prot · G40943 · 1980-12-31 00:00:00 — Jag hoppas att detta inteskall bli ett stort problem, men det finns inslag i det som inträffat när detgäller relationerna mellan assyrier och svenskar som inte är särskiltuppbyggliga. Delshar vi naturligtvis också en förpliktelse att verka internationellt, att påtalaförhållandena i , för assyriernas skull, för de kristnas skull. Vi harockså anledning att mana andra nationer i att ta sin del av ansvaret föratt de assyrier som vill lämna sitt land får en tillflyktsort. Fårjag så, herr talman, bara säga, att när jag påpekar att de trakasserier som dekristna i blivit utsatta för inte varit påbjudna av centralregeringen,så skall det tas just precis som det är formulerat. Därmed har jag ju inte sagtatt regeringen i saknar ansvar för den situation som de kristnabefinner sig i. Inget lands regering kan avsvära sig sitt ansvar för sina egnamedborgare, för de motsättningar som uppstår mellan olika etniska grupper,religiöst motiverade eller uppkomna på annat sätt. Vi vet också att denturkiska staten, för att bekämpa separatistiska tendenser - en ambition man ioch för sig kan ha all respekt för - har vidtagit en del lagstiftningsåtgärder,som naturligtvis upplevs som diskriminerande av de kristna och även av andra.Dit hör t. ex. tvånget att deklarera vilken religion man tillhör, och dit hörockså det faktum att man - om jag är rätt underrättad - inte tillåter rentkonfessionell undervisning. Jagvill alltså på inget sätt hävda att regeringen i saknar ansvar för detfaktum att de kristna upplever sin situation som så svär att de föredrar att tadet för varje människa mycket svåra steget att lämna sitt land och bosätta signågon annanstans. 10 (): Det är kanske rimligt att jag börjar med att kamma in de poäng somhgger i vår enighet - även i den här repliken fanns det något att kamma hem. Utrikesministernsäger att han har för avsikt att vid varje möte med ministerkommittén ta uppfrågan om och utvecklingen där. Det är utmärkt, för det är en direktparallell till politiska utskottets beslut att inför varje session skriva enrapport om utvecklingen i och att skicka sin ordförande och sinrapportör till för att utöva påtryckningar- jag höll på att sägatrakassera, men det menar jag inte - på makthavarna i . Det är ettutmärkt exempel på den typ av samordning som jag efterlyste mellanministerkommittén och den parlamentariska församlingen, alltså en samordningmellan den agerande i ministerkommittén och den svenska delegationensagerande i parlamentariska Sedanvill jag också säga några ord när det gäller inställningen till Europarådetsmakt eller maktlöshet. Det är litet farligt att vara för pessimistisk isammanhanget. Det är alldeles uppenbart att det inte finns något element avöverstatlighet i . Den största blockering som finns rent formelltoch ibland politiskt ligger naturligtvis i det faktum att besluten iministerkommittén i princip skall vara enhälliga. Annars blir det ingen aktionav. Kan man väl enas, så kan man agera. Men det är ett något smalt sätt att sepå det här. har dock skapat en del instrument som gör det möjligtatt effekfivt slå vakt om mänskliga rättigheter på ett sätt som inte har sinmotsvarighet i någon annan internationell organisation. Det hänger ihop justmed konventionen om de mänskliga rätfigheterna och de procedurregler som därhar byggts upp. Det är fullt möjligt för en regering att påtalamissförhållanden i ett land som en annan regering ansvarar för. ellervilket annat land som helst skulle alltså kunna påtala att det förekommertortyr i , anställa process mot och få prövat om Turkietuppfyller eller inte uppfyller sina förpliktelser enhgt konventionen ommänskliga rättigheter när det gäller förbudet mot tortyr. Idet faktum aft det finns en möjlighet att anställa en sådan process, att varjeenskild regering i ministerkommittén kan anställa en sådan process, ligger naturligtvisockså en möjlighet till påtryckningar mot en syndare i kretsen, i det härfallet mot . har således större aktionsmöjligheter