prot · G409163 · 1980-12-31 00:00:00 — Även de mindreföretagen skall avstå pengar till de kollektiva fonderna, som för dessa pengarskall skaffa sig ett dominerande ägarintresse i alla storföretag. Det förefaller sedan att vara en uppenbar risk föratt de mindre företagen kan komma i en mycket otäck beroendeställning till deav kollektivfonderna ägda och styrda företagen. Det finns, och det borde ocksåerkännas från socialistiskt håll, en viss risk för att de av kollektivfondernastyrda företagen endast vill vända sig till sådana entreprenörer ochunderleverantörer, som ur fondernas synpunkt är politiskt välanpassade ochvälkammade. Det är en mycket farlig utveckling. Desmå företagen är alltså i allra högsta grad involverade i det kollektivafondsystem som ni förordar. AnL23 () replik: När fortsätter att tala om löntagarfonderna kan jag inteannat än erinra mig att det är lätt att tala illa om trollen, för dem har manaldrig sett. ErikHovhammar sade om att den inte var så farligtbyråkratisk. Men när vi var där med näringsutskottet, som minns,var det en apparat som sorterade under ett departement som hade, vill jagminnas, 10 000 anställda, och man sysslade bara med enligt vår mening storaföretag, med över 100 anställda. Konkurrensenär betryggande, sade , när det gäller de företag somfillhandahåller factoring. Ja, det är allt en konkurrens i samarbete i liberalmarknadshushållningsstil. När man dels måste lämna realsäkerhet, dels fåravdrag på fakturorna om i säkerhet, dels också skall betala i räntapå första månadens fakturakostnad, då är det verkligen litet knepigt att spåranågon fri konkurrens bland factoringföreta-gen. IndustripoUukensinriktning, m. m. AnL 24 ()replik: Än en gång till Small Business i . Det är klart att ett företagmed 100 anställda i är ganska litet. Jag vill erinra om att av de storapengar som har utlånats har man förlorat under fid. Detbevisar kanske något hur effektivt systemet trots allt har varit. Jag tror attmånga som har studerat den här frågan i , inkl. , har måstuppskatta mycket av den aktivitet som denna organisation har utvecklat. Närdet gäller löntagarfonderna vill jag erinra om att höjningen av ATP-avgiftenmed skall betalas av alla arbetsgivare, inkl. småföretagen. Märk väl detta:Alla skall betala i ATP-avgift. Genomvinstdelning skall alla företag, oberoende av storlek, verksamhet ochägarbakgrund, också lämna sin tribut. Denna vinstdelning skall betalas kontanttill ATP-systemet för vidarebefordran till löntagarfonderna. Man skall ocksåplacera kapital genom aktieköp i alla slags bolag - både stora företag och små,. Det föreligger också tvång till nyemission för företag som intevill nyemittera. Alltdet här vederlägger talet om att de små företagen skulle lämnas utanför dettasystem. Så är alltså icke fallet, och därför, fru talman -jag vågar Industripolitikens inriktning, m. m. påstå detta med mina goda kontakter med småföretagare runtom i landet -är oron mycket stor och djup inför hotet om kollektivalöntagarfonder. Jag vill säga det i denna debatt, för det fungerar faktiskt pådet sättet. AnL 25 (): Industrin måste spela en central roll iarbetet för att komma till rätta med problemen i ekonomi. Det måstebli bättre fart på industriproduktionen. Industrins konkurrensförmåga måstestärkas så att avsättningen kan öka både på exportmarknaderna och på deninhemska marknaden. Industriinvesteringarna måste stimuleras så att förnyelseoch utbyggnad av den industriella produktionsapparaten åter kan ta fart. Alltdetta är nödvändigt för att stoppa den pågående nedrustningen av den svenskaindustrin. Men om åter skall få till stånd en industriell förnyelsefordras en väsentligt höjd ambitionsnivå i industripolitiken. Socialdemokratin har presenterat åtskilliga förslag föratt angripa krisen och för att åstadkomma en industriell förnyelse i vårt land.Dessa förslag har vi utarbetat i nära samverkan med fackföreningsrörelsen. Vårtalternativ brukar industriministern ofta nedvärdera genom att påstå att vi intehar några förslag. Det skall bli intressant att i den här debatten se hur han närmar sig denna fråga. Vi menar att sysselsättningsfrågan - människors rätt tillarbete - måste ha en central plats i näringspolitiken. Näringspolitiken fåraldrig ensidigt utformas för att öka effektiviteten i näringslivet. Det är enviktig uppgift att stimulera teknisk utveckling och förbättrad produktivitet.Jag vill påstå att socialdemokratin har velat satsa mer än något annat partiför att stimulera industriell utveckling, och vi har också svarat förnytänkandet på detta område. Det är således fel när man säger att vi vägraracceptera förändringar och att vi