prot · G409158 · 1980-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1980/81:158 Förhandlingarnaleddes till en början av förste vice talmannen. 1 § Justerades protokollet förden . 2 § Föredrogs men bordlades återkonstitutionsutskottets betänkande 1980/81:28 samt det av m. (m) framställda yrkandet att viss del av lagförslag i detta betänkande skullevila . 3 § Föredrogs men bordlades återKulturutskottets betänkanden /81:32 och 34 betänkande1980/81:31 betänkanden /81:35-37 Näringsutskottetsbetänkanden /81:58, 62, 64 och 65 4§ Arbetsmarknadspolitiken, m. m. Föredrogs arbetsmarknadsutskottets betänkande1980/81:21 om arbetsmarknadspolitiken (prop. 1980/81:100, 1980/81:126, 1980/81:145 och1980/81:150) samt 1980/81:41 om ett tillfälligt stimulansbidrag fillviss yrkesinriktad utbildning i gymnasieskolan m. m. Anf.1 FÖR.STE VICE TALMANNEN: Arbetsmarknadsutskottetsbetänkande 21 och utbildningsutskottets betänkande 41 debatteras i ett sammanhang,och yrkanden beträffande båda dessa betänkanden får framställas under dengemensamma överläggningen. Arbetsmarknadspolitiken,m. A rbetsmarknads-politiken, m. m. 2 (): Det är många vackra ord som de borgerligaföreträdarna har att säga om hur viktig sysselsättningen är för människorna.Det finns i de proposifioner och betänkanden som vi har att behandlaväldigt många påståenden från de borgerliga företrädarna om hur viktig densvenska arbetsmarknadspolitiken är. Det finns också hos de borgerliga företrädarna en vädjanom samförstånd till oss socialdemokrater. De upprepar påståendet att svenskarbetsmarknadspolitik, det är någonting som vi har varit eniga om. Deborgerliga företrädarna i arbetsmarknadsutskottet är därför mycket upprördaöver att vi socialdemokrater i en motion har hävdat att den senastetrepartiregeringen var den första regering som med öppna ögonfört en arbetslöshetsskapande,politik. Låt mig referera en del av det resonemang somfinns i utskottsmajoritetens skrivningar. De borgerliga i utskottet tycker attdet är en fördel om den politiska debatten på ett konstruktivt och öppet sättkan föras kring den viktiga frågan hur vi skall nå det uppsatta målet om fullsysselsättning. De vill inte att vi socialdemokrater skall ifrågasätta derasgoda vilja. "Att i det sammanhanget ifrågasätta de politiska motståndarnasgoda vilja gagnar inte en seriös debatt", säger man i betänkandet. Menefter det kommer också följande meningar: "Det är uppenbart att svårigheterna att föra enpolitik som leder till arbete åt alla ökat med hänsyn tillobalanserna i vår ekonomi. I det läget och då många länder i vår omgivningaccepterar en arbetslöshet som varit otänkbar för sedan är detsärskilt viktigt att vi här i landet håller fast vid vårt gemensamma mål omfull sysselsättning." Javisst, kan man kanske tycka, men hur tror de borgerligaföreträdarna att vi socialdemokrater, som tillhör ett parti som under hela sinlevnad har satt värnandet av sysselsättningen som sin kanske allra främstapolitiska uppgift, stillatigande skulle kunna åse hur vi nu steg för stegavlägsnar oss ifrån det här målet? Målet full sysselsättning har ju i sigsjälvt inte något annat syfte än att vara en riktlinje efter vilken man skalllägga upp politiken. Och när vi nu kan konstatera att den borgerliga politikeninte utformas för att uppfylla det här målet, då får man faktiskt finna sig iatt vi ifrågasätter deras vilja. Borgarna resonerar precis på samma sätt som MargaretThatcher i . Hon vädjar till labour. Hon säger att hon minst lika mycketsom labour eller några fackföreningsföreträdare minsann tycker synd om dearbetslösa, att hon känner med familjerna i de distrikt där arbetslöshetenhärjar som värst precis lika mycket som någon annan. Folk tror henne inte. Och borgarna här i vill ju inte heller gärnakännas vid släktskapet med . Man försöker efter bästa förmågaatt ta avstånd ifrån henne. Men varför skulle vi tro mera på borgarna i änlabour tror på i ? Det är ju faktiskt så att denborgerliga politiken här hemma är på väg att föra oss in i en