än manskulle kunna tro om man stirrade sig blind på regeln om enhällighet iministerkommittén. Han kan utsätta för ett tryck genom existensen avmöjligheten till process mot , ett tryck som man där måste vara mycketkänslig för. Jaghoppas nu bara att utrikesministern inte vill avhända sig någraaktionsmöjligheter. Jag sade att jag har full förståelse för atf man infebryskt tar till storsläggan och att man inte använder alla medel på en gång,men här finns anledning att följa utveckhngen noga och att successivt trappaupp trycket, om det infe blir några tecken på en återgång till demokratioch bättre respekt för de mänskliga rätfigheterna. Jag tror emellertid att jagvågar sluta med att säga att utrikesministern och jag i sak är ense om dessating, och i enigheten ligger styrka. Omden politiska utvecklingen i , m. m. 11 (vpk): Jag finner det utomordentligt tillfredsställande att utrikesministerninte utesluter möjligheten att använda direkta påtryckningar från svensk sidanär det gäller sådana bilaterala krediter som vi har talat om här . Detär ju en möjlighet som mycket väl kan kombineras med påtryckningar iinternationella fora. Det är bara att hoppas att vi inte skall behöva ta tillsådana åtgärder, men om de här möjligheterna finns och om regeringen är villigatt begagna sig av dem, så borde de kunna vara ett utmärkt medel för attverkligen göra klart för militärregimen i att den måste lösasituationen på ett sätt som kan accepteras av övriga stater i Om regeringens handläggning av plan- och byggnadsärenden Jag tycker alltså att svaret från utrikesministern varmycket glädjande. 3 § Svar på interpellation 1980/81:48 om regeringenshandläggning av plan- och byggnadsärenden har ställt fyra frågor till mig. Den första frågan är om regeringen ändrat principer ochpraxis som tidigare gällt i plan- och byggnadsärenden. När det gäller ärenden om stads- och byggnadsplanerinnebär regeringens beslut att kommunernas inställning till kvalitetsfrågor iplaneringen tillerkänts ökad tyngd. De lämplighetsavvägningar som skett påkommunal nivå bör därför endast ändras i de fall där ett planförslag haruppenbara brister. I första hand tänker jag på påtagliga olägenheter frånsäkerhets- och sundhetssynpunkt, exempelvis där förslaget skulle medföra eninte godtagbar miljö till följd av trafikbuller eller luftföroreningar. Självfallet har regeringen också som uppgift att iplanärenden se tih att inte enskilda intressen kommer i kläm på ettotillbörligt sätt. En av de frågor som regeringen har ägnat särskilduppmärksamhet åt är de långvariga byggnadsförbuden. För att ytterligareförlängning av sådana förbud skall godtas kräver regeringen numera attkommunerna redovisar en tidplan för avveckling av förbuden. När det gäller de enskilda byggärendena har förskjutningari praxis skett i riktning mot en mindre restriktiv syn på byggandet pålandsbygden. Detta har bl. a. tagit sig uttryck i att regeringen funnit attbehovet av en bostad för den som skall ta över ett jordbruk numera som regelutgör särskilt skäl att medge undantag från det s. k. tätbebyggelseförbudet.Även andra som för sin försörjning har haft anledning att bosätta sig ianslutning till sin rörelse har i ökad utsträckningmedgetts dispens från dettaförbud. I allmänhet har också behovet att ersätta ett gammalt hus med ett nyttutgjort dispensskäl, om inte plansituationen klart visat att enersättningsbyggnad skulle vara olämplig. Dispenser har också medgivits förtillbyggnader som inte syftat till att ändra byggnadens användningssätt. har vidare frågat mig om de riktlinjer förden fysiska riksplaneringen som beslutats av fortfarande gäller. Jag antar att denna fråga är föranledd av att regeringen inågra enskilda ärenden fastställt detaljplaner inom områden som omfattas avriktlinjerna för den fysiska riksplaneringen. Det har redan från början varit klart att riktlinjerna somsådana inte har någon självständig rättslig betydelse. Byggnadslagsfiftningensregler om avvägning mellan de olika intressen som kan stå mot varandra