vill behålla den svenska industristrukturenprecis sådan den är . Men sysselsättningen får aldrig glömmas bort.Industripolitikens uppgift är inte bara att skapa nya jobb. Industripolitikenhar också till uppgift att skydda jobb. Därför säger vi till dem som vill att näringspolitikenenbart skall vara en satsning på det utvecklingsbara, på framtidsbranscherna:Ja, låt oss satsa rejält på utvecklingsprojekt. Men kom ihåg att det tar långtid innan satsningarna mognar ut i industriell produktion. Det vi satsar i dagkanske ger resultat i bästa fall . Industriell förnyelse är en långsam process. Det ärfarligt att blint och oplanerat avveckla industrikapacitet som vi behöver framtill dess att det nya har vuxit fram. Låt oss ha klart för oss att ryggraden i1980-talets svenska industri måste vara den industri vi har . Vi måste akta oss för att låta förhoppningarna omframtidsbranscherna leda till att vi accepterar att vår basindustri rustas neroch slås ut. Vi behöver basindustrin, inte bara därför att den svarar för enavsevärd del av industrins sysselsättning. Vi behöver den också därför attmånga andra branscher är beroende av att vi har basindustrin kvar i landet. Detär dessutom felaktigt att, som industriministern gör, då och då hävda att detskulle saknas utvecklingsmöjligheter inom basindustrin. Där finns storamöjligheter till utveckling, som vi har all anledning att ta vara på. Vår slutsats blir därför att det är nödvändigt att satsaoffensivt och starkt på teknisk-naturvetenskaplig utbildning och på utvecklingav ny teknik och nya marknader - men att den satsningen inte får leda till attvi slutar att slå vakt om den industrikapacitet vi har. Diskussionen omindustripolitiken består alltför ofta av resonemang av typen antingen-eller. Såenkel är icke verkligheten, och det är på verklighetens grund som vi iarbetarrörelsen vill bygga var industripolitik. Då måste vi har klart för oss att det inte finns någrapatentlösningar. Det finns inga enkla förklaringar till att svensk industri hartappat mark. Och därför finns det inte heller några enkla lösningar för att fåfart på industrin. Men det behövs politiska insatser över ett brett fält, ochframför allt behövs det en politik som tar tag i uppgifterna. Det arbetet börstartas utan dröjsmål. Jag skall - för vilken gång i ordningen vet jag inte -upprepa några förslag för att återigen påminna industriministern om att visstfinns det möjligheter att få en ökad aktivitet i den svenska ekonomin, bara hanvill: Vi måste sätta fart på bostadsbyggandet. Svenskbyggmaterialindustri håller på att slås ut. Byggandet måste komma i gång. 20000 nya lågenheter fill skulle betyda 30 000-35 000 jobb. Vi måste utan dröjsmål dra i gång investeringar itransportapparaten. Investeringarna skulle ge efterfrågan i verkstadsindustrinoch i byggnadsämnesindustrin och skapa många tusen nya jobb. Vi måste trygga skogsindustrins råvarubehov. Det skulle getusentals nya jobb och miljarder i värdefulla exportintäkter. Vi måste fullfölja folkets beslut i energifrågorna. Detskulle betyda'3-4 miljarder i sparad olja och många tusen nya jobb. Jag har gjort denna uppräkning igen för att visa kammarensledamöter att den socialdemokratiska näringspolitiken, tvärtemot vadindustriministern då och då gör gällande, har många förslag till satsningar.Vad som fordras är att regeringen fattar besluten. Ingen kan i varje fallhittills beskylla de borgerliga regeringarna för att vara pådrivande iindustripolitiken. I en borgerlig politik ser man helst att samhället hållerfingrarna borta från näringslivet. Man säger att näringslivet skall utvecklasig fritt, utan inblandning. Företagarna skall, enligt de borgerliga, ensammastyra och ställa. De anställda skall inte lägga sig i. Något behov av en dialogmellan samhälle och företag finns enligt de borgerligas uppfattning inte. Vi socialdemokrater kan inte acceptera denna syn på deanställda och på samhället. Vi menar att samhället har en viktig uppgift i attdriva på näringslivets utveckling - att samordna produktionen och att stimulerateknik och marknadsutveckling. Men samhället måste också ta ansvar för att deförändringar som sker genomförs så att berörda människor och regioner intekommer i kläm. Vi menar att de anställda och deras organisationer i ökadutsträckning skall delta i arbetet för att stärka den svenska industrin. Industripolitikens inriktning, m. m. Industripolitikens inriktning, m. m. Därför förespråkar vi en meningsfull planering i form avkontakter mellan staten, företagen och de anställda. Men en näringspolitiskplanering fordrar att staten har en kompetens på det näringspolitiska området.Kontakterna med