prot · G409145 · 1980-12-31 00:00:00 — Det harde rätt i, men de borde ha valt ett annat forum. klirrar det rejält i detsocialdemokratiska . Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m: Granskningsarbetets omfaUning och inriktning, m. m. AnL5 () replik; Jag har lärt känna som enytterst konservativ person. Men att han är så konservativ att han fortsätteratt föra en dechargedebatt med de socialdemokratiska regeringarna som lämnadekanslihuset 1976 kunde jag dock inte föreställa mig. har det funnitsen allmän borgerlig regering, en folkpartiregering samt en andra borgerligregering, och har man bildat en tredje. Men arbetar med det somvar . Självfallet tar vi upp parlamentarismen, därför att den ärinskriven i grundlagen. Det är vår skyldighet att undersöka hur den fungerar.Vi kritiserar inte parlamentarismen som sådan - tvärtom. Vi slår vakt omparlamentarismen. Vår kritik dikteras av att vi vill att denna parlamentarismskall vara fungerande. Hur än vrider och vänder på sammanhangen lärhan inte komma ifrån att vad som hänt utgör en bekräftelsepå de tendenser vi kunde iaktta , nämligen att regeringen Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbetets omfattning och inriktning, m. m. Hur man än vrider och vänder på sammanhangen kan man inte kommaifrån att har gått ut ur denna regering, antagligen inte för attstärka regeringen utan för att man var missnöjd med den. Detta innebär att mannu har fått en regering som stöds av ett mindretal här i kammaren. Min kritik,som jag utvecklade den , gick ju ut på att trots attregeringarna och II hade majoritet var de på grund av den form avparlamentarism som uppstod svaga och inte så handlingskraftiga som de kunde havarit i kraft av sin riksdagsmajoritet. Detta har funnit en försvarare i AndersBjörck, som jag väl egentligen skulle ha hälsat välkommen till oppositionen, föri dag tillhör han den. AnL 6 () replik: Att jag vågade ta exempel som låg bara någraår tillbaka i tiden beror inte på min eventuella konservatism, som jag icke ettögonblick skäms för utan tvärtom är stolt över. Att jag tog upp dessa exempelberor på att det är ett dubbelspel, herr talman, att kritisera företeelserunder den borgerliga regeringens tid och - där har hög grad som ordförande i varit medansvarig- med livoch blod, som det förr hette, försvara exakt samma företeelser eller t. o. m.ännu värre företeelser i samma genre med socialdemokratiskregering. Jag kritiserar detta därför att det måste vara litet konsekvens ikonstitutionsutskottets arbete. Den konsekvensen måste bestå i att om densocialdemokratiska delen av ansåg att man med ensocialdemokratisk regering kunde låta viktiga poster vara obesatta bortåt ettår t. ex., då har socialdemokraterna i ickemoralisk rätt att kritisera sådant som man har godkänt som helt O.K. bara förnågra år sedan. Det är den konsekvensen jag saknar och efterlyser. Här sades att statsråd blivit vilseledda och att man hadeskyllt på tjänstemän. Får jag erinra , som är en man med gottminne och goda kunskaper - det erkännandet vill jag gärna ge honom - att islutet och då- det gällde uppbyggandet avStatsföretag - vi kommer ihåg Duroxaffären m. m. - skyllde dåvarandeindustriministrarna och andra statsråd gång på gång på den information de hadefått av underlydande tjänstemän. Då instämde och sade: Det ärsjälvklart att man inte kan begära att statsråd skall behärska varenda detalj iett så pass komplicerat skeende, - Men passar icke de galoscherna längre. Sedan är det självklart att det är problem medkoalitioner, men sanningen är ju att socialdemokraterna under större delen avsin tid vid regeringsmakten suttit i koalitionsregeringar. Det har varitröd-gröna koalitioner, liberala koalitioner och samlingsregeringar. Även därförekom slitningar och problem, och även där kollapsade till slutkoalitionerna. Det har jag icke använt som ett tecken på att parlamentarismenicke har fungerat, utan jag har snarare tvärtom sagt att så fungerarparlamentarismen . Jag vill sluta med att