prot · G409161 · 1980-12-31 00:00:00 — Det innebär i praktiken att50-procentsgränsen kommer att sättas någonstans . är en del i den aktiva ekonoiniskapolitik som måste föras för att föra ur den ekonomiskakrisen. Det är glädjande att socialdemokraterna har slutit upp bakom degrundläggande principer som ligger bakom skatteförslaget. Enmarginalskattereform, kombinerad med åtgärder för ett mer rättvist fungerandeavdragssystem, bör på ett verksamt sätt bidra till att vi kan komma till rättamed de oformligheter som alltmer kommit att känneteckna dagens skattesystem. Bristerna i vårt skattesystem är ju uppenbara. Högamarginalskatter driver på inflationen. Människor har kommit att lockas mer tilllångtgående kreditaffärer och spekulationer i avdrag än till att genomproduktiva arbetsinsatser försöka förbättra sin ekonomiska standard. Ett sådantskattesystem gynnar människor med höga nominella inkomster och förmåga Nr 161 till smarta skatteaffärer. De somdrabbas är de vanliga inkomsttagarna, utan , , motsvarandemöjligheter till operationer inom skattesystemets ram. Tisdagenden ' " - ,r,ni Den skatteuppgörelse som träffatsunder våren bör på ett värdefullt sätt ' bidra till att förändra det svenska skatteklimatet idessa avseenden. , kommer att bli mer lönande attsatsa på extra produktiva arbetsinsatser. ., arbetet måste föras vidare ocksåvid sidan av den nu aktuella skatteuppgö- polttiken,m. relsen.Skattefusk och skatteflykt på alla plan måste bekämpas. Inom regeringen kommer vi att fortsätta att prövaytterligare åtgärder som kan bli nödvändiga i detta arbete. Att bara sänka marginalskatterna utan att vidta någrakompletterande åtgärder skulle ge orimliga fördelningspolitiska effekter. Medena handen skulle man hålla tillbaka köpkraftsutvecklingen för de bredalöntagargrupperna. Med den andra handen skulle man frikostigt dela ut extrapengar till de grupper som i praktiken redan har mest, nämligen människor medde högsta inkomsterna. Det är givetvis en helt orealistisk politik. Avsikten med en marginalskattereform är inte attytterligare spä på köpkraften för vissa grupper för de inkomster de häriutgångsläget. Avsikten med en sådan reform är att den extra arbetsinsatsen, denlöneökning som kommer i fråga, skall beskattas lägre. Därför är det nödvändigtatt marginalskattelättnader kompletteras också med andra åtgärder. En marginalskattereform måste kombineras med åtgärder påavdragssidan. Det framgick också av trepartiregeringens skiss till reform somöverlämnades till socialdemokraterna. Med anledning av den debatt som har pågått här vill jag gärna säga att det i handlingsprogrammet uttalades att enmarginalskattereform förutsatte löneanpassning. Det sades också ifrån att omman inte kom i takt, med tanke på att avtalsåren kunde bli annorlunda än enligtden tidtabell som fanns för marginalskattelättnaden, får man söka sig fram tillnågon form av lagbundet sparande, just i avsikt att inte dela ut denna ökadeköpkraft för höginkomsttagarna. Och det är fullt klart att i vad som harkallats budpromemorian fanns också en skiss till avdragsreform med. Det är också nödvändigt att reformen fåren ansvarsfullfinansiering och att den sker på ett fördelningspolitiskt godtagbart sätt. En marginalskattesänkning måste kompletteras med enlöneanpassning i kommande avtalsrörelser. Det var i det syftet som regeringentidigare hade överläggningar med arbetsmarknadens parter, Vi ville få redapå om man var beredd till en sådan löneanpassning mot en marginalskattereform iutbyte. har parterna på den svenska arbetsmarknaden valt attsluta tvåårsavtal. Från samhällsekonomisk synpunkt är det bra att man valt denlinjen. Men det innebär också att en löneanpassning inte blir möjlig förrän1983, då nya avtal skall börja gälla. Det hartalats mycket om att skatteuppgörelsen mellan , folkpartietoch socialdemokraterna innebär en tempoförlust, i och med att förstasteget i skattereformen genomförs än vad som var tänkt. 