företagen och de anställdas organisationer måste, som vi serdet, ske i organiserade former. Planeringsresurserna och statensnäringspolitiska kompetens måste därför avsevärt förstärkas. Flera av de förslag som vi socialdemokrater har fört framhar till syfte att få fart på investeringarna. Det är nödvändigt-jag behöverinte argumentera på den punkten. Löntagarfonderna är ett av de medel vi vill utnyttja. Omdet skall kunna skapas utrymme för investeringarna, måste löntagarna ställaupp. Och när de ställer upp, bör de också i gengäld få inflytande över hurderas pengar används. Det är en av grundtankarna bakom löntagarfonderna. De borgerliga partierna kämpar nu besinningslöst motlöntagarfondstanken. Alla medel och alla argument skall tydligen uppbådas.Under det närmaste året kommer av allt att döma oerhört stora resurser attsättas in i kampanjen mot löntagarfonderna - en kampanj där de borgerligapartierna och arbetsgivarnas organisationer slåss sida vid sida. Ni kommer att ha enorma resurser - det vet vi. På denpunkten är ni överlägsna. Men jag tror att vi ändå till slut skall kunnaförklara detta: Vi måste öka industriinvesteringarna, och det är löntagarna sommåste ställa upp med pengarna. Frågan är bara om de skall få någon ersättningför att de ställer upp. Det finns förstås ett annat sätt att skaffa kapital förinvesteringar: att låta utländska intressen ta över de svenska företagen. Detär tydligen vad som håller på att ske. kunde vi i tidningarnaläsa att svenska företag har fått tillstånd attsälja aktier till utländska intressen för över 900 milj. kr. På det sättetstärks det utländska inflytandet över svenskt näringsliv. Men det tycks intebekymra regeringen. Regeringen tycks vara betydligt mer bekymrad över att desvenska löntagarna skulle kunna få ett inflytande över näringslivet. Är detverkligen så att den borgerliga regeringen är mer rädd för de svenskalöntagarna, för de grabbar och flickor som jobbar i den svenska industrin, änför de utländska finansintressena? Den frågan ställer jag nu direkt till herrÅsling. Flera fackliga kongresser har i vår antagitnäringspolifiska program. Dessa program har ett nära släktskap med dennäringspolitik som vi socialdemokrater företräder. Den grundläggande synen påvilka problemen är och hur de skall lösas har vi gemensam. Också de konkretaförslagen är i viktiga avseenden gemensamma. Detta är naturligtvis ingentillfällighet. De nära kontakterna mellan de politiska och fackliga grenarna avarbetarrörelsen är ett självklart och nödvändigt inslag i arbetet med attutveckla näringspolitiken. Det finns ytterligare en viktig gemenskap mellansocialdemokratin och fackförbundens industripolitiska program och rapporter.Det är att vi visar att problem gär att lösa, om vi tar tag iproblemen. Visst skall vi på nytt få balans i ekonomi, visst skall vipå nytt i vårt land nå Men vi har därmed inte sagt att detfinns några enkla lösningar på de strukturproblem som svensk industri brottasmed. eller att de kan lösas . Tvärtom framhåller vi att Sverigesekonomiska och industriella problem nu är så svåra att de tar attklara. Men det är viktigt att komma ihåg att vi har fört fram förslag om hur viskall få fart på igen. Och vi har visat att det finns en stark viljahos arbetarrörelsen att ta itu med uppgiften att föra ur den ekonomiskaoch industriella krisen. Industripolitikens inriktning, m. m. AnL 26 () replik: sade att det är påverklighetens grund vi skall bygga vår näringspolitik. Han var också inne på dekollektiva löntagarfonderna. Jag undrar om det är på de fonderna vi skallbygga upp den svenska näringspolitiken. Vi anser från många håll att det är ettstort hot mot den framtidstro som trots allt finns inom näringslivet när manfrån socialistiskt håll pläderar för kollektiva löntagarfonder. Jag vill erinra om att man från början sade att dettaförslag syftade till att ge människorna del i företagens förmögenhetsökning. Desynpunkterna försöker man nu tona ner sedan aktiefondssparandet visat att detegentligen inte behövs några löntagarfonder för att få folk att spara i aktier.Folk sparar i akfier som aldrig . Jag förstår att det är en nagel i ögatför alla som pläderar för de kollektiva fonderna. På socialistiskt håll vill man inte ha enskilt ägande utankollektivt. Jag läste något som jag tycker är mycket kvicktformulerat av den välkände politiske tecknaren . Han lät ensocialdemokrat uttrycka saken på detta sätt: Det är löntagarna som skall varamed och äga företagen, inte de anställda. Det är alltså, ,löntagarna som kollektiv som står i centrum för ert tänkande när det gälleraktiesparandet. Det finns ingen plats för människorna, för