prot · G409117 · 1980-12-31 00:00:00 — Jag är ledsen om jag använde fel uttryck närjag sade prostitutionsutredningens betänkande. Jag är medveten om att det är enrapport som har lagts fram. Det skall alltså komma ett betänkande, som skallremissbehandlas. Det innebär att det kommer att ta rätt innan någothänder på området, och det beklagar jag djupt. Som flera andra talareframhållit, är det faktiskt rätt brådskande. Men den viktigaste frågan i sammanhanget fick jagfortfarande inte något svar på. Vi vet att det inom regeringen åtminstone harfunnits skilda uppfattningar i frågan: Kommer lagförslaget att gå ut på att manskall kunna stänga sexklubbarna? 96 () replik: Jag kan naturligtvis inte svara på vad IngerLindquists förslag kommer att innebära, och jag kan inte svara på vadremissinstanserna kommer att säga. Jag kan inte heller säga vad det kommer attleda till för regeringsförslag. Därför tycker jag att den här debatten är litetkonstig. Innan vi har fått den utredning somriksdagen själv har beställt, kan vi väl inte springa före och säga exakt hurvi skall ha det, vilket tydligen vill göra. När vi själva harbeställt en utredning - och den kommer ändå förvånansvärt snabbt med hänsyntill att det är ett besvärligt område att utreda - får vi väl ge oss till tåls.Det är det minsta krav man kan ställa på respekt för arbetsformer. 97EVA (): Inom prostitutionsutredningen har manutarbetat en rapport, och i den påpekas att den offentliga pornografiskaföreställningen och de s. k. sexklubbarna är nya företeelser i det svenskasamhället, om man ser dem i ett 1900-talshistoriskt perspektiv; de harförekommit bara ett drygt årtionde. När 1971 upphävde bestämmelser omstraff för tukt- och sedlighetssårande handling ökade antalet sexklubbarväldigt snabbt. kan man väl säga att antalet återigen har minskat, inteminst efter det arbete som har utförts i och som har berörts härtidigare. Men erfarenheterna under de år sexklubbarna har funnits har visat hurverksamheten ända från början har varit förknippad med oegentligheter och brottav olika slag. regler med bl. a. tillståndsförfarande har inteinneburit några större förbättringar i det avseendet. Enligt min mening finns det ingen rimlig anledning attbibehålla den verksamhet som sexklubbarna bedriver. Den offentligapornografiska föreställning som där erbjuds är en del av komplexetherrtidningar, pornografiska filmer, sexklubbar och prostitution, som alla isig rymmer synen på kvinnan som ettting, en vara man kan köpa. Det strider mot allt det som vi arbetar för när detgäller jämställdhet. Till det kommer förekomsten av Organiserad brottslighet,som är oerhört svår att komma åt, vilket också har nämnt tidigare.Det är alltså dags att stänga sexklubbarna. Denhär frågan har diskuterats i . 1976 behandlades den, ochmed anledning av den behandlingen i utskott och kammare fickprostitutionsutredningen ett uppdrag att försöka plocka fram åtgärder för attkomma till rätta med avarter av sexklubbsverksamheten. Att man skulle stängasexklubbarna var alltså inte utgångspunkten. har vi 1981. Det tar fakfiskt ; det tyckerjag att man kan hålla med om. Vi har alltså fått den härrapporten, och väntar vi på förslag till åtgärder. BonnieBernström sade att vi inte löser problemen, om vi nu röstar på motionerna. Nej,det är sant, men vi markerar en ståndpunkt. var väldigt osäker ochmenade att man inte kunde ta ställning , eftersom man inte vet hur hårdskärpningen av denna lagstiftning bör vara. I utskottets betänkande framhållerman också att "det är angeläget att förslag till den lagstiftning som kanföranledas av prostitutionsutredningens arbete i detta hänseende föreläggsriksdagen möjHgt". Här svävar man litet grand på målet, och därförvill jag yrka bifall till min motion. 