situationliknande den som man har i . Jag skulle vilja vädja till deborgerliga företrädarna att än en gång fundera över vad det är de själva harskrivit i utskottsmajoritetens betänkande. Det stårså här; "---- då många länder i vår omgivning accepterar en arbetslöshetsom varit otänkbar för sedan ." För sedan fanns det i ingensom kunde föreställa sig att man nu skulle ha mellan 2,5 och 3 miljonerarbetslösa. Vi i har den enorma fördelen att vi kan se vad somhar hänt i andra länder med den typ av ekonomisk politik som de har fört där.Vi har fördelen att inte själva behöva dra de bistra lärdomarna som man hargjort i och på andra håll. Vi kan ändra politiken nu och säga:Stopp! Det här leder inte till något annat än ökad arbetslöshet. Men den politik som den borgerliga regeringen tramparvidare med, det är den som har varit förhärskande ute i de västligaindustriländerna och som har lett till den successivt växande arbetslösheten,som man nu inte längre vet hur man skall hantera. Obalanserna i den svenska ekonomin, som de borgerligahänvisar till, är ju i hög grad ett resultat av deras egen politik. Det sades tidigare att det var i denborgerliga trepartiregeringen som stod i vägen för mittenpartierna när deville föra en framsynt sysselsättningspolitik. Det sades att moderaternastoppade och andra som ville sätta sysselsättningen främst. är ute ur regeringen . Men det finns intenågot tecken på att inflytande över de borgerliga mittenpartiernaskulle ha blivit mindre för det. AMS kan inte få sina pengar för beredskapsarbeten avstatsfinansiella skäl, står det i kompletteringspropositionen. Den var skrivenunder trepartiregeringen. Den var förmodligen dikterad av . Men omdet nu är så att det var och inte en borgerlig treenighet somstyrde den här utvecklingen, varför har de andra partierna inte kastat sigloss ifrån det här? Varför accepterar man ett resonemang och en politik som gårut på att man öppet ser en ökad arbetslöshet i det här landet? Det är nämligenprecis det som vi nu har framför oss. Någon säger kanske: Är inte det här orättvist? Är inteSverige ändå mycket bättre än andra länder? Jo, är bättre än andraländer. Och det är för att vi skall ha en chans att kunna förbli ett land medhög sysselsättning, ett samhälle som motsätter sig arbetslösheten, som vireagerar så här hårt. Vi kan inte vänta på motåtgärderna, om vi skalllyckas hindra arbetslösheten från att växa också i detta land. Och vad är det som händer på den svenska arbetsmarknaden?Om man ser det i ett litet längre perspektiv är det framför allt tre saker somjag tycker oroar väldigt mycket. Den första gäller långtidsarbetslösheten, som under enlång följd av år har ökat. Den andra allvarliga frågan är svårigheterna för dem somär nya på arbetsmarknaden. Det är ungdomarna, de unga pojkarna men i ännu högre Arbetsmarknadspolitiken, m. m. Arbetsmarknads-poUtiken, m. m. gradde unga flickorna, och kvinnorna som drabbas hårdast av arbetslösheten. Det ärgrupper som inte har fått fotfäste på arbetsmarknaden, grupper som kanske inteomedelbart blir lönsamma för arbetsgivarna, grupper som måste få en chans tillutbildning och en chans till yrkeserfarenhet. Dentredje frågan gäller utslagningen av de äldre. Svårigheterna för dem som äräldre och för dem som är handikappade har ökat . Omvi ser till utvecklingen framför oss, kan vi konstatera att det egentligen interåder några meningsskiljaktigheter i fråga om konjunkturbedömningen. Bedömare,vare sig de hör hemma inom , , , ,något av de borgerliga partierna eller socialdemokraterna, har den gemensammauppfattningen att det är risk för att den nedgångsperiod som började förrasommaren och som fortsatte får mycket negativa effekter påsysselsättningen framemot senhösten och . Derelativa arbetslöshetstalen ligger nu på - de låg litet högre undervintern. Men arbetslöshetstalen visar som bekant inte hela sanningen. Inte ensde som är deltidsarbetslösa finns ju med där. Om man gör en omräkning och tarmed i siffrorna för full arbetslöshet alla de människor -och