prot · G40934 · 1980-12-31 00:00:00 — I vår partimotion föreslår vi att det i 7 §naturvårdslagen - den del som gäller avsättande av naturreservat - klart skalluttalas att område inte får avsättas som naturreservat om syftet med åtgärden iallt väsentligt kan tillgodoses genom att området i stället förklaras somnaturvårdsområde. Den av oss föreslagna ändringen skulle i ökad utsträckningkunna bli ett stöd för vid valet av naturvårdsområde som lämpligskyddsform. Det är en viktig bakgrund. En skillnad mellan naturvårdsområde ochnaturreservat är naturvårdslagens ersättningsbestämmelse. Ersättning för detintrång som markägare och motsvarande utsätts för utgår enligt naturvårdslagensföreskrifter numera praktiskt taget bara vid naturreservatsförordnandet. Förnaturvårdsområde får inte så omfattande föreskrifter meddelas att ersättningssituationuppstår. Inte minst mot bakgrund av statens dåliga finanser är detviktigt, tycker vi från den S(3cialdemokratiska sidan, att markområden kansäkerställas för rekreation och friluftsliv utan att ersättning utbetalas. Ävenav det skälet tycker vi att det borde finnas ett intresse från den borgerligautskottsmajoriteten för våra förslag. Men så är inte fallet. Den borgerligautskottsmajoriteten har , liksom man gjort fidigare år, röstat ned våraförslag i det här avseendet. Jag yrkar bifall till de socialdemokratiskareservationerna nr 2 och 4 vid jordbruksutskottets betänkande nr 5. 8LENNART BRUNANDER (c) replik: Jag skall bara bemöta litet grand av vad JanFransson sade. Han började med att säga att det borde vara naturligt attnaturvårdens intresse också skulle tillgodoses inom jordbruket och i denlagstiftning som gäller. Jag skall bara läsa upp litet grand av det som sägs ibetänkandet angående skötsellagen: "Föredragande statsrådet underströkdärvid att det numera inte råder minsta tvivel om att ett hänsynstagande tillnaturvårds-, kulturminnesvårds- och de övriga miljövårdsintressena måste ingåsom ett nödvändigt led i all verksamhet som avser utnyttjande av naturresurser.Detta gällde, anförde föredraganden, självfallet även i fråga om ingrepp inomjordbruksområden liksom inom andra områden som påtagligt fått sin prägel avmänniskans åtgärder." Det är helt tydligt att naturen och miljön påverkas avjordbruksdriften. All jordbruksdrift, all verksamhet i naturen påverkar judenna. säger att diken, stenar, åkerholmar och annat inte skallröras, därför att vi måste ha dem att titta på. Det är klart att det i vissasammanhang kan vara trevligt att ha dem kvar, men det är inte möjligt i allasammanhang. och även andra instanser i samhället har nämligenbeslutat om förutsättningarna för jordbruksdriften. Vi ställer krav på attjordbruket skall vara rationellt och effektivt. De människor som lever påjordbruket skall ha möjlighetatt göra det. Även sade i sitt anförande att också de kraven måstetillgodoses. Det är väldigt viktigt att framhålla, därför att utgångspunktenför hela det här resonemanget är ju att det måste ligga i botten. Vissa sakermåste alltså göras. Jag tror att vi kan vara överens på den punkten. Attbehålla en del åkerholmar är kanske möjligt. De kommer i varje fall attbehållas i många jordbruksområden där de ingår som en naturlig del. Sedan var det detta med att vi försämrar förutsättningarnaför jordbruket genom tungmetaller, genom bekämpningsmedel och genom handelsgödsel.Också på det här området finns det bestämda förutsättningar för jordbruket, mennär det gäller tungmetaller kommer största delen från andra näringar, och dåmåste man begränsa även tillförseln av tungmetaller den vägen. När det gäller naturvårdsområdena är det fel att säga attvi från majoritetens sida inte är intresserade av den möjlighet som anvisats,eftersom utvecklingen ändå har varit ganska kraftig . Jagtycker att det ganska klart visar att det finns ett intresse för detta, där detär lämpligt att ha det. 9 JANFRANSSON (s) replik: Min konkreta fråga till de borgerligautskottsledamöterna är: Vad är det för skillnad mellan att hanteranaturvårdshänsyn