98 (): Jag begärde ordet med anledning av att här sade att om manröstar på motionerna markerar man en ståndpunkt. Det är väl ofta så, att vi iriksdagen försöker markera en åsikt genom att på olika sätt delta i debatterna.Men här gäller det också att få fram ett lagförslag, som polis och andra kanarbeta efter, och det kan vi inte få genom att rösta på motionerna här ikammaren , utan den saken måste ha sin sedvanliga gång i regeringsarbetet. Det tarinte om man röstar pä motionerna än om man röstar på utskottets förslag, och därför yrkar jagfortfarande bifall till utskottets hemställan. Anf.99 (); Nej, men med tanke på det lagförslag som skall komma är det bra att vimarkerar var vi står och vad vi vill att lagförslaget skall innehålla. Utskottets hemställan bifölls med 250 röster mot 38för motionerna 367 av m. fl., 403 av , 1187 av LarsWerner m. fl. samt 1567 av och . 1980/81:28 om anslag tilldomstolsväsendet m. m. 1980/81:100) Åtalsreglernavid kvinnomisshandel m. m. 3 § Åtalsreglerna vidkvinnomisshandel m. m. Föredrogs justitieutskottets betänkande 1980/81:29om åtalsreglerna vid kvinnomisshandel m. m. Anf.100 (): betänkande 29 är rubricerat "åtalsregler vidkvinnomisshandel m. m.". Detta betänkande behandlar fyra motioner, varavtre handlar om åtalsreglerna. får alltså anses avse denmotion som och jag väckt och där vi föreslår möjlighet tillrättegångsbiträde för misshandlade kvinnor. Attmisshandlade kvinnor behöver många former av stöd torde vara ställt utom allttvivel, och det har ju också påpekats här i kammaren sedankvinnomisshandelns omfattning och allvar avslöjats . Förden som till äventyrs fortfarande tvivlar på att detta är ett stort problem,räcker det faktiskt med att titta på de siffror som redovisas i betänkandet pås. har genom en undersökning av våldsbrotten kommitfram till att inte av dessa brott kan rubriceras somhustrumisshandel eller kvinnomisshandel. Nämnas kan dessutom att i sammaundersökning av våldsbrotten kunde hänföras till det s. k. gatuvåldet, enbetydligt mera uppmärksammad form av våldsbrott. Men som kvinna löper manalltså betydligt mindre risk att bli utsatt för gatuvåld än för misshandel inomhemmets väggar. Det är också väl känt att förhållandevis få kvinnomisshandelsfallleder till åtal och påföljd för gärningsmannen. Kvinnorbehöver alltså mycket stöd i en sådan här situation. har ju också,som mycket riktigt påpekas i utskottsbetänkandet, beslutat att begära enöversyn av behovet av akuta hjälpinsatser för misshandlade kvinnor. Detriksdagsbeslutet var vi mycket nöjda med, eftersom vi i hög grad var inblandadeäven i det motionsskrivande som föregick detta riksdagsbeslut. Det handladedock i första hand om ett socialt stöd till kvinnorna. I den nu aktuellamotionen har vi funnit anledning att uppmärksamma dst juridiska stöd som kanbehöva förstärkas för att kvinnor skall klara att fullfölja en polisanmälan ochen rättegång. Det kan ofta bli en mycket påfrestande process för kvinnorna,därför att mannens försvarare utifrån sina utgångspunkter söker förringa våldeteller försöker minska tilltron till kvinnornas uppgifter. Vi tycker därför attdet inom den allmänna rättshjälpens ram bör vara möjligt att förordna vad vihar kallat ett "rättegångsbiträde", som kan medverka både vidförundersökning och vid rättegång. Detär bara att beklaga att BRÅ:s rapport om kvinnomisshandel inte blivit klarännu. I socialutskottets betänkande 1980/81:8 förra åretförutskickades att den skulle bH klar . Jag hoppas att denkommer snart, för jag tror nämligen att den ger belägg för att de krav som virest i motionen är berättigade. Justitieutskottethänvisar nu dels till den översyn som övervägs inom , delstill sexualbrottskommitténs tilläggsdirektiv. Den förstnämnda tycker jag intealls är relevant i det här sammanhanget - den avser ju, som jag sade tidigare,insatser av en helt annan typ. Vad vi alltså kan hoppas på är sexualbrottsutredningen.I tilläggsdirektiven står det dels att man skall överväga ändrade åtalsregler-och jag håller gärna med de övriga motionärerna som anser att dettautredningsuppdrag brådskar-, dels att man skall se över förhörsmetodiken ochöverväga hur fasta och ändamålsenliga rutiner skall åstadkommas i det juridiskaförfarandet. Det är i avvaktan på ändrade åtalsregler, tror