ienskilda fall gäller också när intressen som har kommit fill uttryck i denfysiska riksplaneringen är med i bilden. Det är alltså regeringens skyldighetatt göra sådana avvägningar även inom områden som omfattas av de riktlinjer som Jag har svårt att finna det anmärkningsvärda i attregeringen i några få av alla de ärenden som berörs av den fysiskariksplaneringens riktlinjer har bedömt att andra angelägna samhällsintressenhar haft större tyngd. Den tredje frågan gäller om antalet avslag på ansökningarom förköp har ökat . Svaret på frågan är ja. Att det förhållersig så beror framför allt på atf kommunerna börjat använda sig av förköp i enannan typ av situafioner . I och med att kommunernas insatser numerai stor utsträckning inriktats på de redan byggda tätorterna har regeringen fåttta ställning till ansökningar som gällt mark som redan är planlagd. I de falldär kommunen inte haft för avsikt att ändra den gällande planen haransökningarna avslagits, eftersom någon förändring av markanvändningen infevarit aktuell. Förvärv av sådan mark faller utanför ramen för förköpsrätten. Slutligen har frågat mig, om principernaför remiss av ärenden i byggnads- och planfrågor har omprövats av regeringen. Att remitteringen av ärenden - särskilt till statensplanverk - minskat hänger ihop med den syn på frågor om plankvaliteten som jagnyss redovisat. I besvärsärenden förekommer det ofta att man ifrågasätter denkommunala bedömningen i detta avseende. I det stora flertalet sådana fallföreligger tillräckligt underlag genom den utredning som förebragts på kommunalnivå och på länsnivå för att ärendet skall kunna avgöras utan remiss tillexempelvis planverket. Vad gäller frågan om remiss av plan- och byggnadsärendenöver huvud taget vill jag peka på förarbetena till 10 § förvaltningslagen somreglerar remissförfarandet. Departementschefen framhöll där att det är avstörsta vikt att handläggningen inte fördröjs genom onödiga remisser och attdet därför genom förvaltningslagen borde inskärpas att myndigheterna noga skallpröva behovet av remiss innan de inhämtar yttranden från andra allmänna organeller från enskilda. Jag delar helt denna syn på remissförfarandet. Detnuvarande samhällsekonomiska läget stryker f. ö. ytterligare under detangelägna i att man noggrant prövar om remiss behövs. Om regeringens handläggning av plan- och byggnadsärenden 13INGVAR (): Jag ber att få tacka statsrådet försvaret. Det är med viss spänning jag sett fram mot detta, eftersom statsrådetkunde välja två helt skilda sätt för utformningen. Det ena hade varit att öppet erkänna att han slagit in påen helt ny väg när det gäller regeringens handläggning av plan- ochbyggnadsärenden. En sådan politisk målsättning har ju tidigare uttalats frånmoderaternas sida. För skulle det ha varit av värde att få enordentlig redovisning av vad som ligger bakom de förändringar vi har kunnatnotera. Den andra tänkbara utformningen av svaret är naturligtvisatt bagatellisera förändringarna. Det är ett sätt att försöka komma ifrån eninträngande debatt i . Tyvärrmåste jag nu konstatera att statsrådet har valt den senare Omregeringens handläggning av plan- och byggnadsärenden vägen, vilket förvånar mignågot. Jag hade tidigare intrycket att var en något modigarepolitiker. En redovisning enligt det första alternativet skulle ha haft denfördelen att vi direkt hade fått en saklig belysning av de meningsmotsättningarsom uppenbarligen finns på detta viktiga område. Nuskall jag ändå inte låta komma så lätt undan, av det enkla skäletatt jag inte är ensam om att ställa mina frågor. Det här är inte enrutininterpellation. Jag skall precisera vad jag menar. Isitt svar säger statsrådet : "Jag har svårt att finna det anmärkningsvärdai att regeringen i några få av alla de ärenden som berörs av den fysiskariksplaneringens riktlinjer har bedömt att andra angelägna samhällsintressenhar haft större tyngd." Varförtror då att personer med stor kunskap och erfarenhet på områdetuttalar oro och skepsis inför statsrådet förehavanden? Jag