80 Jag har sagt det tidigare och kangärna säga det också här . att detkan betraktas som en politisk prestigeförlust att vi som regeringsparti 161 inte höll på startåret vid dessa överläggningar. Men i sakmenar jag att den Tisdaeen den härtempoförlusten uppstod redan i och med att parterna på arbetsmarkna- g jyj 1931 den gickin för ett tvåårsavtal. För var och en som har menat allvar med löneanpassning kan en marginalskatteåtgärd värd namnetinte vidtas förrän [)en ekonomiska -- politiken, m. m. Det storavärdet med en skattereform av det slag regeringen nu förbereder är attinflationen i samhället kan hållas tillbaka. Men det förutsätter attskattereformen genomförs i samförstånd med de stora löntagarorganisationerna.En skattereform som ger mest pengar till dem som redan har höga inkomster ochinget till de övriga utlöser snabbt kompensationskrav och oro påarbetsmarknaden. Det skatteförslag som nu presenterat i sin motiontill beaktar enligt min mening inte detta. Man vill genomföra marginalskattereformenutan tid och möjlighet till en verklig löneanpassning. De urfördelningssynpunkt viktiga justeringarna av avdragssystemet i högreinkomstlägen skjuts på en oviss framtid. Man kan heller inte övertygande visahur skattereformen skall finansieras. Låt oss vara överens om en sak. Det helt avgörande förSveriges möjligheter att ta sig ur den ekonomiska krisen år att vi kan fåbättre fart på det svenska näringslivet och en starkare vilja till produktivainvesteringar för framtiden. En förutsättning för detta är att näringslivetskonkurrenskraft kan förbättras. Och det i sin tur förutsätter bl. a. en starktåterhållsam löneutveckling . har skapatförutsättningar för en sådan lugn utveckling. Det avtal som LO och SAF slöt hadeinriktningen att försöka anpassa löneutvecklingen till den konkurrenssituationsom svenskt näringsliv står inför. Det avtalet präglades av en vilja hosparterna att i samförstånd försöka skapa förutsättningar för att vi gemensamtskall kunna arbeta oss ur våra problem. Detta avtal har kommit att blivägledande för alla andra avtal på den svenska arbetsmarknaden. Det är utomordentligt värdefullt att denna vilja finns hosarbetsmarknadens parter. Jag är beredd att säga att det är en förutsättningför att vi framgångsrikt skall klara de uppgifter vi som folkhushåll står införnär det gäller att skapa balans i vår ekonomi. Men denna vilja och förmåga fillsamförståndslösningar måste också få prägla oss politiker och vårt handlande.Jag ser skatteuppgörelsen som ett uttryck för detta. är ettbra exempel på hur partier med skilda ideologiska utgångspunkter har kunnatsamla sig till ett gemensamt och ansvarsfullt beslut som är till gagn för helavårt folk. Att ställde sig vid sidan av denna uppgörelse kan jagbara beklaga. Inom har vi alltid haft denna beredskapatt medverka till lösningar med en sä bred förankring i svenska samhället sommöjligt, när det gällt stora och viktiga beslut. I den andan kommer vi attfortsätta vårt arbete i regeringen. De ekonomiska problemen står liksom föregående år icentrum för regeringens arbete. Så måste det också vara. De beslut vi fattaroch de 6Riksdagens protokoll 1980181:161-162 Den ekonomiska politiken, m. m. insatservi nu gör blir av avgörande betydelse inte bara för välfärden ochsysselsättningen . De berör i lika hög grad våra barns ochbarnbarns möjligheter att bygga vidare på välfärdsstaten, att få en meningsfullsysselsättning och att leva i ekonomiskt oberoende. Vår väg ur den ekonomiska krisen måste gå via en fortsattåterhållsam utveckling för både den privata och den offentliga konsumtionen,men också genom att via offensiva insatser stimulera till investeringar ochnytänkande inom näringslivet. Vi måste både spara och arbeta oss ur krisen. Detär den enda möjligheten att vända utvecklingen. De insatser som genomförts av regeringen under det gångnaåret har präglats just av denna grundsyn. Den senaste tolvmånadersperioden harmer än kanske varit fylld av aktiviteter pä den ekonomiskapolitikens område. Låt mig peka på bara några åtgärder från regeringens sida; Höjningen av momsen och