i jordbruk och i skogsbruk? Det är detta frågan gäller, ochdet är detta vår motion och vår reservation i det ena fallet handlar om. Då citerar vad departementschefen sagt ipropositionen om skötsel av jordbruksmark. Men varför kunde man inte lösa detlika enkelt när det gällde skogsvårdslagen? I förordet till anvisningarna somman har utarbetat, beroende på att man i portalparagrafen satte in detta mednaturvårdshänsyn, sägs det, , så här: "Skogsbruket skallbedrivas med beaktande av skogens betydelse för växter och djur, förvattenbalans och lokalklimat samt för friluftsliv och rekreation. Hänsyn skalltas till kulturmiljö och landskapsbild. Om oprövade brukningsmetoder aktualiserasbör miljöeffekterna av dem klarläggas innan de tas i praktiskt bruk." Sedan följer flera sidor med konkret angivande av vad manmenar i det här fallet. Varför vill ni inte vara med om detta? Har ni enprincipiellt annan inställning, att naturvårdshänsynen inte skall in i denlagstiftning där de hör hemma? Jag är litet förvånad över att man har det här synsättet,för det är ändå så att det extrema åkerlandskapet innebär en betydligt störreomvandling av naturen än skogsbruket. Även ett ganska extremt skogsbruk ärförhållandevis naturanpassat, medan jordbruket ju i stort sett omvandlarlandskapet. Ett annat viktigt skäl till vårt ställningstagande - jagupprepar det - är att vi tycker att man konkret skall skapa klarhet hosjordbrukarna om vad vi politiker och beslutsfattare menar, när vi allmänt talarom naturvårdshänsyn. Jordbrukarna har rätt att kräva besked om under vilkaförutsättningar de Nr 34 skall bedriva sin näring. Ochytteriigare ett skäl är att det skall finnas en fast Onsdagenden grund för de myndigheter -länsstyrelser och lantbruksnämnder - som skall ''''"tera fiågorna i prakfiken. 10LENNART BRUNANDER (c) replik: sade att det är viktigt attlantbruksnämnder och länsstyrelser får en fast grund att jobba utifrån, ochdärför skall rhan ha den här lagstiftningen. Jag kunde naturligtvis, när jagläste ur propositionen, ha läst litet rner och hänvisat till uttalandet om attlantbruksnämnden och borde kunna effektuera de här frågorna ochsamarbeta på ett bättre sätt. Lantbruksstyrelsen, ochnaturvårdsverket har också tillsatt en beredning för att ta fram förslag omhur ett sådant här samarbete skulle gå till. Och det är ju med utgångspunktfrån detta som - för att nu återkomma till den saken - harfört sitt resonemang. Det är också i detta sammanhang resonemanget skall föras,och vi anser att i avvaktan på vad man kommer fram till behöver det inteinföras någon ny lagstiftning här. Jordbruket lyder helt naturligt undernaturvårdslagen. Detta rned att jordbruket gör ett större intrång i naturenän vad skogsbruket gör - det kan ju vara en anledning till att man i lagen omskogsskötsel har preciserat mera i detta avseende. Det är ju mera av naturenligverksamhet som man där bedriver. 11JAN () replik: Herr tal man! Jag vill gärna säga att detta är en frågasom skall återkomma här i . Jag tror att en av huvudfrågorna inommiljöområdet blir: Hur skall vi klara miljökonflikten när det gäller ettjordbruk som bl. a. använder alltmer av bekämpningsmedel och som i sitt brukningssätthar lämnat de "naturmetoder" som användes förr? Till vill jag också säga att jag för håller med om att vi självfallet vet alldeles för litet om dessa frågor. Vibör öka våra kunskaper. Men vi vet tillräckligt mycket för att starta det härjobbet. Och i det sammanhanget är jämförelsen med hur vi har hanteratnaturvårdshänsynen inom skogsbruket intressant. Det handlar då inte om sä ytliga saker som förbuskning avlandskapet. Det handlar om den totala balansen i naturen. Jag förstår att manpå den borgerliga sidan har bekymmer vid den här avvägningen, eftersom mansitter ganska fast i jordbrukets ekonomiska intressen. Så har det varit förr.Jag vill erinra om att gick emot strandlagen i början av 1950-talet.Det var ett nytt och betänkligt ingrepp i den privata äganderätten, sade man. Ibörjan av , när ersättningen för vägrad grustäkt togs bort så röstadecentern emot detta. Jag har förståelse för dessa bekymmer med avvägningenmellan jordbrukets ekonomiska intressen och de allmänna miljöhänsynen. Men vihar nu ändå startat en diskussion kring dessa frågor, och jag hoppas den diskussioneninte skall föras utifrån alltför snäva synpunkter i fortsättningen. 