vi, somrättegångsbiträden skulle göra mest nytta. Man kan förmoda att det äråtalsreglerna som sexualbrottsutredningen tar itu med först. Det är svårt attsäga vilket som brådskar mest - allt brådskar faktiskt när det gäller åtgärdermot kvinnomisshandel. Vihar i vår motion om rättegångsbiträden velat ge ett konkret förslag.Tilläggsdirektiven till sexualbrottsutredningen är mycket allmänt hållna, ochjag kan därför inte utan vidare hålla med justitieutskottet när man ibetänkandet säger att motionsspörsmålet sålunda redan är aktualiserat. Jag har ändå inte för avsikt att mot ett enigt utskott yrka bifall tillmotionen. Jag vill i stället ta fasta på en annan sak som sägs iutskottsbetänkandet; "mening är det uppenbart att det för de kvinnor som bHrmisshandlade föreligger behov av hjälp och stöd från samhällets sida också påandra sätt än som är möjligt inom ramen för ochrättshjälpslagens regler." Jagvill gärna tolka den skrivningen så att justitieutskottet är berett att vidgaäven möjligheten till juridiskt stöd om man i det fortsatta utredningsarbetetfår belägg för att detta är ett behov. Jag skulle vara tacksam om utskottetstalesman här i kammaren ville bekräfta att den tolkningen är riktig. Ett sådantuttalande från justitieutskottet skulle nämligen vara ett starkt stöd för osssom har för avsikt att även i fortsättningen noga följa denna fråga. Åtalsreglernavid kvinnomisshandel m. m. I detta anförandeinstämde (). 101 (): Bakgrunden till vår motion är de fruktansvärda siffror som redovisasnär det gäller omfattningen av den kvinnomisshandel som pågår i vårt land. Detär skrämmande att ungefär 800 kvinnor misshandlas i . Varje årförekommer det 200 000-300 000 misshandelsfall. Det är naturligtvis tecken påen psykisk ohälsa som drabbar inte bara den som blir slagen utan även den somslår och eventuella barn i familjen. Mannensom misshandlar, vem är han? En förlorare beroende av sin hustru som om honvore hans mamma, rädd att bli övergiven, sårbar i sin manliga värdighet. Det ärbilden som växer fram ur undersökningar som har gjorts. ,psykiater, ser i misshandlaren det övergivna barnet som alltför hårt har bititihop om sin ilska och förtvivlan och som kanske inför Åtalsreglerna vid kvinnomisshandel m. m. hotet attförlora sin fru tappar kontrollen över sig själv. Mannen behöver också hjälpatt komma till rätta med sig själv. Barnen i hem där mamman misshandlas far också illa.Undersökningar i har visat att av barnen i sådan miljö hade kroniskadepressioner. Det är viktigt att misshandeln uppmärksammas och attfamiljerna får hjälp att reda upp sin situation. , ordförande i Internationella föreningenför invandrarkvinnor, har påpekat att invandrarkvinnorna är starktöverrepresenterade när det gäller misshandel i . Hon protesterar mot accepterar detta förhållande, såsom sker bland sociala myndigheter ochpolis. Man accepterar det med motiveringen att det hör till invandrarnaskultur. Det är inte kultur utan kvinnoförakt. Mot den bakgrunden är det viktigt att vi får en ändring avreglerna i 3 kap. 11 § så, att åtal kan väckas även om kvinnaninte anmäler misshandeln eller tar tillbaka sin anmälan. I och för sig borde man, enligt min mening, kunna åtalaredan nu. För att kunna väcka åtal för annan misshandel än sådan som är grovoch sådan som har skett på allmän plats krävs att åtalet är påkallat frånallmän synpunkt eller att målsäganden angivit brottet till åtal. I "allmänsynpunkt" borde det väl i vårt land ändå ligga att man inte accepterar attvare sig män eller kvinnor misshandlas på allmän plats eller i hemmet. Men detär kanske någon speciell juridisk tolkning som man inte förstår - ja, BjörnKörlof nickar. Utskottet ställer sig förstående till att åtalsreglernabör ändras med hänsyn till svårigheterna för kvinnan att anmäla en person somhon är känslomässigt bunden till. Det finns kanske en liten restriktion, ochhär citerar jag några rader på s. 5: "Vad som har sagts sammanställtmed intresset av att allt våld förhindras i största möjliga utsträckning talarenligt