vissa punktskatter mot slutet avförra sommaren var en helt nödvändig åtgärd för att hålla tillbaka en annarsalltför snabb uppgång av den privata konsumtionen och av importen. ärdet nog stor enighet om det riktiga i denna åtgärd. kom ett omfattande sparpaket i storleksordningen6 miljarder på den statliga budgeten. satte vi också in en rad åtgärder för attstimulera till ökade investeringar och för att öka tillgången på riskvilligtkapital inom näringslivet. Budgetpropositionen kännetecknades av enstarkare återhållsamhet än . presenterade regeringen ett ekonomiskthandlingsprogram, där förslaget fill marginalskattereform presenterades, mendär det också fanns en rad andra förslag av både offensiv natur ochbesparingskaraktär. kom den energipolitiska propositionen,där grunden lades både för en avveckling av kärnkraften och för en nedpressningav oljeberoendet genom en satsning på hushållning och alternativa energikällor.Omfattande förslag för att pressa ned oljeberoendet lades f. ö. fram redanunder hösten, bl. a. genom propositionen om inrättandet av oljeersättningsfonden.Sammantaget kan förslagen pä energiområdet innebära en kraftig skjuts framåtför det svenska näringslivet, genom den nya teknik och den produktutveckling deöppnar möjligheterna för. har också propositioner presenterats både närdet gäller industripolitiken och i fråga om sysselsättningspolitiken.Regeringen har därutöver en omfattande beredskap inför de svårigheter someventuellt kan vänta på arbetsmarknaden längre fram . Detta är bara ett axplock av åtgärder somriksdagen haft att ta ställning till under det gångna arbetsåret. Det viktiga ärnu att arbetet konsekvent kan drivas vidare med sikte på att återställabalansen i samhällsekonomin och komma till rätta med de stora underskotten. Det innebär att en fortsatt återhållsamhet med deoffentliga utgifterna måste till. Också den kommunala expansionen måste hållasstarkt tillbaka. Det är dock viktigt att detta kan ske genomsamförståndslösningar mellan statsmakterna och kommunerna. Tvångslösningar avtyp skattetak gröper inte bara ur den kon.munala självstyrelsen och ekonomin,utan verkar i praktiken negativt på kommunernas vilja till en verklighushållning med sina resurser. En avgörande faktor är att investeringsbenägenheten hos desvenska företagen kan förbättras. En rad åtgärder har under det senaste åretsatts in för att främja en sådan utveckling. Ytterligare särskilda insatser kanvisa sig nödvändiga. Men det är uppenbart att den fortfarande alltför lågainvesteringsviljan också har vissa generella förklaringar. Lönsamheten inom stora delar av näringslivet har längevarit alltför dålig. Det har försämrat både soliditeten i företagen ochinvesteringsviljan. Ett av de verkligt stora problemen inom industrin undersenare år har varit det minskade intresset för kropps- och industriarbete. Detär, som jag så framhållit från denna talarstol, i grunden enfråga om att förändra värderingen av och attityden till kropps- ochindustriarbete. Här har vi alla ett gemensamt ansvar. Men lika viktigt är att de ungdomar som önskar få ettarbete verkligen kan beredas möjlighet till detta. De s. k. Åmanlagarna harjust i detta avseende fått negativa konsekvenser. Många företag, särskilt blandde mindre, drar sig i det längsta för att anställa ny arbetskraft. Regeringenangav redan i det ekonomiska handlingsprogrammet att en översynmåste göras av Åmanlagarna. Det är då viktigt att säga att skyddet mot obefogaduppsägning skall vara kvar. Men i övrigt måste en anpassning göras sommöjliggör provanställning och anställning av extra arbetskraft vid särskildaarbetstoppar. På så sätt ökar vi möjligheterna för ungdomar att få ett arbetedirekt efter avslutad skolgång. Regeringens ekonomiska politik har till stora delar fåttföras under motstånd från socialdemokraterna. Kritiken från socialdemokraternahar ofta varit starkt motsägelsefull. Man har kritiserat det stora budgetunderskottet,men lagt fram förslag till en politik som i praktiken skulle ökaunderskottet. Behovet