12 (): Jag har som motionär yrkat att hosregeringen anhåller om förslag till lagändring så att de allmänna domstolarnaskall utgöra ensam besvärsinstans vid prövning av ärenden angående rätt tillersättning för restriktioner i jord- och skogsbruket av hänsyn till naturvården. I jordbruksutskottets betänkande i denna fråga säger manpå s. 16: "Om parterna inte lyckas uppnå en överenskommelse har markägarenenligt 33 § NVL alltid - under förutsättning att han iakttar vissa i lagennärmare angivna tidsfrister - möjlighet att få ersättningsfrågan prövad avfastighetsdomstolen." Den skrivningen anser jag vara något vilseledande. Utskottets uttalande tar sikte endast på den situation somföreligger när naturreservat skall bildas eller vid ordnande avstängselgenombrott eller dikesövergång. Emellertid kan självfallet olägenheter och skada uppkommaför markägaren även i andra fall. Det kan t. ex. vara fråga om inrättande avnaturvårdsområde. Visserligen får bestämmelser för ett naturvårdsområde inteinnebära att "pågående markanvändning avsevärt försvåras", menuppenbart är att markägaren, alternativt brukaren, och myndigheterna kan haolika uppfattning i den här frågan. I själva verket är det oundvikligt attdenna situation ofta kommer att föreligga. Institutet naturvårdsområde ärnämligen inte förenat med rätt till ersättning för brukare eller markägare, ochföljden blir naturligt nog att myndigheterna så mycket som möjligt kommer attförsöka använda sig av naturvårdsområdesinstitutet i stället för detersättningsgrundande naturreservatsförordnandet. Det är mot denna bakgrundotillfredsställande att en brukare eller ägare, som menar sig ha lidit skada avett naturvårdsområdesförordnande, inte kan få hänskjuta saken till en opartiskdomstols bedömning, medan detta ju kan ske i naturreservatsfallet. Det måsteupplevas som kränkande för rättskänslan. Det är dessutom olämpligt med hänsyn till att deadministrafiva myndigheterna genom den administrativa prövningen kanurholka den rätt till ersättning som lagstiftaren har åsyftat enligtnaturvårdslagen. Vid varje prövning om rätt till ersättning enligt den av utskottetåberopade 33 § naturvårdslagen blir det nämligen fråga om att dra gränsenmellan det hänsynstagande som varje brukare eller ägare är skyldig att visanaturvården utan rätt till ersättning och det större hänsynstagande som kanföranleda rätt till ersättning enligt naturvårdslagens bestämmelser. Man måstese allvarligt på att regeringen och i naturvårdsområdesfallet gesmöjlighet att förändra och urholka innehållet i av stiftad lag. Dettaär konstitutionellt icke acceptabelt. Likartade olägenheter som i fallet naturvårdsområdeföreligger vid förordnande om samråd enligt 20 § naturvårdslagen. Även här kandet mellan den skadelidande och myndigheten föreligga olika meningar om 2 protokoll 1980/81:34-35 skadan,och även här föreligger ett naturligt intresse hos myndigheten att utvidgaområdet för ersättningsfria restriktioner. Risken för politiskt godtycke iirväl inte lika stor då besvär i detta fall kan ske hos kammarrätten, men det kaninte vara lämpligt att koppla in ytterligare en myndighet att bedöma deekonomiska konsekvenserna av restriktioner för att tillgodose naturvårdsintresset. I ett betänkande avgivet av naturvårdskommittén 1974uttalade ledamöterna i sin reservation bl. "Enligt förslaget läggs i hand attavgöra huruvida föreskrifter för nalurvårdsområde är så ingripande attpågående markanvändning avsevärt försvåras eller att mark tas i anspråk. Medhänsyn till att det nya institutet till skillnad t. ex. från tillståndsvägranenligt nuvarande 19 § inte avses vara förenat med rätt till ersättning synesdet befogat från rättssäkerhetssynpunkt att markinnehavaren ges möjlighet atttill domstol hänskjuta frågan huruvida föreskrifter för naturvårdsområdeförsvårar pågående markanvändning i högre grad än han enligt naturvårdslagensersättningsprinciper är skyldig att tåla utan ersättning." Dessasynpunkter från nämnda ledamöter bör äga giltighet. Jag avser att återkomma i denna fråga vidsenare tidpunkt och har därför nu inget annat yrkande än utskottet. 