påpeka, herr talman, att herrJohanssons partivänner runt om i samarbetar med borgerliga regeringar ijust koalitioner under ibland stort besvär. AnL 7 HILDINGJOHANSSON (s) replik: Den omständigheten att socialdemokrafiska partier i andra ländersamarbetar med borgerliga partier, exempelvis i , befriar inte deborgeriiga i från att i regeringsställning verka för attparlamentarismen fungerar på ett tillfredsställande sätt. Det har förekommitslitningar i de koalitionsregeringar i vilka socialdemokraterna deltagit, mendet var i alldeles speciella frågor. Den liberala-socialdemokratiska regeringeni början av parlamentarismens period här i landet hade kommit till för att lösade författningspolitiska problemen. När det var gjort kom andra frågor iförgrunden, och följaktligen uppstod en ny grundval för samarbete. fungerade länge mycket tillfredsställande, men sedaninträffade en ny politisk situation. Närdet gäller samlingsregeringen är jag den förste att erkänna attdet mot slutet förekom slitningar. Men den regeringen var ju tillkommen för attlösa speciella spörsmål - och om vi skall ta ett speciellt ansvar för deslitningarna lämnar jag därhän. Då börjar vi diskutera historia. Detintressanta i detta sammanhang är att de två regeringarna efter korttid föll sönder. Jag söker förklaringen till det i att man hade byggtväsentligen på ett nej. Och på ett sådant nej kan man inte bygga upp enfungerande parlamentarism - en parlamentarism som gör att en regering uppträdersom en enhet, en parlamentarism som gör att man kan få handlingsduglighet ochsnabbhet i regeringsbesluten. I stället har det ena ärendet efter det andrakörts i långbänk. Det är bara att läsa i material föratt finna belägg för detta. Jag har hört borgerliga politiker tala om dettaunder regeringskrisen. Men jag har förstått att inte hör till demsom kritiserar detta - han försvarar "Långbänken" i motsats till sinparfiledare, som anklagar vissa andra partiledare för att dra ärenden ilångbänk. Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbetetsomfattning och inriktning, m. m. AnL 8 ()replik: Nej, jag tror inte att det finns någon som försvarar onödigalångbänkar, men det är inte det debatten handlar om. När vi diskuterar ettbetänkande från konsfitutionsutskottet om parlamentarismen måste debattenhandla om huruvida några brott mot parlamentarismen har begåtts under år 1980.Det är det dagens debatt handlar om, skall handla om och måste handla om. Socialdemokraternahar pekat på att man skulle velat ha andra lösningar beträffande en del frågor,att en del frågor har tagit tid. Det är mycket möjligt att det varit på detsättet, men det är inte det vi skall avgöra . Jag har frågat och jag gör det igen - han har möjlighet att återkomma senare underdebatten; Har det begåtts några brott av regering eller riksdag mot dengrundlag som vi har i det här landet? Jag har inte hört några sådana exempelutan i stället en allmän, luftig kritik mot att saker har tagit tid. Jag harvisat att det sannerligen tog också under de socialdemokratiskaregeringarna. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbetets omfattning och inriktning, m. m. Min replik till skulle egentligen kunnabestå av att jag bad honom läsa betänkanden under1970-talet. Gör han det och läser vad han själv har skrivit under kan hanmycket lätt konstatera att han faktiskt har gett klartecken för sådant som hani dag kritiserar. säger att regeringarna harfallit sönder, och jag kan också konstatera att två regeringar harupphört. Min fråga är: Om nu den första regeringen föll sönder och omnu de här regeringarna har skött sig så urbota illa. varför är då inte OlofPalme statsminister? Varför sitter då inte iregeringsställning? Parlamentarismen har uppenbarligen inte fungerat så illa idet här landet att väljarna har röstat tillbaka och hansparti, trots den massiva kritik som han framför. AnL9 (); Om man studerar KU;s betänkande finner man attdechargegranskningen sönderfaller i vad som skulle kunna kallas för en grå