av åtstramning i ekonomin förnekades . Så sent somförra våren vägrade socialdemokraterna att ställa sig bakom det sparmål förbudgeten som då uttalade sig för. har en viss attitydförändring skett. Rent allmänt tycks socialdemokraterna nu också ha insettbehovet av åtstramning och återhållsamhet i ekonomin. Man har börjat förberedasig för ett eget krisprogram. Något sådant har alltså inte funnits tidigare.Man har gått ut med rådslagsmaterial till sina. medlemmar för att fråga på vilkaområden dessa är beredda att acceptera inskränkningar. Något samlat krisprogram från socialdemokraterna har vialltså ännu inte sett till. Det mest typiska för den partimotion somsocialdemokraterna nu förelagt när det gäller den ekonomiska politikenär ju också bristen på egna förslag. Man kritiserar den låga investeringsnivånutan att ha konstruktiva alternativ att komma med. Den ekonomiska polinken, m. m. Denekonomiska politiken, m. m. na veta att hotet om en framtida socialisering vialöntagarfonder på ett effektivt sätt motverkar ansträngningarna att förbättrainvesteringsklimatet. Man klagar på att för litet görs åt inflationen och attbudgetunderskottet är för stort. Men man talar inte om på vilket sätt man villminska budgetunderskottet eller på vilket sätt man skulle kunna aktivt påverkainflationstakten så att den minskar. Man accepterar numera också att takten i den kommunalakonsumtionen måste dras ner. Regeringen har angett en volymökning med 1 %.Socialdemokraterna bjuder över och säger . Men det beskedet ger socialdemokraternautan att ange hur mycket man i så fall måste pressa ner den privata eller denstatliga konsumtionen. Om man skall hålla sig inom det utrymme somsamhällsekonomin ger för den totala konsumtionen, så kan man rimligtvis intehöja volymen för t. ex. kommunerna utan att få motsvarande minuseffekter förden privata eller den statliga konsumtionen. Man bortser från att de olika åtgärder regeringen satt inpä investeringssidan kommer att få effekt . Jag tänker bl. a.på frisläpp av investerings- och vinstfonder och på införandet av ett förstärktinvesteringsavdrag. Det står, herr talman, klart efter en genomläsning av densocialdemokratiska partimotionen att initiativet i den ekonomiska politikenligger hos regeringen. Det är denna regeringspolitik vi nu skall fullfölja. Vi har skäl att tro att vi nu befinner oss i den nedredelen av den internationella konjunktursvacka som råder. Vi skall alls ickeunderskatta de mycket allvarliga balansproblem som drabbat den svenska ekonomini likhet med många andra västliga industriländer. Men vi skall heller inteförfalla till obefogad pessimism. har i jämförelse med de flesta andraländer goda förutsättningar . Det finns också ljuspunkter. Visst är arbetslösheten förhög i , men i jämförelse med alla andra industriländer i vår omvärld harvårt land klarat sysselsättningen betydligt bättre än de flesta. Det är ändå enomständighet som borde räknas regeringspolitiken till godo. Vi kan ocksåkonstatera att inflationstakten är på väg nedåt. Jag tycker att man inomnäringslivet kan skönja en viss optimism. Till skillnad harhittills under detta är anmälts en lång rad nyemissioner. Och det är rimligtatt tro att man inte nyemitterar bara föratt stärka den s. k soliditeten.Någonstans i förlängningen av detta skeende finns det skäl att tro att detkommer investeringar som en följd av att företagen bygger upp mera egetkapital. Vi har också kunnat notera ett ökat utländskt intresse för svenskaföretags aktier. Vi har inget skäl att tro att dessa pengar söker sig tillSverige av någon annan anledning än att innehavarna av de pengarna har ettvisst förtroende för det svenska näringslivets konkurrenskraft och förmågainför framtiden. Utvecklingen har också i en rad avseenden varit positivareän vad som framgår av den reviderade finansplanen. Importen har minskat snabbare än vad som stod klart vid utarbetandet avden reviderade finansplanen. Perioden uppvisar i själva verketett överskott i utrikeshandeln på över 1 miljard-det