det gäller framförallt kvinnorna - som tvingas till att ta ett kortare deltidsarbete än deegentligen skulle vilja ha, då blir det ytterligare 30 000-40 000heltidsarbetslösa människor i det här landet. Varselom personalinskränkningar ligger nu på en väldigt hög nivå. Permitteringar ochförkortad arbetsvecka likaså. Förut var det vanligt att en stor del av dessavarsel aldrig verkställdes, aldrig blev omsatta i praktiken. Så är det intelängre. blir varslen genomförda, obönhörligt. Ensak som väldigt klart visar vart vi är på väg på den svenska arbetsmarknaden ärutvecklingen när det gäller de lediga platserna. Antalet kvarstående ledigaplatser hade minskat dramatiskt och var ungefär förförra året. De kvarstående lediga platserna inom tillverkningsindustrin harinte varit så få som AMS har statistik för isina månadsredovisningar. Detfinns alltså väldigt goda skäl att nu förbereda sig för ökade insatser inomarbetsmarknadspolifiken. Men arbetsmarknadspolitiken är ju egentligen bara endel av sysselsättningspolitiken. Den är ett komplement till den ekonomiskapolitiken för att klara sysselsättningen. Vårkritik av de borgerliga regeringarna har under gått ut på att sökaförhindra att man raserar den tidigare så stabila svenska ekonomin. Vi harkritiserat de borgerliga regeringarna för att de har fört en omvändkonjunkturpolitik, för att de i ingångsskedena till en lågkonjunktur, precissom t. ex. vid det urtima , har stramat åt ekonomin på ettsätt som alla vet leder till ökad arbetslöshet. Arbetsmarknadspolitikenär ju egentligen ingenting annat än den sista utposten i försvaret försysselsättningen. Vi socialdemokrater hade naturligtvis önskat att regeringensatt in andra åtgärder, åtgärder som hade fått den svenska ekonomin på fötter,åtgärder som hade inneburit att vi inte behövt se det svenska bostadsbyggandetförfalla som det nu har gjort. krävt åtgärder som hade betytt ökadeindustriinvesteringar. Men kom aldrig de åtgärderna. Och för att räddasysselsättningen, för att hindra människorna att bli öppet arbetslösa, ja, dååterstår arbetsmarknadspolitiken och då måste vi vara beredda att satsa på den,även om vi vet att det innebär stora påfrestningar och att det i längdennaturligtvis inte är en hållbar lösning för att klara de grundläggandesysselsättningspolitiska problemen. Men även på den här punkten, den sista utposten för atthävda sysselsättningen, sviktar alltså regeringen . Och det är en regeringsom har förklarat att den ville satsa mer på arbetsmarknadspolitikenän t. o. m. socialdemokraterna och som också satsade väldigt mycket under densista konjunkturnedgången . Men är det stopp. Avstatsfinansiella skäl kan inte få de pengar förberedskapsarbeten som man från AMS själv betraktar som oundgängligen nödvändigaför att kunna hålla arbetslösheten någorlunda undan. Och visst är det mycket pengar det handlar om. Men AMSmåste ändå få de här pengarna, . Det kan ge ungefär 30 000människor ytterligare arbete i produktivt jobb i slutet av dethär året och , då annars rekordhög arbetslöshet hotar i vårtland. Men även beredskapsarbeten och andraarbetsmarknadspolitiska insatser måste naturligtvis planeras. Det går inte attvänta med att ta fram de här pengarna, för då kommer man inteatt kunna hindra att arbetslösheten stiger mot slutet av detta år, och stigermycket kraftigt. Jag tycker det är dags för mittenpartierna attmåla sig ur det moderata järngreppet. Det märks också väldigt tydligt, eller kommer att märkas,i dagens debatt att är mycket intresserade avarbetsmarknadspolitiken - det är många som har anmält sig på talarlistan - ochdet är självklart att de är det, därför att arbetsm.arknadspolitiken kostarmycket pengar, men också därför att arbetsmarknadspolitiken ju innebär ettintrång i marknadsmekanismerna. Den innebär att arbetsgivarna inte får görariktigt som de själva vill. Företrädare för det moderata samlingspartiet iarbetsmarknadsutskottet har i sina motioner förslag som visar att de villavrusta den svenska arbetsmarknadspolitiken. är en avde