13ARNE i (): Till detta utskottsbetänkande harsocialdemokraterna fogat fyra reservationer. Jag vill med några ord i allkorthet beröra dem. Den första reservationen handlar om slyröjning och innehållernärmast en förundran från socialdemokraterna över att jordbruksutskottet intehar velat ställa sig bakom ett socialdemokratiskt yrkande att man skall få röjasly - det handlar om s. k. siktröjning - närmast litet var som helst. Man skallenligt socialdemokraternas mening få göra sådan röjning utan att ta hänsyn tillmarkägaren, om han har en annan mening om saken. Jag har fäst mig vid att liksom förett år sedan använde uttrycket vränga markägare. Jag tycker det är ettunderligt sätt att uttrycka sig. Vad som här skall ske är någonting somförutsätter markägarens medgivande. Man måste då rimligen, , haförutsatt att markägaren har rätt att tycka både att det är lämpligt och attdet inte är lämpligt att slyröja. Man är inte vrång därför att man har meningenatt det inte är lämpligt. Jag tycker snarare det tyder på en viss vrånghet hospolitiker att ha den uppfattningen att markägaren inte har rätt att ge detbesked han vill. Utskottet menar att markägarens rätt skall kvarstå. Därförhar vi inte i år-och vi inte heller - varit beredda att ställa ossbakom förslaget om sådana förändringar av naturvårdslagen att s. k. slyröjningkan göras utan markägarens medgivande. Den andra reservafionen följer upp ett socialdemokratisktförslag till införande av hänsynsregler i naturvårdens intresse i skötsellagen.Motionä- rernahänger upp sitt yrkande på en sådan regel i den nya skogsvårdslagen, som JanFransson redogjorde för. Det råder inga delade meningar i utskottet om att det ärvärdefullt med långtgående hänsyn till natur och miljö i jordbruksdriften. Mendet är inte självklart att skötsellagen behöver innehålla en sådan regel. Jagvill rentav fråga om han - med den syn på jordbruksdriften som hanhar -kan förklara hur det kan komma sig att vi har så gott om skyddsvärdamiljöer. Jag tycker att svenskt jordbruk, med hänsyn till att detär så mångfaset-terat, är värt en eloge för att vi har så mycket skyddsvärdamiljöer. Man har verkligen tagit sitt ansvar för den genuina naturmiljön ochgjort insatser. Hela inlägg är ett bevis för att jordbruket harklarat det riktigt bra. Till skillnad från vill jag påstå att brukningsmetodernainom skogsbruket har undergått betydligt större förändringar. Det kan måhändamotivera den hänsynsregel som finns i skogsvårdslagen. Jag tycker dock inte attparallelliteten enbart av det skälet kräver en liknande hänsynsregel beträffandejordbruket. Men skulle det visa sig att jordbruket framöver inte består detprovet, då får vi väl återkomma till frågan. Att just nu driva den med en sådanintensitet som socialdemokraterna gör, finns det dock inte fog för. Det har redan sagts här - och jag vill understryka det -att jordbruksministern med anledning av den skötsellag som genomförts inte harfunnit skäl att gå längre. Den tredje socialdemokratiska reservationen handlar omskyddet av våtmarker. Utskottet behandlade den frågan med anledning av ettliknande motionsyrkande . Vi sade då att redan gällande regleri naturvårdslagen ger möjlighet att ta hänsyn till miljöintressen i samband medmarkawattningsföretag inom skogsbruket. En förbättring av dessa möjligheterhar dessutom skett . Regeringen har nämligen genom en ändring avnaturvårdsförordningen från infört anmälningspliktbeträffande våtmarksavdikning, en åtgärd som syftar till att förbättravirkesproduktionen. Regeln innebär att den som avser att göra en sådanutdikning senast