förstaöverskottet vi haft . Omsvängningen jämfört med motsvarande period1980 gäller närmare 4 miljarder. Detta innebär att bytesbalansresultatet för1981 kan bli väsentligt gynnsammare än vad som antogs ännu vid utarbetandet avden reviderade finansplanen. Vi skall naturligtvis akta oss för att slå oss för bröstetinför en sådan positiv utveckling. Delvis har den - jag tänker då påimportutvecklingen - samband med en alltför låg aktivitet i ekonomin. Men enbetydelsefull orsak till den förbättrade handelsbalansen är attoljesparinsatserna nu börjar fä verkan. Förändringen när det gäller importen avråolja och andra oljeprodukter svarar i själva verket ganska väl mot den totalaförbättringen av handelsbalansen om vi jämförmed . En viktig målsättning i den ekonomiska politiken är attdet totala sparandet skall öka. Också här kan vi se positiva resultat av deåtgärder regeringen satte in för att stimulera tillbanksparande, aktiesparande eller risksparande direkt i börsnoterade företag. Avgörande för vårt lands förmåga att ta sig ur krisen äratt slagkraften hos vårt näringsliv kan hållas uppe, att det allmännasamhällsklimatet är sådant att det stimulerar till nytänkande, tillansvarstagande och till vilja att göra framtidssatsningar. Det förutsätter endecentralistisk inriktning av näringspolitiken. Arbetsvillkoren för de mindre företagen måste underlättas,och nyföreta-gandet måste aktivt uppmuntras. Inom de allmänna ramar samhälletdrar upp för näringspolitiken måste de konkreta besluten fattas ute blandmänniskor i produktionen, av företagsledare och av anställda. De problem svenskt näringsliv upplever beror intebara på en besvärlig situation ute i världen. De går långt tillbaka, till denstarkt centralistiska näringspolitik som socialdemokraterna förde under1960-talet och långt in . Det var då man skulle satsa ensidigt på stora enheter, pågeografisk flyttning och på branscher som kortsiktigt bedömdes ha höglönsamhet. Resultatet av den politiken känner vi till. Jag tänker dåinte bara på de sociala konsekvenserna för många människor. Sårbarheten i vårekonomi ökade. Många småföretag slogs ut. Svenska storföretag tvingades gåutomlands för att hitta underleverantörer. Importberoendet ökade år för år. Därför räcker det inte nu för att exportera sig urkrisen. Lika viktigt är det att vi får till stånd en positiv utveckling för denhemmamarknadsindustri som producerar i konkurrens med utlandet och att vi fårtill stånd nyetableringar innebärande att man tar upp tävlan med importen. Detsker bäst genom en satsning på de mindre företagen. En avgörande kursändring när det gällde inställningen tillde mindre och medelstora företagens verksamhet kom först med regeringsskiftet1976. Men det arbetet måste föras vidare. En livaktig småföretagsamhet är den bästa garantin för en trygg Den ekonomiska politiken, m. m. Nr 161 sysselsättning. I landskap somHalland och , med ett stort inslag av , har man klaratsysselsättningen väl också under lågkonjunktu- q j igoj rer. Riskerna har kunnat spridas påmånga företag och många branscher. t. ex. , och med ett mer ensidigt beroende av Den pkonomiska några enstakastorföretag har bilden varit betydligt allvarligare och mörkare. ilitikpn m m viktigt att vi från samhälletssida verkligen satsar på en utveckling av och vårdaross om den väsentliga del av vårt näringsliv som de mindre och medelstoraföretagen utgör. Arbetet på att återställa balansen i samhällsekonominkommer att ta en stor del av i anspråk. Jämfört med den situation,där vi ständigt kunde ta av växande resurser för fortsatta reformer och växandestandard, har vi nu kommit in i en period av stark återhållsamhet i ekonomin. Det känns fortfarande ovant för många. Denna nya situationgör också att de fördelningspolitiska åtgärderna blir viktigare än någonsin.Solidariteten med de svagaste i samhället är en viktig utgångspunkt förmittenregeringens arbete. De mest utsatta grupperna i det svenska samhälletmåste få ett nödvändigt stöd. De politiska partierna här i arbetar från