punkter som man vill ha. På den punkten har de andra borgerliga partierna reagerat,och reagerat skarpt. Men på övriga punkter faller man för de förrädiskamoderata tongångarna om decentralism. Tänk att det skall vara så lätt för att få medsig -ett parti som ändå har framställt sig somsmåfolkets försvarare, som har varit med om att tidigare ta ställning emothögerkrafterna, för en politik tillsammans med arbetarrörelsen, som har letttill arbete åt människorna. Tänk att det skall vara så lätt för ett sådant parti attgå på den djupt konservativa politiken bara därför att flaggar medtal om decentralism. Jag skulle vilja vädja till centerpartisterna att öppnaögonen, att genomskåda vad egentligen vill. Det handlar här, precissom Arbetsmarknadspolitiken, m. m. Arbetsmarknadspolitiken, m. m. på så många andra punkter, om att staten inte skall läggasig i. Småskalighet och decentralisering, det passar i moderaternasdrömsamhälle för de offentliga institutionerna, det passar för de fackligaföreningarna men inte för den privata företagsamheten. Jag tycker att det ärdags att centerpartisterna tar fram den svenska historieboken och ser hur detsvenska samhället har vuxit fram, ser hur koncentrationstendenserna alltid harpåbörjats bland de intressen som står närmast. Öppna ögonen och tropå de moderata lockropen först när de i praktiken har visat att de vill börjasin småskalighet i den delen av det svenska samhället! Lär också av vad som har hänt i !Visserligen drabbas de stora företagen av den ekonomiska politiken, men det ärändå bland de små företagen som härjningarna av den konservativa brittiskapolitiken framför allt pågår. Det är där de många stora nedläggningarnaförekommer. Och se hur det är här hemma! Hur många småföretag är detinte som bistert har fått känna på den ekonomiska politiken! Hur många är detinte av oss själva som kan peka på småföretag som håller på att gå på knä -eller som redan har gjort det därför att de inte kunde bära den räntehöjningsom kom i början på det här året och som egentligen inte orsakades av någontingannat än av att trepartiregeringen dåligt förmådde hantera sinaarbetsuppgifter! Vad är det som händer med människor och samhällen därarbetslösheten breder ut sig? Det är många som har förvånats över att desociala utbrotten inte har blivit större i de västliga länder som under desenaste åren successivt har sett arbetslöshetsköerna växa. Men det är ju så att arbetslösheten skapar ganska fårevolutionärer men väldigt många passiva människor och väldigt många människorsom bryts ner. Vi kan i länder som se hur de personligaproblemen ökar, liksom självmorden, morden och andra brott, hur sjukdomar somhjärtinfarkter och magsår ökar och hur alkoholismen breder ut sig.Personligheten förändras efter en längre tids arbetslöshet. Och vi behöver integå till för att se detta. Vi kan se det här hemma i . Vihar alltid kunnat se det bland arbetslösa människor. Bland många av de äldresom nu slås ut från arbetsplatserna kan man tydligt märka hur förödandearbetslösheten är för personligheten. De människor i som närmarsig pensionsåldern är vana vid att leva i ett hårt samhälle sedan barndomen,ett samhälle som krävde arbetsinsatser från morgon till kväll. De människornahar ofta också den puritanska inställningen att man skall gå till jobbet ävenom man egentligen är sjuk. att man alltid skall ställa upp. Det finns i många exempel på kvinnor och män somhar slitit hårt i det svenska arbetslivet men som efter några månaders arbetslöshetplötsligt stämplas som arbetsovilliga, som arbetsskygga individer. Hur kan det bli så med människor som underårtionden har gått till jobbet? De har förmodligen haft de hårdastejobben, de lägsta lönerna och de sämsta arbetsmiljöerna. Arbetslöshetenförändrar människornas personlighet. Och det är inte de arbetslösa som viskall attackera för det, utan det är arbetslösheten. Bland ungdomarna kan man anta att det är risk för att den här personlighetsförändringen går ännu snabbare än bland deäldre. Det är inte