prot · G40971 · 1980-12-31 00:00:00 — I ett läge, där möjligheterna fillköpkraffsförbäftringar framöver kan bedömas som mycket små, skulleen särskild ATP-avgift till löntagarfonder verka, inte återhållandeufan uppdrivande på löneutvecklingen och därmed pä inflationstakten. Talet om att fondernas överskott skall gå till AP-fondenför aft trygga pensionerna är vilseledande. Det är ren kosmetik, motiverad avatt man vill få det att se ut som om man på något sätt tillgodoser önskemåletom individuell anknytning, samfidigt som man frammanar stämningar frånATP-stridens dagar. Men med den lösning av tjänstepensionsfrågan somsocialdemokraterna dä själva drev igenom betalas inte pensionerna ur uppsamladefondmedel utan ur det aktuella årets löpande avgiffsinbefalning-ar. Systemet förutsättersnabb ekonomisk tillväxt och läg inflation. råder motsatta förhållanden, ochblir de bestående, framtvingas snabba höjningar av pensionsavgifterna. Genomaft även av andra skäl vilja höja ATP-avgiften driver socialdemokraterna på enutveckling som kan leda till aft förtroendet för pensionssystemet brister.Långt ifrån att trygga äventyrar fondsocialismen pensionärernas pengar. I stället för att koncentrera ägandet av företagen tilltvångsfonder vill vi moderater sprida det till de enskilda medborgarna. Vi villarbeta vidare efter de riktlinjer som den borgerliga regeringen redan dragitupp med stimulans för ett breddat aktiesparande. Den snabbt växandeanslutningen fill aktiesparfonder visar att det gär atf klara näringslivetsförsörjning med riskkapital på frivillig väg. Ledande socialdemokrater har lovat attlöntagarfondsfrägan skall spela en stor roll valrörelse. Vimoderater tackar för det. Vi sfär för den frivilliglinje som medborgarna villha. Och socialdemokraterna har aldrig vunnit ett socialiseringsval. Det är bra,för def krävs ett långsiktigt arbete för att vrida ekonomiskautveckling rätt igen. Det förutsätter att den borgerliga trepartiregeringensitter kvar även efter valet . Anf, 32KJELL-OLOF () replik: är en fantastisk representantför oppositionen inom regeringen - den svenska högerflygeln, försatt i frihet -som kan säga vad som faller honom in. Här sfär han på ruinerna av regeringensekonomiska politik och ägnar ett helt anförande åf att tala om, atfoppositionen har en kolossal motsättning mellan ideologi och praktik. Men mä sävara. En regering inom vilken def t, o, m, finns kolossalt stora, inbyggdamotsättningar även när det gäller det prakfiska handlandet får väl leva sittliv. Kanske är den glad över att den inte dessutom har i sinaled. Jag tror att en och annan folkpartist i all hemlighet faktiskt gläds åtdet. Lät mig säga några ord om löntagarfonder och herrTobissons alternativ, nämligen det han kallar frivilliglinje och sommoderaterna erbjuder landefs löntagare. Vad innebär då det? Ja, alla vet att omsvensk industri och svenskt näringsliv under 1980-talef skall kunna återerövrasin tidigare styrka och fördubbla sina investeringar, så måste en mycket stormängd kapital samlas ihop, och hans meningsfränder har en lösning på det problemet.Kapitalet skall samlas ihop i företagen i form av stora vinster. Vad innebärdet för löntagarna? Jo, det innebär att dessa måste avstå från sina pengar tillföretagens ägare, Atf följa påbuden från näringslivet och betyderminsann ingen frivillighet. Vid def här laget vet alla att det inte kornmer afthandla om huruvida man skall avstå, utan vem man skall avstå till. Den frihetsom vill erbjuda de svenska löntagarna är att avstå till dem somi dag äger och styr näringslivet. säger vidare aft en snabbt växandeanslutning till aktiesparfonden visar hur lätt def kommer att bli att fåpengarna genom frivilligt enskilt sparande. är det en procent av desvenska skattebetalarna som har utnyttjat aktiesparfonden. Sedanskattesubvenfio-nerna har ökat har det blivit några procent till. Svenskt näringsliv behöver emellertid tillföras ungefär 4miljarder kronor . Både vi och vet att det dä infe räckermed några skaftestimulanser. Antingen går pengarna till ökade vinster ellerocksä fär löntagarna sluta sig samman och avstå fill sig själva genom att sättain pengarna i företagen med bevarad äganderätt. Den personliga fördelen, LarsTobisson, får man ur tillfredsställelsen av att man är med och skapar tryggajobb ät sig själv. 