behöver intealls åberopa generaldirektören i planverket. Jag kan gå till ordföranden icivilutskottet - det utskott som handlägger frågor om riksplaneringen -centerpartisten . . I en tidningsartikel tog han bestämtavstånd från statsrådet tolkning av den fysiska riksplaneringen. Förrestatssekreteraren i folkpartiregeringen uttalade vid ett möte därhan ersatte : "Det märks en tendens att ikonkreta ärenden ta mindre hänsyn till den fysiska riksplaneringen än vad som tidigare gjorts .Folkpartiet motsätter sig bestämt att de riktlinjer för hushållningmed mark och vatten som i stor enighet antagit luckras upp." Detintressanta är att Per faktiskt är den person som leder arbetet påden nya bygglagen för räkning. Föratt komma åt den fysiska riksplaneringen åberopar gärnakommunerna. Men när det gäller att verkligen stödja kommunerna i viktiga frågorär omtanke inte lika påtaglig. Detta har väckt stark reaktion i t.ex. kommuner, där statsrådet gått emot både kommunerna ochlänsstyrelsen. I uttalade man : "Planministern slårundan benen på kommunen och stör allvarligt det kommunalaplaneringsarbetet." Centerpartisten uttalade att det finnsingen anledning att värna om som planminister. Frånmin egen kommun, , har jag sett liknande exempel på hur statsrådet ett ganska upprörande sätt underkänner kommunens kompetens. Det är alltsåväl magstarkt när på något ställe i interpellationssvaret framställersig som värnare om den kommunala beslutanderätten. StatsrådetDanell talar väl om kommunerna det tjänar hans verkligaintressen. I är han beredd att totalt köra över en enigkommunal byggnadsnämnd. Haninser tydligen själv svagheten i sin position och skriver därför;"Självklart har regeringen också som uppgift att i planärenden se till attinte enskilda intressen kommeri kläm på ett otillbörligt sätt." GeorgDaneils sista försvarslinje är alltså att han försöker utmåla sin politik somen fråga om personlig frihet. Omdet vore så enkelt att det gällde de enskilda människornas frihet, hur kan detdå komma sig att liberala tidningar gått till hårda angrepp mot den Danellskapolitiken? Som exempel kan jag nämna , ochExpressen. Jaghar valt att citera borgerliga företrädare för att visa att det i vårtland finns en vitt utbredd oro för vad planministern egentligen håller på med.Han bör nog för sin egen skull sluta med att avfärda denna kritik som vulgäravänsterargument eller som kommande bara från äldre journalister ochmyndighetspersoner. Man kan tänka vitalt fastän man är gammal, och man kantänka mycket ålderdomligt fastän man är ung eller, som i fall,relativt ung. Det leder nämligen till den intressanta frågan vilket stödegentligen och moderata samlingspartiet har i för sinuppfattning. Får jag påminna statsrådet om att trots framgångar i de senastevalen har inte av valmanskåren. Ni har alltså ingetmandat från folket att ändra politikens inriktning på ett så här viktigtområde. Framför allt har ni ingen rätt att göra det utan hörande. Eftersomni inte själv har talat i klartext om era avsikter, skall jag göra det. Dethandlar inte om att värna om kommunernas rätt mot staten. Då skulle intekommunerna protestera. Dethandlar inte om de många människornas frihet mot samhället. Då skulle intemiljögrupper och andra folkliga grupper protestera. Iverkligheten handlar det om att på alla nivåer ge ökat utrymme förmarkägarintressen, ofta förenade med ren och skär spekulation. Det skorrar illanär planministern talar om att värna om den lille mannen, när bakom dennabeteckning döljer sig t. ex. byggnadsföretaget eller Korsnäs.Vi har steg för steg byggt upp ett genomtänkt regelsystem för att för de mångamänniskorna skapa en så bra boende- och fritidsmiljö som möjligt. Detta skallinte i tysthet och utan offentlig debatt rivas ner. Givetvisskall vi kunna ompröva tidigare gällande bestämmelser och lagar. Men då skalländringsförslagen redovisas för offentligheten och beslutas av riksdagen.Därför vänfar vi med allt större otålighet i på förslaget till nybygglag. Tillslut vill jag kommentera tre punkter i interpehationssvaret som jag finnersärskilt anmärkningsvärda. 