i förväg skall anmäla sitt företag tillskogsvårdsstyrelsen i länet. Härutöver har som redan nämnts ett arbete med enny vattenlag kommit i gång. Med anledning av detta har utskottet inte funnitnågot skäl fill ett annat ställningstagande än det man hade sedanmed anledning av en likartad motion. Den fjärde reservationen från socialdemokraterna är ocksåbekant. Man talar om angelägenheten av att vissa naturvårdsmiljöer skall kunnabevaras, och om den saken råder enighet i utskottet. Det förtjänar ändå attnämnas att antalet naturvårdsområden från har ökat från 9till 16. Det är en påtaglig ökning såväl med avseende på areal som antal. Densammanlagda arealen har alltså ökat från 9 000 till ca 15 000 ha. Med en sådan ökningstakt, , finns det väl ingen anledning att oroa sig för attutvecklingstakten skulle vara låg. Vi kan med viss förtröstan Nr 34 anta att den är fullt tillräcklig.Utskottet har därför liksom tidigare avstyrkt 'Isrv talman! Jag yrkar bifall tillutskottets hemställan på alla punkter. 14GUNNAR () replik: Vi har tidigare haft, som jag tycker, ensaklig debatt med utskottets företrädare i dessa frågor. i har en viss förmåga att debattera på ett annat sätt. Det är ju allmänt bekant att man från moderat håll intevill ha några föreskrifter för de privata markägarna. Det bästa är, som ArneAndersson har uttryckt sig, om bönderna var och ensköter sin torva. Och visst är det bra. Men jag vill fråga fara det då kan ligga i att det finns föreskrifter som kan tillämpas ide fall den enskilde inte sköter sin torva. Vi har nämligen exempel på det. Vi stiftar ibland lagar - det är vi tvungna att göra - somriktar sig även mot företrädare för skogs- och jordbruket. Efter en tidupptäcker vi att lagarna inte är tillräckligt skarpa, utan det händer, som ArneAndersson vet, att vi med jämna mellanrum tvingas skärpa dem på grund av attminoriteter av dem lagarna berör inte finner sig i dessa. Vad ligger detalltså, , för fara i föreskrifter, vilkas tillämpning bliraktuell mot de - som vi är överens om - få som inte sköter sin egen torva? Deövriga markägarnas sätt att sköta skogen, jordbruksmarken och det som den härfrågan avser behöver vi inte lägga oss i. 15ARNE i () replik: formulerade det så att det härär fråga om minoriteter som inte finner sig i de lagar som finns. Det är intedet det gäller, , utan det är här fråga om enskilda fall där detinte finns någon lagstiftning men där vill vidga den. Vi tyckerinte att problemet är av den karaktären att lagstiftningen behöver ändras. Härär det inte fråga om att ställa sig bakom sådana som inte vill rätta sig efterlagen. Vore det så, , att lagen är tillämplig på de markägare somhär omtalas gäller det bara att tillämpa den, och det finns medel för detta.Nej, det är faktiskt så som jag litet slarvigt uttryckte det, ,att ni är besvikna över att man inte kan röja upp en siktyta ungefär var mantycker. En sådan ordning är obekväm, och vi kommer inte att ställa oss bakomdet förslag som framlagts. Ni får på, men det kommer inte att blibättre. Man bör inte springa ut och siktröja var andan faller på, även om manur egen egoistisk synpunkt tycker att det vore trevligt. Så enkelt är det. 16 () replik: Nej, det är inte vi som stångar på, utan detär som till varje pris vill slå vakt om den här minoriteten.Lennart Brunander var mycket mer nyanserad. I egenskap av utskottets talesmanantydde han att det kan bli nödvändigt med lagstiftning på dettaområde, men Anderssonmotsätter sig varje tanke på det. Det är skillnaden mellan ochmoderaternas syn på detta. 17 i () replik: Jag fillstår att det måste vara trevligareatt få sin motion avstyrkt med en sådan vänlighet som ha. Resultatet blir ändå detsamma, , så jag kan gottsäga att jag inte har någonfing emot att er motion avstyrks på det trevligasätt som formulerade det på. Resultatet blir precis detsamma.Vi har inga olika meningar på den punkten. 