33LARS () replik: Det har i debatten lagts fram två färdigaförslag till hur den här frågan skall lösas, dels det socialisfiska förslaget,som talar för, dels det moderata förslaget om enfrivilliglinje, som jag har talat för. Vi kommer självfallet att mötas i den här debatten även ifortsättningen. Men jag skulle vilja att utgår från deförutsättningar som gäller. Vad aktiefondsparandet beträffar sä har detundergått en mycket snabb ökning som en följd av deförbättrade förmåner som regeringen har infört. Vad som behövs är i och försig inte ytterligare förbättringar, ufan information. Den som inte deltar idetta sparande gör sig skyldig till en stor ekonomisk dumhet. Denna sparformgår nämligen inte att överträffa vad gäller avkastning på insatta pengar, förringar värdet av skatfefondsparandeoch säger att det infe har fått någon större anslutning. Jag hävdar: aft detkommer att få stor anslutning och bidra till möjligheterna att tillhandahållariskvilligt kapital. Vi kan exempelvis fa som en förebild. Där harman genom aft i fid satsa på en förmögenhetspolitik i positiv mening, infegenom aft bara beskatta förmögenheter, som vill, fått ensparkvot som är så hög som i . Man har också genom debestämmelser som gäller lyckats få en betydande bredd på detta sparande. Manhar riktat sfimulanserna till lägre inkomsttagare, till tidigare sparsvagagrupper. Därigenom har deltagandet bland löntagarna blivit näsfan hundraprocentigt. säger att def krävs så mycket pengar aftdet inte gär. Ja, man kan tycka att de tre å fyra miljarder inyemissionskapital som vi båda utgårifrån blir erforderligt - det är ju infe sä atf vi moderater bara tänker ossatt en ökad lönsamhet och vinster i företagen skall finansiera utbyggnaden -kantyckas vara mycket jämfört med att tidigare kanske endast en och en halvmiljard har kunnat resas den här vägen. Men def är mycket litet jämfört med atfhushällen förfogar över finansiella tillgångar uppgående till en bra bitöver 300 miljarder. Vad def gäller är alltså aft omfördela årligenav dessa finansiella tillgångar till produktivt sparande i aktier. Och den sakengär att klara pä frivillig väg. Def är bra om vi därutöver får ett nysparande, men def ärinte nödvändigt. Def område där def behövs nysparande är det statliga, och detsparandet skall ske genom att staten minskar sina utgifter. 34KJELL-OLOF () replik: försöker - och jag förstårhonom - framställa det som att det nu finns bara två alternativ: å ena sidansocialisternas väg, den som företräder, åandra sidan frivillighetens väg, som företräder. Men så enkelt ärdet inte atf def går att monopolisera det här området för sig, ,Vid sidan av de lösningar som vi företräder och som företräderfinns def ju flera andra uppfattningar om hur kapitalbildningsproblemet skalllösas. Och alla andra går på andra vägar än . Vi har mitfenpartierna, som vill ha ett obligatorisktsparande som skall sättas in i aktier. Vi har näringslivet, som vill bygga uppfonder genom kollektivavtal. Vi har TCO, som vill ha löntagarfonder. Och vi harSACO, som vill ha medborgarfonder, I själva verket är det sä, , att moderaternastår helt isolerade i sin tro på atf det går atf skapa det stora sparande somskall förvandlas till akfier och produktiva investeringar genom aft dela ufskatteförmåner och skattesubventioner, Def är ni helt ensamma om att tro pä-ingen annan gör det. Och det är belagt ganska väl just genom studier ocksä avdef tyska systemet atf det var först när det byggde på kollektiva avtal ochkollektiva insatser som det blev någon fart pä det sparandet. Sedan gör sig skyldig fill en felakfigbeskrivning av förutsättningarna. Han säger att vi kanske behöver fyramiljarder i nyemissioner och att det har