deloch en färgrik del. Den färgrika delen är alla de spännande och sprakandesakfrågor som tas upp i betänkandet och som regelmässigt föranleder långadispyter här i kammaren. Den grå delen är däremot den mer reguljära kontrollen avhur regeringen har lyckats uppfylla en hel del krav som i regeringsformen och riksdagsordningenställs på dess arbete. Det handlar om att propositioner skall avlämnas ,att författningar skall tryckas innan de träder i kraft, att kompetensfördelningenmellan riksdag och regering skall respekteras, att kalkyler skall presenterasnär nya utgifter föreslås och att frågor och interpellationer skall besvaras igod tid och på det sätt som grundlagen föreskriver. I dessa grå frågor brukar för detmesta bli enigt, och de tilldrar sig därför ingen större uppmärksamhet imassmedierna. Men innan vi kastar oss in på de områden som både fått och kommeratt fä en ymnig publicitet tycker jag det finns all anledning att markerabetydelsen av just denna del av dechargegranskningen. Regeringen och dess kansli måste ha klart för sig attriksdagen noggrant vakar över att reglerna följs och att vi inte kan accepteraatt det på vissa områden finns brister som återkommer år , regeringefter regering. Jag skulle livligt vilja rekommendera den regering som snarttillträder att ta allvarligt på den grå delen av KU:s betänkande och skärpa deninterna kontrollen på dessa områden. Om det är så att grundlagens bestämmelser är orealistisktstränga och inte går att uppfylla - och i en del avseenden kanske det förhållersig så, att döma av de ständiga försyndelserna - är det bättre att regeringentar initiativ till lagändringar än att den fortsätter att tolerera denpermanenta småkrimina-litet som frodas i kanslihuset och som urholkarrespekten för det regelsystem som vi har byggt upp. I en dechargedebatt beskrev HildingJohansson några tendenser i den granskningspraxis som vuxit fram under senareår. pekade på risken för efterklokhet - med facit i hand bedömerman beslut som fattats på ett mera osäkert kunskapsunderlag. Han visade pårisken för att KU trampar in på andra utskotts områden, och han pekadeslutligen på risken för "hackspettspolitik"; "Manutnyttjar", sade han, "från oppositionens sida konstitutionsutskottetför att hacka på regeringen i stället för att systematiskt granska vissakategorier av ärenden." Reservationerna till årets granskningsbetänkandeinnehåller nu en hel del som bekräftar farhågor. Där finnsrikliga floder av efterklokhet, inte minst i Telub-ärendet. Där finns mångafrågor som inte bara rätteligen hör till andra utskotts ansvarsområden utanockså grundligt och noga penetrerats av dessa utskott. Och där finns slutligenen hel del allmänt hackande på de regeringar vi haft , ochsärskilt då på . Till den här socialdemokratiska"hackspettspolitiken" får vi återkomma senare i debatten. Men på en punkt skulle jag vilja göra några kommentarerredan nu. Ett allmänt mönster i den socialdemokratiska dechargegranskningenända har varit att tala mycket om "parlamentarismensförfall". Vi hörde brodera vidare på det temat. Socialdemokraterna har vänt sig mot att de regeringar vihaft inte i alla avseenden har fungerat på samma sätt som desocialdemokratiska regeringarna brukade göra. Man har upphöjt desocialdemokratiska regeringarna till ett slags allmänt dygdemönster ochframställt varje avvikelse från denna norm som ett förfall förparlamentarismen. Man gjorde t. ex. en stor affär av att det harinrättats samordningskanslier för att underlätta kontakterna mellan de olikaregeringspartierna. klagar man mycket över att regeringen inte haruppträtt som en enhet. Detta är en fruktansvärt tom kritik. För det första vet vi, som påminde om, attde socialdemokratiska regeringarna minsann inte heller var eniga i alla frågor- det fanns ofta skilda uppfattningar, vilket kom fram på olika sätt. För detandra är det inget fel i att det i regeringar där det finns olika partier finnsolika uppfattningar. Vi måste bestämma oss för att det inte går att