18BÖRJE (): På s. 18 i jordbruksutskottets betänkande somnu är till behandling tar utskottet upp till behandling en socialdemokratiskmotion om hänsynstagande till naturvårdens intressen vid jordbruk. När jag här har hört tala om det uttaladebehovet av sådana regler kan jag inte underlåta att tänka tillbaka på deresultat socialdemokratisk jordbrukspolitik avsatte i min hembygd - södraÖstergöflands skogsbygd - . Under dessa decennier lades flera jordbruk ner, ochåkermarken besåddes med skog. Jag anser för min del att för en god naturvårdbehövs människor som tar sin försörjning ur den natur som skall vårdas. Det ärinte så som socialdemokraterna tycks tro att man kan naturvårda med baraadministrativa åtgärder. Från min omedelbara släktnärhet vill jag berätta följande.I mitten på 1950-talet arrenderade ett nygift par en bolagsägd gård. Stenrösen flyttades.Snipiga åkrar rätades ut. Som jag ser det gjordes det engod naturvård. Det är nämligen så att sädesfält i sol och vind och blankaplogbillar i höstsolen också är ett naturvärde och kulturvärde. Samtidigtförsörjdes en familj. Barn - med naturvård i blodet så att säga - växte upp.Förbättringarna gjordes med statsbidrag via lantbruksnämnden. som manförsörjde sig gjorde man ett gott arbete på den här sidan. När femårsperioden var slut förlängdes inte arrendet. Påde röjda åkrarna skulle nu skog planteras - allt enligt intentioner som komfrån de politiska makthavarna. För skogsplanteringen utgick förmodligen ocksåstatsbidrag. Makarna lyckades köpa en fastighet i närheten av det förbjudnaarrendet. De ville nämligen fortsätta bruka och vårda jorden. Utanhänsynsregler men med ansvar gjorde de det. De har gjort det bra. Trots att dehar blivit hänsynslöst behandlade skall de hänsynsfullt bruka sin jord och varanaturvårdare även fortsättningsvis. Den här bolagsgården blev nu till salu isamband med att de stora skogsbolagen försålde fastigheter tilllantbruksstyrelsen. Makarna fick fillfälle att köpa denna gård, eftersom denlåg så nära. Till ägarna av den statsbidragsplanterade skogen, som växt tjugotaletår på den statsbidrags-röjda åkermarken, skall det kanske snart utgå statligtklenvirkesstöd för gallring. Jag skall inte motsätta mig det, men detta är enbild av hur socialdemokratiskpolitik har gått ett varv. Nog prövar vi enligt min mening tålmodigheten hosmedborgare som troget brukat och vårdat jord och skog, om vi nu skall pressa pådem hänsynsregler utöver vad naturvårdslagen och den endast tvåårigajord-hävdslagen kräver. Låt oss avvakta vilket resultat rapporten tillbostadsdepartementet om naturvårdshänsyn i jordbruket kan få. Det pågår ocksåen utredning om kemiska medel i jord- och skogsbruket. Även den kommer alldelessäkert att sätta spår i lagstiftningen för jordbruksdriften. Det är ocksåmöjligt, vilket har sagts tidigare, att man kan påvisa behov avsärskilda regler. Jag ville med detta anförande understryka att dengeneration jordbrukare som var föremål för den socialdemokratiskajordbrukspolitiken har en känsla för naturvård, i välså hög grad som de politiker som har ansvaret för vad som inifieradesbeträffande jordbruks- och skogspolitiken för sedan. Jag vill yrka bifall till jordbruksutskottetshemställan i dess helhet. 19 () replik: Det är en något märklig utgångspunkt somBörje väljer för ett sakligt inlägg i denna fråga. Han börjar tala omsocialdemokratisk jordbrukspolitik och ge exempel på hur landskapet förbuskatsosv. Men det är inte detta debatten handlar om, . Även om jagtidigare i denna diskussion förstått att man från de borgerliga partierna anläggerei:t alldeles för snävt synsätt på miljöhänsynen vid jordbruksverksamhet. Vi skall ha en ekologisk grundsyn i jordbruket. Då kan maninte begränsa sig till att tala om hur buskarna växte på 1950- och 1960-talen.Den fråga jag ställde, och som jag tycker att kan svara på, löd:Varför skall man inte kunna gå in och konkret tala om vad man menar medekologisk grundsyn och naturvårdshänsyn i jordbruket, när man har kunnat talaom för industrin och skogsbruket vilka restriktioner ur miljösynpunkt som skallråda? I behandlingen av detta ärende harjag blivit besviken på .