kommit fram bara en och enhalv miljard den här vägen tidigare. Sanningen är ju, , atf det är bara en halvmiljard som kunnat nyemitteras , Och dessa pengarkommer icke från de privata hushållen. De privata hushållen har minskat sittaktieinnehav när det gäller inköp av nya akfier. Det är i stället alla slag av kollektiva fonder - fjärdeAP-fonden, försäkringsbolag och investmentbolag - som kunnat förseaktiemarknaden med nytf kapital. De privata hushållen har i svångremmenstidevarv fått lägga sitt sparande ät sidan för att klara sin ekonomi. Hela tron att def skall vara möjligt att genom skattesubventioner åstadkomma detta nysparande har ingen grund. Men vad jagär rädd för är att om får bestämma - och det brukar de ju få göra iden borgerliga regeringen - så blir detta motiveringen för aft ytterligare ökaklyftorna. Det blir alltså skattesänkningar på nytt för aktieägarna, sänktförmögenhetsskatt, sänkt skatt på toppen av inkomsten, ytterligare avdrag ochallt möjligt annat - som då motiveras med att man mäste locka de rika att viljabli ännu rikare, Def kanske är därför som och hans partitrots allt står isolerade i den här frågan. T, o, m, mitfenpartisterna inseratt den här politiken inte är realistisk i dagens , 35 () replik: Först vill jag rätta fill några felaktigheteri vad sade, I är den totala omfattningen av detskattestimulerade sparandet , Därav är 7 miljarderkollektivavtalsbestämda och kan i den meningen anses som obligatoriska. Övriga19 miljarder är framkomna på frivillig väg. Vidare nämnde jag 1,5 miljarder somen foppsiffra, Def var 1976, Det har sedan varit andra är med sämre resultat.Men vi skall väl ändå sträva efter att nå vad som kunde näs som mest tidigare.Penningvärdet har ju dessutom blivit ett annat. menar att är isolerade i denhär frågan. Ja, kan finna någon företrädare för näringslivetsom vill satsa på en uppbyggnad av kollektivfonder, sä skulle jag vilja se def.Nägon sådan finns inte. Till deffa kommer att alla undersökningar som hargjorts om var väljarna här i landet står visar aft det stora flertalet står påden moderata linjen - man vill ha ett frivilligt sysfem med individuellaandelar. Det gäller även, vill jag säga, medlemmar i och i detsocialdemokratiska partiet - i det senare fallet åtminstone socialdemokratiskaväljare. Nej, på den punkten känner vi oss verkligen inte isolerade. Men, , fär jag säga några ord om en saksom jag grubblat över när det gäller det program som socialdemokraternalanserat, Def sägs där att era tvängsfonder skall bedriva enavkastningsinriktad placeringspolitik. Men hela uppläggningen med 24länsfonder, vilkas styrelseorgan skall utses på politisk eller facklig väg,väl för aft det blir hänsynstaganden av mera bypolitisk art som blirvägledande. Det är i alla fall för mig alldeles obegripligt hur det som harskett i arbetarpressen kan framställas som ett sätt atf stärkamarknadsekonomin. Det är återigen - och därmed anknyter jag fill mitt fidigareanförande - ett exempel på att socialdemokraterna känner ett stort behov av attskruda sina socialisfiska förslag i en attraktiv språkdräkt. Under detta anförande överfogandre vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. vice falmannen anmälde aftKjell-Olof anhållit aft fill protokollet fä antecknat atf han inte ägderäft till ytterligare replik. 36 (): Många blev tydligen förvånade i går när detvisade sig att LO och SAF ganska snabbt kunde sluta ett tvåårigt löneavtal förden privata arbetsmarknaden. Kommentarerna från de flesta ekonomer, polifikeroch företagare har varit posifiva, medan många av våra medlemmar har undrat hurdef skall gå med deras standard med tanke på de relativt låga lönepäslagen. Låt mig säga, atf def finns fog för LO-medlemmarnas oro.Jag kan inte garantera aft deras standard bevaras med detta avtal. Men, sägerkanske nägon, är def infe en fackföreningsledares plikt att försöka tryggamedlemmarnas standard? Då vill jagsvara: Visst är def så, men i def läge somSverige nu befinner sig i är det en omöjlig