hylla denvärdelösa fikfionen att regeringen fill varje pris måste vara en totaltenfärgad monolit som inte i några avseenden rymmer meningsmotsättningar. Allavet att det finns politiska meningsmotsättningar. Alla inser att det ikoalitioner finns olika uppfattningar mellan partierna. Är det då fel att dettakommer fram i en del frågor? Skall regeringen till varje pris göra en hemlighetav sådana åsiktsskillnader? Jag kan inte förstå annat än att socialdemokraternaslär vakt om en fiktion som både är falsk, därför att alla vet att det finnsåsiktsskillnader, och skadlig, eftersom det inte gagnar öppenheten i detsvenska samhället att försöka låtsas som om regeringarna måste vara eniga ivarje enskild fråga. anför sönderfallsom ett belägg för att parlamentarismen har fungerat dåligt. Alla regeringarsom vi harhaft har ju försvunnit på ett eller annat sätt. En del har fallitihop inifrån, som t. ex. koalitionen socialdemokraterna-bondeförbundet gjorde.Andra Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbetets omfattning och inriktning, m. rn. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbetets omfattning och inriktning, m. rn. har lyfts ut av väljarna, som t. ex. densocialdemokratiska regeringen . Gemensamt för alla de regeringar som vi harhaft är att de har försvunnit. Är detta ett bevis för att parlamentarismenfungerar dåligt? Vad vi har fått genom parlamentarismens seger i landet ären ordning för regeringsskiften vilken innebär att det är folkets viljauttryckt i sammansättning som ligger till grund förregeringsbildningen. Genom att skriva in parlamentarismen i författningen fickvi ett system för hur regeringsskiften skall gå till, och det systemet har nutillämpats . Att alla hittillsvarande regeringar, borgerliga likaväl som socialdemokratiska, har förpassats till historien kan inte vara ettbevis för parlamentarismens förfall. På den här punkten tycker jag att densocialdemokratiska argumenteringen är mer än lovligt slapp. Det mest uppmärksammade avsnittet i åretsdechargebetänkande är självfallet Telub-ärendet. Jag skall inte föregripa dendiskussion som senare följer, men låt mig ändå markera att det trots all denuppmärksamhet som har ägnats denna affär har varit förvånansvärt tyst om denmärkvärdiga piruett som socialdemokraterna har gjort i sin bedömning av frågan, vid stod de häri kammaren ochanklagade de borgerliga regeringarna för att inte tillräckligt ha stöttat uppsitt åtagande gentemot Telub. Då var huvudpunkten i kritiken att de borgerligaregeringarna hade uppfört sig illa mot Telub och förmenat företaget enoffentlig uppbackning. har man svängt på klacken och anklagar regeringarnaför att inte ha ingripit med tillräcklig kraft. Jag måste säga, herr talman, att det har varit en någotbesynnerlig erfarenhet att iaktta de socialdemokratiska krumbukterna i dennafråga. Alltid på offensiven, men alltid från olika håll. För mig framstår dennaonibytlighet i en konkret fråga som något av en sinnebild för hela denoppositionspolitik som har bedrivits av socialdemokraterna - en politik som fördomsfritt och ogenerat har kombinerat en frisk kritikmot det stora budgetunderskottet med en lika frisk kritik mot varje försök attminska budgetunderskottet. Vill man kalla detta för oppositionspolitikensförfall tycker jag att det inte är någon dålig benämning. AnL 10HILDING () replik; Jag tänker inte i detta sammanhang diskuterabudgetunderskottet. Däremot kan jag gärna instämma i råd tillden regering som håller på att sammansättas, att ägna uppmärksamhet åtfrågor om propositionsavlämnande, om utgivandet av Svensk författningssamlingo. Kanske skulle statsministern rent av kunna avdela något statsråd somägnade speciell uppmärksamhet åt dessa frågor. Jag instämmer också med i att allaregeringar har avgått. Men det är intressant att konstatera att ingen av de tvåFälldinregeringarna har avgått på grund av väljarnas utslag utan att de avgåttpå grund av inre sönderfall. Det ger mig anledning fråga om inte detta beror påatt det