olikaideologiska utgångspunkter. Från mittenregeringens sida är det angeläget atthålla en klar gräns mot en politik i socialistisk riktning. Vi står ocksåfrämmande för den övertro på centralplanering och centralisering somfortfarande i mångt och mycket karakteriserar den socialdemokratiska politiken. Men dessa ideologiska skiljelinjer får inte skymma dengrundläggande värdegemenskap som finns i svensk politik. Det är denvärdegemenskapen och förmågan att samla sig till breda lösningar som mer ännågot annat haft betydelse för uppbyggnaden av den moderna svenskavälfärdsstaten. har svensk politik i hög grad kommit attkännetecknas av hårda motsättningar mellan regering och opposition. Menkonfrontationen får inte göras till självändamål. Det är positivt att det visatsig möjligt att överbrygga motsättningarna i en så stor och viktig fråga somskattepolitiken. Och jag är övertygad om att människor i allmänhet känner starktillfredsställelse med de partier som tagit sitt ansvar och medverkat tillskatteuppgörelsen. Skall vårt lands ekonomiska problem kunna lösas, fordrasen fast och konsekvent ekonomisk politik. Den parlamentariska situation somuppstod i och med att släppte sitt regeringsansvar får inteförhindra fullföljandet av denna politik. Från mittenregeringens sida är viberedda att ta det fulla ansvaret för att genomföra de ekonomiska åtgärder somkommer att visa sig nödvändiga. Men vi är också beredda att under respekt förandras uppfattning söka oss fram till en konstruktiv dialog i stora och viktigapolitiska frågor. Med gemensamma krafter och med ett gemensamtansvarstagande har vi alla möjligheter att föra ur krisen och läggagrunden för en fortsatt positiv välfärdsutveckling i vårt land. Under detta anförande övertog andrevice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. AnL 48 () replik: Statsministern talade sin vana trogen omsamförstånd och samarbete. Ekonomi- och budgetministern utfärdade en särskildinbjudan till oss socialdemokrater , nämligen att stödja detbesparingsprogram som skall skära ned statsutgifterna med 12 miljarder nästabudgetår, från den nivå som anges i långtidsbudgeten. Min fråga är nu till statsministern: Vad är det vi inbjudstill? I varje fall har samarbetssträvanden höger ut medmoderata samlingspartiet redan skurit bort en rad områden från samarbete mednågon annan part. Det militära försvaret får inte röras, arbetsgivaravgifterfår inte höjas, skattesparandet skall fortgå på oförändrade villkor - alltenligt löfte till . Dessutom lovar att sparandet skall ge sin fullaeffekt /83, Det utesluter en rad sparprojekt, t. ex. inomadministrationen, som det tar att genomföra. Vad återstår då? Ja, ett enda område, och det är statensbidrag och stöd till kommuner och medborgare, det som brukar kallas förtransfereringarna. Det skulle vara tacknämligt, när vi nu inviteras tillnågot slags samverkan igen, att få besked åtminstone i allmänna ordalag avstatsministern: Vad är det som ingår i dessa 12 miljarder och vad är det som äruteslutet? Skall de 12 miljarderna läggas på indragningar från kommunerna, ochvad får det för konsekvenser för den kommunala verksamheten och för dekommunala skatterna? Skall besparingarna göras på de statliga utgifterna? Ja,då gäller det alltså folkpensionerna, barnbidragen, studiebidragen,bostadsstödet, livsmedelssubventionerna. Är det detta som är innehållet i detkommande sparpaketet? Är det vad vi inbjuds till att stödja? Jag vill tala om att det krävs ordentliga ingrepp.Barnbidragen kostar 5 miljarder, räntebidragen 7 - det skulle täcka de 12 -och, om vi går till kommunerna, skatteutjämningsbidragen 9 miljarder.Någonstans på den nivån måste man då hamna med ingreppen, om löftet till GöstaBohman skall uppfyllas. Det är alltså viktigt för oss att få veta om regeringenmenar allvar med sin föresats att fortsätta den inriktning avbesparingspolitiken som den har följt eller om det kan spårasnågon liten ansats till förnyelse och frigörelse från moderata samlingspartiet. Den ekonoiniska politiken, m. m.