uppgift för alla utom för enregering! Och det mäste vara en regering som har ett brett förtroende. Hur hänger då det här ihop? Jo, läget är det att vi nuefter av borgerliga regeringar har hamnat i en så usel ekonomisksituation aft def krävs krafttag för att vi skall kunna rätta till ekonomin ochför att vi skall få till stånd en rättvis fördelning av de bördor som mäsfebäras om vårt land skall komma ur krisen. Vi inom vet detta av bittererfarenhet. Efter varje avtalsuppgörelse har regeringen gått inoch korrigerat avtalsrörelsens resultat. Genom devalveringar,skatteomläggningar och momshöjningar har man fördelat om bördorna frän de bästställda till de sämst ställda. Varje gäng har inflationens vågor fått sköljaöver löntagarna -och vi får ständigt belägg för att inflationen missgynnarframför allt de sämst ställda, I det läget blir det omöjligt att med en hög nominell nivåpå avtalet garantera en bevarad reallön. Det fick vi eft talande exempel påefter konflikt. Utfallet av varje avtalsuppgörelse kommer aft hänga päregeringen. Dä blir fackföreningsrörelsens första uppgift defensiv: att försökarädda vad som räddas kan. I den här uppgörelsen tror vi att vi någorlundahyggligt, genom låglöneprofilen, har räddat de lågavlönade. Den andra uppgiftenblir atf sätta hård press på regeringen för att få den att gripa in, 1 den häruppgörelsen har vi försökt göra def genom en prisgaranti som faller ut påganska låg prisstegringsnivå, om vi jämför med de senaste årensprissfeg-ringar. Den tredje uppgiften blir aft pä alla sätt intensifiera kampenför en annorlunda politik, inte minst genom atf arbeta för atf fä en ny regering. Låt mig ocksä, för undvikande av alla missförstånd, klaraut aft regeringen inte har någon som helst del i den nu träffade uppgörelsen.Tvärtom! Den uppgörelse som har träffats har tillkommit under djup misstromof regeringens förmåga att klara den ekonomiska polifiken, vilket parterna bl,a, gett uttryck för i ett särskilt uttalande. Jag är nöjd med att regeringenhar noterat defta, men jag haren känsla av-och den är närmast föranledd av de kommentarer son-i gjorts frän regeringshåll - inte riktigt har förstått innebörden av vad som står i defta uttalande. Man måste konstatera att regeringen inte har bidragit mednågonting som har kunnat underlätta avtalsrörelsen - ocksä detta är parternaense om. Snarare har väl risken för atf regeringen skirlle lägga sig i ochdärmed närmast öka svårigheterna ytterligare bidragit till det snabba avtalet.Regeringens skattepolitik har direkt bidragit till atf försvåra uppgörelsen,och därför kvarstår vårt krav på slopad indexreglering av skatteskalan.Regeringens finansplan var ju överspelad efter def atf den lagts fram,och den knappt halvfärdiga budgeten ger inte heller nägon ledning för parternapä den svenska arbetsmarknaden. Räntehöjningen, som direkt höjer priserna, komnågra dagar efter att ekonomiministern hade lovat att halvera inflationen. Jag kallade , litet förtvivlat, regeringens politikför kvartalspolitik när regeringen, efter def atf man - somman sade - hjälpt till i avtalsrörelsen med en skatterabatt, klippte till meden höjd moms. handlar def inte om kvartalspolifik. skulle jag närmastvilja kalla regeringens politik för varannandagspolitik. I def läget gär detinte att driva offensiva förhandlingar eller att via t. ex. en konflikt försökata hem mer. Dagen efter uppgörelsen kan i alla fall regeringen omintetgöra alltihop.Därför ser jag själv den här förhandlingen - och sä bör ocksä LO:s medlemmar seden - som eft försök att rädda vad som räddas kunde. Som sådan är uppgörelsenacceptabel, i och med den press vi fäft pä regeringens inflationspolitik och ioch med den låglöneprofil vi trots allt har kunnat uppnå. Gårdagens regeringsutspel och krampaktigaenighetsdemonsfration gör oss tyvärr inte gladare. Neddragna matsubventioneroch höjda hyror drabbar ju hårdast dem som redan har det sämst ställt, dvs. demsom vi framför allt har försökt skydda med den här uppgörelsen. Det är ocksådessa