1.I svaret sägs: "De lämplighetsawägningar som skett på nivå bördärför endast ändras i de fall där ett planförslag har uppenbara brister." Medvilken rätt avhänder planministern staten dess hittillsvarande kvalitetsansvar?Det finns ingenting i den nuvarande lagstiftningen som säger att de treinstanserna har skilda uppgifter. När den centrala instansen avstår från atthävda kvalitetsintressen får kommunen ju mindre stöd aft stå emotexploateringsintressen. Vi riskerar att få en sänkning av hela kvalitetsni- Omregeringens handläggning av plan- och byggnadsärenden Om regeringens handläggning av plan- och byggnadsärenden gör på enpunkt ett direkt erkännande. Antalet avslag på ansökningar om förköp har ökat . Skulle inte då kunna få en något utförligare redovisning i siffror samt motiven? Det här är ju en viktig reform till stöd för kommunerna vilken beslutat om. Och får vi reda på att statsrådet börjat avslå ansökningar i större omfattning. Varför är plötsligt alla vackra ord om kommunernas förmåga att handha sina angelägenheter borta? Återigen är det markägarintressen som får ta över i förhållande till de många människornas behov. På ytterligare en punkt gör statsrådet ettmedgivande. Remitteringen av ärenden till planverket har minskat. Här har jag själv forskat en smula i statistiken. som bostadsminister remitte rades ungefär 40 detaljplaner till planverket. När jag skrev interpellationen hade remitterats 10 ärenden, varav inget . Jag finner detta vara en anmärkningsvärd förändring.Bortfallet av det statliga verkets yttrande innebär ju att parterna i ett stortantal fall förlorar en möjlighet att komplettera sina synpunkter. Regeringenavstår också från att ta del av den sakkunskap som finns i verket. Dennabortkoppling av det ansvariga verket sker med att både principer ochpraxis ändras i beslut om plan- och byggnadsärenden. Jag är ganska chockeradöver detta och jag undrar vad våra hedervärda ämbetsmän tycker och tänker omdenna form av politisering från moderata samlingspartiets sida. Dagens svar från ger intrycket av att han intevill komma ut på plan. Han sitter och trycker i omklädningsrummet. Förklaringenkan i och för sig vara enkel. Han får inte ihop fullt lag, eftersom två av treregeringspartier inte delar hans uppfattning. Då har debatten kanske ändå haftdet goda med sig att statsrådet i sin fortsatta dagliga gärning inser att hansställning är svag och att han rättar sig därefter. I mitt interpellafionssvar redovisas någrapunkter där praxis har förändrats . I alla dessa fall hardet varit fråga om en ytterligare markering av en praxisförändring som harskett under i vart fall , sedan regeringsskiftet . Detgäller följande punkter. För det första; de kommunala ställningstagandena i bl. a.miljöfrågor ges en ökad tyngd. Detta beskriver jag också iinterpellationssvaret. För det andra: vi ser mer restriktivt på användandet avnybyggnadsförbuden. För det tredje: vi har ändrat synen pålandsbygdsbebyggelse. Det ges flera dispenser från tätbebyggelseförbudet. Fördet fjärde: vi inskränker remissförfarandet. Denna inskränkning avser bl. Det vore värdefullt om i den fortsattadebatten ville tala om vilken av dessa fyra förändringar som är felaktig. VillIngvar slå vakt om nybyggnadsförbuden, köra över kommunerna, ökaremissförfarandet och därigenom fördröja besluten och försämra förbostadsplanerarna ute ikommunerna, eller vilken inriktning är det som eftersträvas? När det gäller den breda kritik som det talas om vill jagunderstryka att det är ett fåtal personer som, med tillgång till massmediaseffektivaste kanaler, har startat en intensiv debatt. tog upp flera fall från . Det ärnaturligtvis lätt för honom att utgå från detta län, då det var en i grundenosaklig artikel i fidningen som startade en omfattande debatt isommartorkan. När det gäller grunden för den debatt som då uppstod kan jagkonstatera att det inte en enda gång fördes fram något ärende där