten, dvs. i fråga om . Utrikesministern säger att det i tider av ökad spänning ärbåde viktigare och svårare att nå fram till förslag av typ kärnvapenfria zoner.Jag håller helt och hållet med utrikesministern om det. Det är också ett avskälen till att man vid FN:s session om nedrustning 1978 lyfte fram dessa kravsom särskilt viktiga i tider av minskad avspänning och att man försökte peka påvägar som är praktiskt framkomliga för att man skall kunna uppfylla kraven.Egentligen är ju detta något som gäller rent allmänt, men jag tror att det isärskilt hög grad gäller om . Det finns nämligen två utvecklingar, somvar för sig kan leda till att avspänningen i försämras. Den ena utvecklingen är den militärtekniska utvecklingen,där introduktionen av kryssningsrobotar - om de utplaceras på vissa sätt runtvåra områden - utan tvivel skulle kunna leda till en försämring av densäkerhetspolitiska situationen i . Det gäller f. ö. inte bara kryssningsrobotar,utan också andra vapen som finns på båda sidor i allianserna. Den andra utvecklingen är den ekonomiska utvecklingen tillhavs, där vi inte ser konflikter men där man framför sig, kanske om tioår, kan se konfliktmöjligheter, om det blir möjligt att utnyttja de mycketstora ekonomiska resurserna på havsbottnen i olika delar av . Därkan man tänka sig att ekonomiska intressen kan komma i konflikt med olikamilitärstrategiska intressen. Så är det inte , men det här är alltså enmöjlig utveckling, som kan leda till försämringar . Det är viktigtatt vi tar tag i de gemensamma dragen just därför att vi ser framför oss Nr 156 potentiella risker förförsämringar. Från regeringens sida och från övriga Onsdaeen den partiers sida bör därför alla krafter sättas in när det gäller attfinna 3 iuni 1981 gemensammaställningstaganden från de nordiska länderna. Nedrustning m. m. 48FÖRSTE VICE TALMANNEN: Jag får meddela att anslag om kvällsplenum nu uppsatts. 49 (): Debatten här och riksdagsmotionerna omnedrustning speglar förändringen i den allmänna svenska nedrustningsdebatten.Tidigare var den koncentrerad till insatser i olika internationella organ isyfte att medverka till rustningsbegränsningar över och ett förbud mot provsprängningar av kärnvapen stod icentrum för det svenska intresset. Utvecklingen av de strategiska vapnen ochSALT-förhandlingarna följdes också noga. De förhoppningar som knöts till såvälpågående som kommande SALT-förhandlingar förbands med en förhållandevisoptimistisk inställning till framtida än mer omfattande rustningsbegränsningar. Förhoppningarna har grusats. Vapenutvecklingen pågår medoförändrad kraft, militärkostnaderna och rustningsspiralen stiger fort motofattbara höjder. har nedrustningsfrågorna i allt högre grad blivitstormaktsfrågor i så måtto att mindre staters och icke kärnvapenstatersmöjligheter att påverka utvecklingen har minskat. Det kan dä synas naturligt att i första hand vilja se omsitt eget hus. Om alla insatser visar sig vara resultatlösa, så kan manåtminstone se till att den egna säkerheten skyddas. Frågan om en kärnvapenfrizon i , som ju har diskuterats mycket här , kan ses som ett led idenna utveckling. Genom den förda stormaktspolitiken har självfalletintresset vad gäller nedrustning i ökad grad koncentrerats till och tillEuropa. En viktig orsak till detta är den pågående upprustningen vad avserkryssningsrobotar, där NATO:s planerade modernisering utgör ett svar påöstblockets förbandsläggning av SS 20-missilerna. Helt naturligt har denöppenhet som präglar västvärlden åstadkommit en diskussion om såvälnödvändigheten av ersättningsrobotar som utplaceringen av desamma. Det finnsskäl att erinra om att en sådan debatt är utesluten i . Därmeduppkommer en risk för att man bortser från vad som händer i dessa länder. I det sammanhanget vill jag hänvisa till utskottetsyttrande med anledning av vpk-motionen med krav på protester mot NATO:skryssningsrobotar - att vi från svensk sida vänder oss mot kapprustningen ibåda supermakterna. Jag kan också tillägga att jag är något tveksam inför det iden socialdemokratiska motionen framförda påståendet att NATO:s rustningarkraftigt överstiger Warszawapaktssidans. Vad vi däremot alla kan vara ense omär att rustningsspiralen fortsätter att stiga och att den utvecklingen