grupper som har minst glädje av marginalskatfesänkningen. Jag tycker aftdet mer än någonsin finns fog för påståendet atf regeringen fullkomligtstruntar i fördelningspolitiken. Den tidigare allmänt accepterade linjen aftåstram-ningar skall drabba rättvist, att de största bördorna skall läggas pädem som har def bäst ställt, den principen har regeringen övergivit, och därmedfår den också räkna med ett hårt motstånd. Jag kan inte heller låta bli att känna besvikelse överstatsministerns uttalande i går aft marginalskatfesänkningen skall stimulerafolk att jobba mer och gärna jobba övertid. Säg det till de allt fler som nugär helt utan jobb. De kommer att uppfatta def som eft rent hän. Allt flerräknar med atf arbetslösheten i kommer att stiga till en nivå som intehar upplevts i modern tid. Bedömningarna börjar alltmer närma sig , dvs.ungefär en fördubbling jämfört méd läget för ett är sedan. Om def här skulle vara vad regeringen hävdade i gär, ettekonomiskt handlingsprogram som lägger en god grund för aft ta oss ur krisen,dä tror jag dess värre atf vi kommer aft fä dras med krisen . Lät migbara ta eft exempel pä hur illa sysselsättningen och produktionen Redan för fem är sedan förberedde den dåvarandesocialdemokratiska regeringen en ny skogspolitik i nära samarbete medfackföreningsrörelsen. Målet rned programmet var bl. a. att trygga virkesförsörjningenoch åstadkomma en samordning av skogsindustrin fill verkligt slagkraftigaenheter. har vi gäng pä gäng föreslagit åtgärder för atftrygga försörjningen med skogsråvara till industrin, genom att tvinga framavverkning eller genom förändrad beskattning. Den nuvarande regeringen hartyvärr infe gjort någonting. , NCB och Vänerskog - kriserna har kommitslag i slag och riktat dråpslag mof hela landsändar, trots att vi vet aft dethade kunnat undvikas med de socialdemokratiska och fackliga förslagen. Bristenpå virke har tvingat fram en dyr import och därmed en stark ökning avråvarukostnaderna ocksä pä den svenska råvaran. Därmed har bristen direktbidragit till den akuta krisen. Den har ocksä inneburit en direkt försvagningav den svenska bytesbalansen. Detsamma gäller samordningen. Planerna pästrukturrationalisering och samgående mellan olika skogsföretag för att kunnabilda internationellt slagkraftiga enheter har bara fått gä i stöpet, medanregeringen ägnar sig ät att slåss om formerna för nedläggningar ochrekonstruktioner, när företagen redan har gått pä knä. är vi inne i samma märkliga skede i frähusindustriri.Stora utlandsorder väntar de svenska trähusföretagen, om de bara kan gä ihopoch hjälpas åt atf klara beställningarna. Men företagen vågar inte ochregeringen gör ingenting, I stället permitferar man arbetskraft. hållerfackföreningsrörelsen på att gripa in, för att försöka övertala de härföretagen aft satsa, men hur det gär vet vi inte. Detta är ett typexempel på hur defensivt regeringen sköterdef som är våra verkliga framtidsfrågor: produktionen, industrins framtid ochsysselsättningen. Utan att tveka vågar jag påstå aft regeringens obefintligaskogspolitik direkt har kostat def svenska samhället mängmiljardbelopp ochdirekt hotar tusentals människors sysselsättning. Träindustriarbetareförbundettalar om utebliven export på ungefär sex miljarder. Det är en tredjedel av helabytesbalansunderskottet! - när krisen redan är i full gäng - nu börjarindustriministern fundera över, om man möjligen kan göra något åtskogsbeskattningen för aft få i gäng avverkningen. Och tro inte aft den här krifiken mot industri- ochnäringspolitik bara kommer från socialdemokraterna och LO, T. o. m. professorUlf , vars recept jag annars har en del invändningar mof, konstateradei aft "även den mest renläriga profet förmarknadsekonomin måste acceptera att den nödvändiga omstruktureringen inte ärmöjlig utan en stark samhällelig näringspolitik", Samma rekommendationerkommer från Metallindustriarbetareförbundef och i deras studieav verkstadsindustrin. "Den svenska industripolitiken är ett lappverk, därbrandkårsutryckningar