utskottets mening för att införa åtalsregler som inte på samma sätt somnu begränsar möjligheterna att använda straffbestämmelserna på området. Det ärdärför enligt utskottets mening angeläget att de aktuella åtalsreglerna sesöver." Man kan koppla "att införa åtalsregler som inte på samma sättsom nu begränsar möjligheterna att använda straffbestämmelserna påområdet" till de direkfiv som citeras av utskottet på s. 3. Där står detbl. a. följande: "Tänkbart är sålunda att behålla en prövning av om åtalär påkallat från allmän synpunkt för vissa grupper av lindriga misshandelsbrottpå enskilt område. Även andra lösningar kan komma i fråga." Jag undrar omutskottet har diskuterat det här. Vad ligger bakom? Finns det någon restriktionbakom dessa ord, så att möjligheterna begränsas på samma sätt som ? Finns detnågot tillfälle då ni kan tänka er att det ändå skall vara omöjligt att åtalamisshandel? Jag vill mycket gärna ha klarhet på den punkten. Jag vill frågaBjörn Köriof: Betyder det som ni skriver i betänkandet att ni verkligen anseratt åtalsreglerna bör ändras så, att åtal skall väckas, om misshandel äger rumäven på enskilt område? Jag är tacksam för ett förtydligande på den punkten. F.ö. yrkar jag bifall fill utskottets hemställan. 102BJÖRN KÖRLOF (m): Det råder inget tvivel om att den omfattandekvinnomisshandeln i vårt land måste stävjas, bl. a. med kriminalpolitiskamedel. Men jag tror inte att någon är övertygad om att man kan stoppa den härtysta och dolda kvinnomisshandeln enbart genom att man ändrar på åtalsreglerna.Jag skall inte gå in i en debatt med om alla de här stora och svårafrågorna om mans- och kvinnoroller, alkoholproblem och familjesituationer m.m.,som ändå är kärnan i detta chockerande och stora mänskliga problem. Jag har sagt att det är ett omfattande problem, trots attden totala omfattningen ändå är okänd och trots att mörkertalen är mörkare änvanligt. Det underlag som vi nu har säger ändå tillräckligt om det lidande ochden ångest som så många kvinnor är utsatta för. Det kriminalpolifiska medel somfrämst diskuteras i detta betänkande är då möjHgheten att låta misshandelnomfattas av en ovillkorlig åtalsplikt, varvid kravet på angivelse frånmålsäganden vid misshandel som inte är grov och som inte har skett på allmänplats tas bort. Man bör kanske säga att de nuvarande reglerna en gång hartillkommit för att bl. a. söka skydda just kvinnan. Ett ovillkorligt åtalansågs då inte sällan kunna leda till att äktenskapet spolierades eller atthustruns situation blev ännu värre. Uppenbarligen har enförskjutning av uppfattningarna ägt rum. Utskottet skriver nu: "Medhänsyn till den utsatta situation som de kvinnor som misshandlats ofta befinnersig i kan det också enligt utskottets mening göras gällande", och jagdelar den uppfattningen, "att man genom att lägga avgörandet i åtalsfråganpå kvinnan försätter henne i en orimligt svår valsituation. "Den fördel man en gång ville ge henne med de här reglerna har kanske i självaverket visat sig vara en ytterligare belastning. Vi väntar också i detta ärende ett betänkandeunder . behandlar den här åtalsfråganmed förtur. Såväl motion 1980/81:516 av m. fl. och motion1980/81:1572 av som motion 1980/81:1578 av m. fl.får väl på det här viset anses vara tillgodosedda. Vad gäller rättegångsbiträde och hjälp och stöd åtmisshandlade kvinnor, så arbetar sexualbrottskommittén också med dessa frågor.Vidare har 1980 begärt ytterligare utredning beträffande hjälp ochstöd åt dem som utsätts för misshandel. Jag vill passa på att försöka svara påMaj-Lis Lööws undran om sexualbrottskommitténs direktiv verkligen omfattar detförslag som hon har väckt. Utskottet skriver klart att det utredningsarbete somsexualbrottskommittén bedriver är av betydelse i det sammanhang som Maj-LisLööw har tagit upp. När vi skriver att motionsspörsmålet är aktualiserat, medhänvisning till bl. a. sexualbrottskommitténs arbete, så menar jag för min delatt det måste innebära att just den fråga som har aktualiseratligger inom den