måstebromsas. gjorde efter förslag av utrikesutskottet förraåret, bl. a. efter 64 krav från socialdemokraterna påen bättre planering av det svenska nedrustningsarbetet,ett tillkännagivande om nödvändigheten av att regeringen vidmakthåller enhandlings- och utredningsberedskap inför den framtida utvecklingen, som den kanbedömas. Nedrustningsarbetet skulle särskilt koncentreras till vissaspecificerade områden. Om dessa kan sägas att såväl när det gällerförhandlingarna om provstopp som när det gäller slutförandet av SALT och fråganom truppreduktioner i kan inga framsteg skönjas. Utskottet betonari år med anledning av s-motionen betydelsen av att utrednings- ochplaneringsresurser också fortsättningsvis inriktas på ett vidsträckt område ochrelateras bi. a. till TNF-diskussionerna om medeldistansrobotar liksom tillMBFR-förhandlingarna. Detta kan kräva förstärkt planering av de svenskanedrustningsinsatserna. Däremot har med viss framgång iESK-förhandlingarna i drivit frågan om förtroendeskapande åtgärder. Desvenska insatserna i CD vad gäller kemiska vapen har hitfills varit mycketgoda. Såväl som har godtagit att arbetsgruppen för kemiska vapen iCD under sommarsessionen upptar förhandlingar om konventionstext. Fortfarandekommer emellertid förhandlingarna att sakna formell status. I har dessutom aktivt medverkat till det s.k. NN-förslaget, som kan förutsättas ligga till grund för ett slutdokument, omdet nu blir ett sådant. De förhoppningar som efter knötstill ökad rustningskontroll har i de flesta fall utbytts mot djup pessimism.Utskottet visar också i sitt betänkande på de olika orsakerna till att världenser så mycket mörkare ut . När förhoppningar grusas måste man ju ändå tafasta på ett enda glädjande och positivt inslag i det internationella arbetet,och det är att förhandlingar i alla fall pågår. Så länge det sker finns detändå skäl att tro att någon form av resultat hägrar . Så länge risken för en förödande krigföringfinns måste varje land göra sina egna säkerhetspolitiska bedömningar. Den militära utvecklingen i har i ökad grad ställtNorden i fokus. Förekomsten av kärnvapen i vårt lands omedelbara närhet harfått direkta verkningar på svensk säkerhetspolitik. Frågan om säkerhetsgarantierhar också ökat i betydelse. Debatten om en kärnvapenfri zon i är oftaförvirrad. Kravet på att inga kärnvapen skall finnas i kopplas till kravpå ensidiga löften om att inga sådana vapen någonsin skall användas motnordiskt territorium. Som ett exempel på förvirringen ett citat frän enradiodebatt: ryssarna och amerikanarna skall lova att inte släppa"kärnkrafts\apen" i vårt land. Vi har inte kärnvapen på nordiskt territorium, och ingaplaner på att få det i fredstid finns. Enligt det alltför vanliga resonemangetskulle därför bara erfordras s. k. negativa säkerhetsgarantier från någrastormakter. Men så enkelt är det inte. Sådana garantier av bilateral typ - iden mån de alls är trovärdiga - ger utrymme för påtryckningar från främmandemakt, och har i alla tidigare sammanhang ställt sig avvisande tillsådana garantier. Anmärkningar kan då komma att riktas mot vår politik i denmån vår politik inte anses svara mot gjorda utfästelser. 5 protokoll 1980/81:156-157 Nedrustning m. m. Nr 156 i fara, vilket är helt oförenligtmed våra vedertagna säkerhetspolitiska En kärnvapenfri zon iNorden bör inte och kan inte grundas på 3 iuni1981 bilaterala utfästelser. Detta börses mot bakgrund av att de garantier som hittillshar givits av och är förenade med villkor - från Nedrustnins m m '" ''garanterad stat inte gör sig skyldig till aggression eller medverkar tillaggression och från amerikansk sida att det inte gäller stater som går tillväpnat angrepp och är förbundna med en kärnvapenmakt. har tidigareprotesterat mot detta synsätt och förklarat att det är oacceptabelt att enkärnvapenmakt själv skall avgöra om den är bunden av garantin. Jag tycker, herr talman, att detta inte har kommit framtillräckligt i debatten här tidigare. Det innebär emellertid inte att vi skallställa oss negativa till en kärnvapenfri zon i - det måste endast framgåvilka krav vi ur säkerhetspolitisk synpunkt ställer på bildandet av en sådanzon i de förhandlingar som vi nu har upptagit tillsammans med de andra nordiskaländerna.