de ungdomar som går och driver på stan och som kanske liggeroch drar sig till klockan ett och går ner tillarbetsförmedlingen som vi skall anklaga för detta, eftersom vad de ungdomarna isjälva verket vill är att precis som alla andra få gå till ett"kneg". Och det är vår uppgift i det här huset att se till att de fårgöra det. Det är många reservationer som vi socialdemokraterhar fogat till det här betänkandet. Vad jag nu har sagt berör främstreservationerna 1, 2, 3, 5 och 20, och dem vill jag yrka bifall till, liksomtill alla de andra reservationer som mina partivänner från utskottsgruppensenare kommer att ta upp - de som rör ungdomsarbetslösheten, de handikappade,fackets inflytande över de statliga bidragen, arbetslöshetsersättningen,tekostödet och mycket annat. , fru talman! I det här betänkandet behandlas defyra propositioner om arbetsmarknadspolitiken som har lagtfram under det här året. Det är bl. a. budgetpropositionen och detär den s. k. stora propositionen om riktlinjer för arbetsmarknadspolitikenunder . Dagen och tidpunkten för den här debatten bestämdes för längesedan, men ministern är inte här . Folkpartiledningen anklagas, har jag läst i tidningar, avde egna för att vara maktfullkomlig, för att vara sig själv nog och för attinte lyssna på människorna och medborgarna. Inte tidigare under dethär året har arbetsmarknadsutskottet besvärat statsrådet med endiskussion här i kammaren. Alla hans förslag är samlade till . Men detfinns tydligen viktigare uppgifter för statsrådet än att vara här ochlyssna till vad man säger i parlamentet. Det tycks, fru talman, som om deklagande folkpartisterna har fog för sin kritik. Arbetsmarknadspolitiken, m. m. Anf.3 (vpk): Arbetslösheten kommer att öka de närmasteåren. Arbetslöshetsnivån är högre än föregående år. Varslen om permitteringaroch uppsägningar har ökat och förväntas stiga kraftigt. Ungdomsgrupperna kommeratt drabbas särskilt hårt. Nyfillträdande på arbetsmarknaden har en mycketsvår, för att inte säga omöjlig situation. Kommunernas åtstramning kommer attdrabba ungdomen mycket hårt. En ökning av arbetslösheten med flera tusen -kanske 70 000 ä 80 000 - är inte någonting orealistiskt. Det är kapitalismen som är orsaken fill detta.Kapitalismens kris över hela världen hotar sysselsättningen och minskar vårindustriproduktion. Det är främst tre förhållanden som hotarindustrisysselsättningen. Det är utflyttningen av företag till andra marknader,som ger högre profit. Kapitalexporten är där en del. Utflyttning av forskningoch utveckling från minskar industriutvecklingen i landet. En stor delav den svenska handeln sker inom de multinationella företagens ramar medförskjutning mot andra marknader, vilket också skapar svåra konsekvenser försyssel-sättnineen i vårt land. Arbetsmarknadspolitiken, m. m. Regeringen och storfinansen satsarhelt på exportinriktad produktion, och det ger ju inte fler industrijobb i vårtland. skär man ner den offentliga sektorn. Storasysselsättningssvårigheter blir följden, i första hand för ungdom och kvinnor.Detta sker som strukturomvandlingen fortsätter inom våra basnäringar. Mot bakgrund av den här utvecklingen ger regeringensförslag om inriktningen av arbetsmarknadspolitiken ingenting annat än ökadarbetslöshet och nya flyttlass. Huvudpunkterna i regeringens proposition är för det förstaatt arbetskraften skall anpassas efter de jobb som kapitalet ställer tillförfogande och för det andra att ansvaret för anpassningen skall skötas avarbetsgivarna och den enskilde arbetssökanden. Samhället får som följd däravett mindre ansvar. Eftersom vi av erfarenhet vet att arbetsgivarnas ansvarenbart omfattar vinsten, kommer den enskilde arbetssökanden i huvudsak att fåstå för anpassningen. Denna inriktning är en parallell till Åslingdoktrinen.Arbetsmarknadsminister har , menar vi, formulerat sin egen doktrin:minskat ansvar och "sköt dig själv! Detta är ingen vantolkning av propositionen, såsomutskottet tycks mena. Regeringens politik kommer att öka arbetslösheten. Detkan