ramen. Under alla förhållanden gör den väl uppenbarligen detefter den här debatten. Den frågasom ställde till mig är däremot betydligt svårare att Atalsreglerna vid kvinnomisshandel m. m. Åtalsreglernavid kvinnomisshandel m. m. Det finns intenågon klar gränsdragning mellan misshandel, ringa misshandel och grovmisshandel. Mycket beror på hur situationen har utvecklats, vilket våld som haranvänts osv. Man kan väl åtminstone försiktigtvis ställa sig frågan om detomvända förhållandet, nämligen att kvinnan ger sin man en örfil av intesärskilt stark karaktär, skall leda till åtal, eller om man kantänka sig att andra former av resonemang kan föras. Jag har därmed inte sagtatt den tolkningen skall läggas in i detta sammanhang, och jag menar inteheller att någon restriktion skall läggas på åtalsplikten när det gällerkvinnomisshandel. Men jag anser att vi ändå måste se om det finns vissasituationer där den typen av resonemang måste föras. Med detta vill jag yrkabifall till jusfitieutskottets hemställan. 103 ()replik; Jag tycker detta är litet svävande. Om jag går ut på gatan och misshandlaren människa, då kan alltså åklagare och annan person - polis eller vem det nuär - väcka åtal. Men om jag misshandlar en människa inomhus, skall det inte gå- såvida det inte är grov misshandel. Det är ganska konstigt. Det där med örfilvet jag inte precis om man kan ta med i detta resonemang. Jagförstår att det är mycket svåra avgränsningar, men det borde ändå vara heltklart att man inte heller inom fyra väggar skall få hålla på och slå varandra. Anf.104 () replik: I fråga om det sista som nu sade delar jag helt och hållethennes uppfattning. Vi är alla överens om detta. Men vi har intemisshandelsrubriceringar som bara gäller kvinnor eller som bara gäller män.Misshandelsbrottet omfattar trots allt båda parter. Vi kan inte konstruera enbrottsbeskrivning som bara gäller den ena parten i förhållande fill den andra,utan den måste gälla generellt. Motden bakgrunden tror jag inte att reglerna skall behöva leda fill någrabekymmer. Men vi är helt överens om att det här gäller ett kriminalpolitisktmedel som måste användas för att stävja kvinnomisshandel. Den stora betydelsenHgger i att kvinnan inte behöver känna sig hotad. Det står i rättegångsbalkenatt det under alla förhållanden kommer att bli åtal om kvinnan är hotad. Då vetmannen om det. Kvinnan kommer alltså inte att bli utsatt för hot om att dratillbaka en angivelse. Det innebär ett stort framsteg enligt mitt sätt att se. Anf.105 () rephk; Jag vill bara tacka för det förtydligandet. 106 (): ägde en intensiv debatt rum här i kammaren med anledning aven interpeilation av folkpartisten om kvinnomisshandel. Som ettresultat av den debatten gav justitieminister tilläggsdirektivtill sexualbrottskommittén. Kommittén skulle enligt dessa ge förslag tilländring av åtalsreglerna så att kvinnomisshandel skulle komma att falla underallmänt åtal, vilket gäller för all annan misshandel. Kvinnomisshandelhar historiskt sett betraktats som en privatsak. Ändrade åtalsregler har avmånga ansetts som ett integritetskränkande eller ett hot mot äktenskapet. Denmotiveringen för att inte låta kvinnomisshandel falla under allmänt åtalanfördes också 1971. På liknande sätt uttrycktes detta i den gamlanykterhetsvärdsstadgan: Om alkoholist slår annan än hustru bör han omhändertasför vård. - Det var alltså först när man slog annan än hustru som det blev ettallvarligt brott. den utredning som fick de filläggsdirektiv jag nämnde, har varit enlångsamt malande utredning. Den tillsattes när den gamla sexualbrottsutredningenvar på väg att föreslå att man skulle lagfästa en syn som alltid varit enbelastning för kvinnan, nämligen "skylla-sig~själv-synen". Den synenhar funnits med inte bara i fråga om sexualbrotten utan också i fråga omkvinnomisshandelsbrotten. Det är ingen som helst skillnad mellan att slå någon på gatan eller attslå någon hemma i köket. Båda sakerna är lika avskyvärda. Därför är det märkHgtatt sexualbrottskommittén först , , lägger