man tyckteatt regeringen hade fattat fel beslut. I den mån har någotexempel på ett sådant beslut från detta län, vore jag tacksam om det togs frami denna diskussion. egen hemkommun har i och för sigstora planproblem, men kommunen har också använt sig av nybyggnadsförbud imycket stor utsträckning. har alltså regeringen sagt nej tillatt införa ännu ett nytt nybyggnadsförbud efter en då ganska aktuell planändring.Om även i dessa fall är förespråkare för nya, långabyggnadsförbud, må även detta tåla en belysning. Det intressanta beträffande den s. k. allvarliga kritiksom talade om, mot mig och regeringen med anledning av fattadebeslut om planer, är att den faktiskt inte, såvitt jag förstår, gällerplanärenden utan enskilda byggärenden. Man talar litet allmänt om att detskulle ha införts en ny praxis, men man undviker ständigt att nämna någraenskilda fall. När det gäller planfrågorna och inställningen fillkommunerna är det mycket lätt att avfärda farhågor och kritik.Varje gång som vi har haft en annan uppfattning än våra statliga myndigheteroch länsstyrelser är det just det kommunala intresset som regeringen har slagitvakt om. Det är mycket vikfigt att detta slås fast. Jag tänker då på deplanärenden som har funnits med i den diskussion som har förevarit. I denfysiska riksplaneringens spår har vi exempelvis behandlat planer från Älvdalen.Vi har också handlagt planärenden som har gällt bostadsbyggande i Lundscitykärna. I alla dessa fall har kommunerna hårt argumenterat för sina planeroch sin vilja att göra en långsiktig planering av markanvändningen ochställningstagandena i en rad olika miljöfrågor. Regeringen har här ett stort ansvar och bör gå vidare påden linje som faktiskt själv slog in på 1975. Han markerade detså hårt i egenskap av bostadsminister att han valde att skriva en artikel iKommunal om just dessa frågor. "En god bostadsmiljö måste vara en rättighet föralla. Och det kan bara åstadkommas om kommunerna själva får göra de nödvändigaavvägningarna." "Det förefaller därför praktiskt att samla råd ochanvisningar som rör bostadens grannskap i en centralt utgiven publikafion. Intedärför att man vill åstadkomma en central styrning, utan därför att det sparararbete jämfört med att varje kommun skulle sitta och utarbeta sin egen lista.Anvisningarna Om regeringens handläggning av plan- och byggnadsärenden Omregeringens handläggning av plan- och byggnadsärenden kan väl ses som en sortsidébank för diskussionen om kvaliteterna i bostadsmiljön." Jag vill återgeytterligare ett citat ur samma artikel: "Förkommunens vidkommande har dessa råd och anvisningar också den klara fördelenatt de anger vad som högst får krävas av de myndigheter -länsstyrelserna - somenligt gällande bestämmelser skall fastställa stads- och byggnadsplaner.Klarare linjer i detta avseende måste underlätta arbetet och, föreställer jagmig, ta bort en del irritationsmoment." Iregeringens inställning till planer avspeglas att vi naturligtvis har tagitintryck av att kommunerna bara är en tiondel av det antal som fanns dåden nuvarande bygglagen kom till - konstigare än så är det inte. Detta ärgivetvis ett skäl för statsmakterna att ha stor respekt för kommunala beslut iplanärenden. Det är denna tradition som den här regeringen fortsätter: Enviktig fråga, som finns med i interpellationen och än mer i de kommentarer somIngvar nu gjorde till mitt svar, är följande; Ändrar regeringen pånågot sätt byggnadslagen utan att gå till ? Jag vill på den frågansvara: Naturligtvis gör inte regeringen det. Men praxis kan man ändra. Man kani den katalog som fanns redan när den borgerliga regeringen trädde till 1976föra in ytterligare några grunder för att ge dispens från tätbebyggelseförbud.Man kan ytterligare något hårdare understryka kommunernas kompetens i vissaplanfrågor. Det är inte mera radikalt än så. Menvid sidan om den praxisförändring som har skett arbetarvi med en ny plan- och bygglag. Denna nya lag innehåller en rad kontroversiellafrågor som vi också debatterar parallellt.