ingen bestrida, och det har också framhållit.Anpassningen till de jobb som ställs fill förfogande blir följakfligen attflytta. Regeringens riktlinjer är otillräckliga och leder till arbetslöshet ochflyttlass. Landets ekonomiska politik och ekonomiska system bestämmersysselsättningen. Regeringens ekonomiska mål är full sysselsättning, ekonomisktillväxt, prisstabilitet, balans i utbytet med utlandet och en jämn fördelningav välfärden. Detta är vackra ord, som i praktiken inte äger någon giltighet. Tillväxten skall ske med en våldsam exportinriktning.Priser och utbytet med utlandet kommer att snedvrida vår handel. Det kommerockså att medföra ökade priser. Exportinriktningen får negativa följder medännu större utlandsberoende. Åtgärderna är inte anpassade till de verkligabehov som vi har i vårt land. En jämnare fördelning av välfärden har inte uppnåtts.Snarare är det tvärtom så att klyftorna har ökat. Regeringens förslag tillarbetsmarknadspolitik är underordnade kapitalismens utveckling. En ohämmadexportinriktning med svångremmar på den offentliga sektorn löser inte Sverigesproblem. problem är att kapitalismen befinner sig i kris. För attSverige skall kunna komma ur krisen måste kraftiga ingrepp göras mot denkapitalistiska lönsamhetsinriktningen och dess anarkistiska produktionssätt. Vpk har iflera motioner till årets krävt sådana åtgärder. Vi har sammanfattat principerna för den nödvändiga kampenmot arbetslösheten enligt följande: Snabbt utarbetande av ett program för 100 000 nyasamhällsnyttiga arbeten av . Däri ingår bostadsbyggandeoch en planmässig utveckling av den offentliga sektorns samhällsservice. Ett statligtindustriprogram för 100 000 nya industriarbeten . Kreditväsendetunder samhällets ledning och kontroll. Nationalisering av de privatastorbankerna och kreditinstituten. Uppbyggnad avsamhällsägda fonder under de arbetandes kontroll. Stopp förkapitalflykt och industriutflyttning. Förkortning avarbetsdagen påbörjas med målet att nå fram till sextimmarsdagen. Fackligvetorätt mot avskedanden och permitteringar. Ökning av AMSresurser. Ny inriktning på utbildningen, som syftar till att motverka regionalobalans. Utifrån de här angivna principerna skall enligt vår meningarbetsmarknadspolitiken utformas. Därför måste kapitalismens profitsystemangripas. Kravet på full sysselsättning kan bara bli verklighet med en planeradindustri-och sysselsättningspolitik i enlighet med de riktlinjer som vi harföreslagit. Kampen för full sysselsättning är en kamp för rätten till arbete åtalla, oavsett handikapp, ålder, kön eller utbildning. Arbetsmarknadspolitikensriktlinjer skall utgå från kravet på full sysselsättning. Ett meningsfulltarbete är en viktig utgångspunkt. Men det kräver i sin tur att utbildningen harett meningsfullt innehåll och att arbetsmiljöerna i både fysisk och psykiskmening utformas så, att människor inte slås ut från arbetslivet. Utskottet avstyrker vpk-förslagen beträffande dessariktlinjer. Några krav skall inte ställas på produktionslivet. Samhället skallbara understödja dess inriktning och stimulera genom penningbidrag, flyttningsbidrag,stöd till nyanställningar, omställningsbidrag m. m. Regeringen underkastar sig slaviskt marknadsekonomin. Mansäger ibland från regeringshåll att marknadsekonomin inte är felfri, att denhar sina brister. Dessa brister skall man emellertid eliminera genom att göramarknadsekonomin socialt acceptabel. Men de allt större kraven och krisen inomkapitalismen samt kraven på högre profiter gör det än mer omöjligt att görakapitalismen socialt acceptabel. Finns det något kapitalistiskt land somlyckats med detta? Svaret är nej. Titta bara på , där det finnsett tjugofemtal miljoner arbetslösa! Utifrån detta mister inte bara de borgerligas utan ävensocialdemokraternas polityr sin glans när det gäller arbetsmarknadspolitiken.Flera riktiga åtgärder föreslås av socialdemokraterna, vilka vi kommer attrösta för, men de fördunklas av den huvudinriktning som kommer fram i dennäringspolitiska rapporten från .