fram ett förslag. Dethar upplysts mig att man väntat och åter väntat på en beställd undersökningfrån en kriminolog, alltmedan misshandeln av kvinnor har fortsatt. På sammasätt som man kan kritisera prostitutionsutredningen för ett senfärdigt arbetekan man anföra kritik också mot sexualbrottskommitténs arbete. skall ettförslag läggas fram , och det är bra. Utskottet har med hänvisningtill detta avslagit motionerna, och jag yrkar bifall till utskottetshemställan. Jagvill dock kortfattat gå in på ytterligare en fråga, nämligen den som BjörnKörlof tog upp i sitt inlägg och som gällde de mofiveringar som framförts föratt inte låta den här frågan falla under allmänt åtal. Han sade attmotiveringen bl. a. hade varit att detta skulle kunna spoliera äktenskapet. Dethar varit den officiella förklaringen, men i själva verket har det handlat omatt man inte har respekterat kvinnoHv på samma sätt som mäns liv, att mantyckte att det går an att slå kvinnor, men däremot inte män. Åtalsreglernavid kvinnomisshandel m. m. Skatteutskottetsbetänkande /81:43 om s. k. kasseftavgift 5 §Beskattningsreglerna för koncernbidrag Föredrogs skatteutskottets betänkande 1980/81:45 omändring i beskattningsreglerna för koncernbidrag (prop. 1980/81:120). Anf.107 (vpk): infördes i svensk skattelagstiftning förbud mot avdrag för sådanakoncernbidrag som fördes i flera led genom en koncern. Dessutom begränsades defastighetsförvaltande fåmansföretagens rätt till avdrag för koncernbidrag. Nuvill regeringen luckra upp dessa bestämmelser och medge avdrag under vissaomständigheter. Den borgerliga regeringen har i detta stycke stöd avsocialdemokraterna i skatteutskott. Vänsterpartietkommunisterna motsätter sig regeringens och socialdemokraternas förslag tilluppluckring. Vi gör det av tre skäl. Detförsta skälet är fördelningspolitiskt. Allmänt sett är det inte försvarligt attnu ge ytterligare skattelättnader åt storföretag och förvaltningsbolag. Vi vetalla vilka tendenser som råder i fördelningspolitiken. Vi vet vilka bördorvanliga inkomsttagare och skattebetalare måste ta på sig på grund av denekonomiska krisen. Mot den bakgrunden är förslaget lika stötande som orättvist. Inteminst stötande är den lättvindiga brådska med vilken förslaget genomförs. 1979års regler har tillämpats bara taxering. När man i alla andrasammanhang råkar komma med förslag till ändringar i något ärende brukar detheta att man först bör avvakta erfarenheterna av en ny lagstiftning. Härspringer man emellertid snabbt i väg och ändrar. Det är en tjänstvillighet motkapitalägarna som man inte kan ta miste på. Vpk är inte berett att visa ensådan tjänstvillighet. Det förvånar oss att socialdemokraterna är det. Fördet andra finns det ingen anledning att uppmuntra den här typen av undantag ochdispenser. Det betyder att man vidgar möjligheterna att genombokföringsmanövrer och formella manipulationer dölja sakförhållanden ochundandra skatt. Detta är varken administrativt eller skattemoraliskt sett bra. Fördet tredje har saken en rättslig sida. Man fillskapar undantag ochdispensmöjligheter för vissa fall. Detta kostar arbete för skattemyndigheterna.Det uppmuntrar företag att söka dispens och ökar därmed antalet skatteärenden.Och eftersom praxis är osäker och undantagen hänförs till speciella fall kanman vänta överklaganden och tvister. Härskall alltså skattemyndigheterna i denna situation tvingas lägga ner ettmerarbete för att bedöma skäligheten av extra skatteförmåner åt vissa företag.Och det skall ske med att vi vet hur otillräckliga resurserna hosmyndigheterna är för granskning och revisioner. Resurser låses som kunde haanvänts för att avslöja undandräkter och skattebrott. Det är i hög grad stötande. Mot den här bakgrunden,herr talman, kan vpk inte godkänna det föreliggande förslaget.Jag yrkar därför avslag på skatteutskottets hemställan och bifall till motion2039. Anf.108 (): Bakgrunden till reglerna om beskattning av koncernbidrag är tanken attbeskattningen skall vara neutral och oberoende av företagsform.