dominerar", säger man och rekommenderar ensamordnad, stark och offensiv politik. Jag har velat lyftafram de här sakerna för att peka pä atf besparingsprogram av den typ som nuläggs fram inte kan komma ät grundläggande problem. Särskiltallvarliga tycker jag några punkter är: Regeringensoförmåga att klara inflafionen. Regeringensoförmåga aft klara sysselsättningen. Regeringens ointresse för att driva en offensiv närings-och industripolitik. Regeringensdirekt orättvisa fördelningspolifik. Den sista punkten är kanske speciellt allvarlig uravtalssynpunkt. Dagen efter def att avtalet har träffats presenterar regeringenåtgärder sorn direkt kommer att höja hyror och matpriser för våra medlemmar.Därtill lägger man ett förslag till sänkning av marginalskatterna, ufan attgöra något åt de fördelningspolitiska orättvisorna i eft sådant program, ochutan att tala orn hur det skall finansieras. För tydlighetens skull vill jagpåpeka att jag också tror att det behövs sänkta marginalskatter, men bara omman pä allvar vill gripa sig an med fördelningspolitiken. Och finansieringen av marginalskattesänkningarna krävernaturligtvis en direkt fråga: Hur har regeringen tänkt sig att def skallbetalas? Visserligen har man sagt att det skall totalfinansieras. Men skall detske genom en momshöjning? Man kan väl ändå inte tänka sig att man läterbudgetunderskottet fortsätta att rasa i väg? Jag menar atf det krävs en helt annanstrategi för att komma åf problem. Regeringens politik går inte åt deträtta hållet. Därmed är def infe heller möjligt aft trygga LO-medlemmarnasstandard avtalsvägen. Det kan vi göra. Def har vi ocksä gjort - vi har nämligenslutit ett avtal som till sin konstruktion är sådant att def i och för sigsätter en direkt press pä regeringen. I dagens debatt har vi fått nya utfästelser om bot ochbättring i dessa avseenden. Tyvärr känner jag mig inte lugnare av de nyalöftena, som dessutom är förenade med hot. Våra stora medlemsgrupper inomLandsorganisationen gör det definitivt infe. Idetta anförande instämde (). Låt mig först och främst gratuleraarbetsmarknadens parter, här representerade av den föregående talaren GunnarNilsson, till att sä framgångsrikt ha bevisat att den s, k, svenska modellenslivskraft består. Det finns förvisso mycket att säga om uppgörelsen mellanLO och SAF, Jag är medveten om atf uppgörelsen varken tillgodoser de fackligaambitionerna eller med omedelbar verkan återställer vär industris konkurrenskraft.Uppgörelsen var emellertid, som jag ser det, en betydande framgång församförståndsfanken i värt svenska samhälle: att allvarliga samhällsproblem intelöses i konfrontation, men väl i samförstånd. Därmed tycker jag att arbetsmarknadens parter haråstadkommit en bättre atmosfär för en offensiv ekonomisk politik och även -vilket är av stor betydelse i sammanhanget - för en offensiv näringspolitik.Gunnar berörde ju för övrigt i sitt anförande behovet härav. Jag trorockså aft man den vägen har skapat bättre förutsättningar än pä länge för atfklara sysselsättningsproblemen på svensk arbetsmarknad. är def ju det- att garantera människors sysselsättning - som är det centrala i detta sammanhang. Regeringens åtgärdsprogram, som har presenterats ,innehåller en del av de målmedvetna åtgärder som måste till för atf restaureraden svenska ekonomin. De ekonomiska problemen är stora - det har omvittnats härav flera talare. Men jag vill också understryka aft de inte på något sätt ärolösliga. Mot bakgrund av vad som skett pä avtalsmarknaden tror jag aft vi hartagit ett betydande steg framåt. Jag vill påstå atf gårdagen ur flerasynpunkter innebar en vändpunkt i svensk ekonomi. Jag tror ocksä att i själ och hjärta delarmin uppfattning att regeringens nya åtgärdspaket är ett nödvändigt inslag iarbetet på att restaurera ekonomin och ge fast grund för de avfalsslufandeparterna. De fördelningspolitiska målen ligger fast - det vill jag strykaunder. De sämst ställda gruppernas standard garanteras i regeringensåtgärdsprogram.