har funnits sådana starka inre splittringstendenser i dem att inteparlamentarismen funeerat ens fram till nästa val. Den bild som jag tecknat av en god parlamentarism är intenågon socialdemokratisk uppfinning. Den återfinns i förarbetena till den nuvaranderegeringsformen, och så långt jag kan minnas fanns det ingen som opponerade sigmot själva grundtanken i detta. Däremot hade vi delade meningar om den tekniskautformningen på vissa punkter, Förarbetena säger att regeringen skall vara ett kollektiv,uppbyggt kring statsministerns person. framställer detnärmast som ett ideal att man haren regering där olika meningar utåt bryter sigmot varandra. Men hur skall människorna utanför regeringskretsen veta vad somär regeringens mening? Vi visste länge inte vad som var regeringens ståndpunktnär det gäller NCB, om det var den uppfattning som statsrådet drev i denallmänna debatten eller den uppfattning som statsrådet utvecklade i denallmänna debatten. Är detta ett ideal som drivs av arvtagare?Ingen har väl med större styrka än han hävdat behovet av enhetlighet ochkollektivt uppträdande från regeringens sida. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbe-tets omfattning och inriktning, m. m. AnL 11DANIEL TARSCHYS (fp) replik: återvänder till grundlagensförarbeten. Men går man till dem, skall man finna att de som utformade densvenska författningen hade en föreställning om att en regering kunde avgå i tvåtänkbara situationer. Den kunde avgå efter ett val, där den inte fått väljarnasförtroende, på det sätt som regeringen avgick och regeringen , eller den kunde avgå på det sätt som t, ex.regeringen upplöstes och regeringarna och II har upplösts . Det är de två normala formerna när regeringar upplöses,och det finns i grundlagen bestämmelser för hur man skall gå till väga i sådanasituationer. Man skall låta talmannen arbeta och se om det går att få fram enny kombination. Men socialdemokraterna har totalt glömt bort att man kanlösa regeringskriser som inträffar mellan val. Så fort en sådanregeringsupplösning inträffar, hörs ett slags papegojröst frånsocialdemokraterna som säger; Nyval, nyval, nyval! Så fort en regering upplösesskall man ha nyval. Detta är i direkt kontrast mot de tankar som finns iregeringsformens förarbeten och som finns inskrivna i vår grundlag. Där anvisasen annan metod att lösa regeringskriser. Den metoden har med framgånganvänts både efter upplösning och efter ;s upplösning. Socialdemokraterna invänder mot att regeringen i ett fall har fattat beslut medreservation. De folkpartistiska statsråden reserverade sig motSydafrikabeslutet. Socialdemokraterna säger att detta är ett bevis för attregeringen inte uppträder som en enhet. Men reservationsrätten är ju inskriven i grundlagen.Denhär utformats av socialdemokrater i grundlagberedningen, i regeringen, ikonstitutionsutskottet, i . Varför är det fel att använda denna avsocialdemokrater Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbetets omfattning och inriktning, m. m. svarar: Nej, det är inte fel att användaden. Men om man gör det, då har man brutit mot parlamentarismens principer, fördå har man visat att regeringen inte är en enhet. Hur kunde det komma sig, , att ni somsatt i grundlagberedningen, i regeringen, i , i riksdagenutformade en regel i grundlagen som skulle kunna leda till brott motparlamentarismens principer? AnL 12 () replik; Mitt svar är; Det finns stora, principiellafrågor, där det innebär att enheten bryts i regeringen om man reserverar sig.Men regeringen handlägger också förvaltningsmässiga frågor, där jag inte ettögonblick skulle diskutera om det finns särskilda meningar antecknade tillprotokollet. Här gällde det en stor, principiell fråga. Utrikesministern droginte konsekvenserna av sin reservation. Det är där jag sätter in min kritik.Sådana reservationer måste vara tecken på att regeringen inte längre träderfram som en enhet utan är uppdelad i sina beståndsdelar. för sedan över resonemanget till vårt kravpå nyval. Jag erkänner utan vidare att de två metoder han skisserade finns igrundlagen; jag står själv bakom dem. Men extraval är tillåtet i svenskgrundlag, och då är det också tillåtet för ett parti alt - utan att av enliberal företrädare i bli beskyllt för papegojaktighet - hävda kravetpå att man skall gå direkt ut till folket i val. Den förkunnelse DanielTarschys som företrädare för här har utvecklat betyder attfolkpartiet inte vill lata folket i val avgöra svåra tvistefrågor som haruppstått. Det skall ske på annan väg. Jag undrar vad de gamla liberalernaskulle ha tänkt, om de hade fått uppleva något sådant. AnL 13DANIEL TARSCHYS (fp) replik; Om man reserverar sig i en stor och viktigfråga bör man sedan avgå, tycks mena. Som någon påminde omhär i debatten förekom det socialdemokratiska reservationer efter baltutlämningen.Vill på allvar påstå att det var en mindre viktig,administrativ fråga än den fråga om investeringar i som defolkpartistiska statsråden i Fälldinregeringen har reserverat sig i? Jag förnekar inte socialdemokraternas rättatt begära nyval; det står varje parti fritt. Det är bara det attregeringsformen anvisar två former för att lösa en regeringskris. Den ena äratt talmannen söker finna en ny kombination. Den andra är nyval.Regeringsformen har testats två gånger, och den har båda gångerna visat sighålla måttet. Den i grundlagen inskrivna parlamentarismen har bestått sittprov. Då säger att parlamentarismen har misslyckats, att vihar bevittnat parlamentarismens förfall - just då det harvisat sig att grundlagen har fungerat mycket väl. AnL 14GUNNAR i (m): Årets granskningsbetänkande omfattar flerapunkter- 1, 5, 8, 11 och 13 - som på ett eller annat sätt berör frågan omregeringsarbetets bedrivande, beslutsfattandet inom regeringen ochdokumentationen av regeringens beslut, I anslutning till punkt 1 -parlamentarismen och regeringens beslutsformer - har konstitutionsutskottetsammanfattat vad som är föreskrivet eller känt om formerna för olikaregeringars beslutsfattande. Låt mig genast säga att den egendomligaformlöshet, som här avtecknar sig, på mig har gjort ett besynnerligt intryck.Jag har också haft anledning att avge särskilda yttranden, i anslutning tillpunkterna 8 och 11 ensam och tillsamman med övriga m-ledamöter ikonstitutionsutskottet beträffande punkt 13, Om granskningen även skulle hahunnit omfatta turerna kring skatteförhandlingarna med socialdemokraterna nu iapril och maj, skulle jag ha haft anledning att inbegripa även den saken i minaöverväganden. Åtskilliga frågor uppställer sig. Till en början kan manfråga sig: Vem eller vilka är "regeringen"? Är det statsministernensam? Han kan ju avskeda alla motspänstiga statsråd. Om utrikesministern kanreservera sig i ett ärende av utrikespolitisk natur (även om han inte själv ärföredragande), kan då också en föredragande reservera sig, och i så fall; vemföredrar då det segrande beslutet? Bör den som reserverar sig - om han ärföredragande i stället avgå? Kan statsministern reservera sig i regeringeneller skall han - och regeringen - då avgå i stället? Vidare; vad är ettregeringsärende? Vad är då icke ett regeringsärende? Att kalla på SAF:sordförande och verkställande direktör och be dem gå hem och ändra sitt beslut;att förvandla nej till ja - vad är det? Är inte det ett regeringsärende? Närkan en departementschef gå ut och meddela vad "regeringen" avser attgöra, om ärendet över huvud taget inte förelagts regeringen? Den ökande tendens att regera med hjälp av tredjestatsmakten, som observerades och då föranleddeen kritisk interpellationsdebatt, har'kunnat iakttas även nu hos den nyssavgångna regeringen. Dock förefaller inget statsråd denna gång-så som skeddeunder folkpartiregeringens tid - i ivern att förse pressen medpropositionsexemplar att ha glömt bort att även förse med sådana. Attmassmedia får besked före och att ledamöter mestadels fårsin information om regeringens åtgärder inte av regeringen utan av Rapport förefaller mig fortfarande ganska egendomligt.