individerna eller,som Ströyer mycket riktigt sade, för de anställda. Kammaren upplevde i går en ideologisk debatt,en debatt om vem som är mest liberal i svenskt politiskt liv. Med tanke på attden debatten också har sin direkta beröring med debatten om den framtidaindustripolitiken, må det kanske ursäktas mig om jag kommenterar den något. Den har självfallet sitt intresse, inte minst för denidéhistoriskt intresserade. Men jag tror att det är angelägnare nu än någonsinatt fastställa vilka principer och idéer som skall gälla i den praktiskapolitiska verkligheten. Vi har i den industripolitiska propositionen, som nuligger på bord, försökt svara på den frågan. Industripolitiken börfrämja ett decentraliserat ekonomiskt system, byggt på marknadshushållningensprinciper och på socialt ansvar och en god resurshushållning. Det är deriktlinjer vi har angett för industripolitiken. Ett sådant system har betydandefördelar - sedan kan man diskutera hur stora liberala inslag det finns i detsystemet, det är Industripolitikens inriktning, m. m. egentligen av underordnad betydelse. Det finns nämligen idetta system en strävan till effektivitet inbyggd vid utnyttjandet av trotsallt knappa resurser. Konsumenternas önskemål tillgodoses bäst inom ramen förmarknadshushållningen. Ansvar och beslut är också decentraliserade i ettsådant system. Det ger möjlighet för många människor att delta ibeslutsprocessen. Marknadssystemet bygger på att de enskilda företagenfattar beslut om vilka produkter som skall tillverkas, hur de skall framställasoch på vilka marknader de skall avsättas. Förändringar i priser ochavsättningsmöjligheter ger företagen anledning att anpassa produktionsvolymenoch ompröva marknadsinriktningen, produktvalet och produktionstekniken.Marknadsekonomins styrka ligger bl. a. i en smidig anpassning till förändradeförutsättningar. Företagens beslut bygger även på annan information än densom avser nuläget. Investeringsbesluten fattas på grundval av förväntningar ommera långsikfiga förändringar i efterfrågan, produktionsteknik,konkurrensförhållanden, löner etc. Även för denna typ av meraframtidsinriktade beslut är emellertid marknadssystemet normalt överlägsetandra hushållningssystem. Samhället måste emellertid ange ramar och förutsättningarför marknadsekonomin. Diirigenom motiveras näringslivet att tillgodoseangelägna krav i samhällsutvecklingen, bl. a. regional- ochsysselsättningspolitiska samt naturligtvis också miljöpolitiska krav. Enligtmin mening skall näringslivet genom samhällets insatser stimulera till attmedverka till en balanserad regional utveckling samt en teknisk och industriellutveckling som främjar en ekologiskt balanserad utveckling och en humanlivsmiljö. Det är ur min synpunkt väsentligare än att försöka fastställa gradenav klassisk liberalism i de principiella riktlinjer som det här gäller. Ett viktigt inslag i näringspolitiken bör vara att deninriktas på mångfald och decentraliserat inflytande. Ekonomisk maktkoncentrationoch skadlig kartell- och monopolbildning måste motarbetas. Vittförgrenat ägandeoch personliga initiativ samt nyföretagande och utveckling av småföretag börfrämjas. De kooperativa företagsformernas möjligheter att erbjuda personligtengagemang och inflytande bör i ökad omfattning tas till vara inomnäringslivet. Som ett led i näringspolitiken är det önskvärt attåstadkomma en ytterligare spridning av aktieägandet, dels för att försenäringslivet med nytt riskvilligt kapital, dels för att åstadkomma en motvikttill en koncentration av ägandet till ett antal större institutioner. Fleraåtgärder har vidtagits i detta syfte. Näringslivets möjligheter att dra fillsig riskvilligt kapital har förbättrats genom att dubbelbeskattningen avaktieutdelningar lindrats. Denna reform vänder sig i första hand till fysiskapersoner med mindre och medelstora aktieinnehav. Vidare har de s. k.Annellavdragen utvidgats i syfte att underlätta nyemissioner. För den enskilde aktieägaren erbjuder tillkomsten av skattefondssparandetett nytt attraktivt alternativ för aktiesparande. Denna möjlighet har ocksåutnyttjats i allt större utsträckning sedan reglerna för skattefondsspa- Enligt aktuella uppgifter beräknas skattefondssparandeti år tillföra näringslivet i nytt riskvilligt kapital.Detta motsvarar omfattningen av årets nyemissioner ifrån börsbolagen. Jag vill säga till , som ställde frågan omvi föredrar att utländska intressen köper upp svenska aktier framför attsvenska löntagare gör det, att skattefondssparandets framgång är en enda storoch eftertrycklig dementi av att utländska intressen håller på att övertainflytandet i svenskt näringsliv. Tvärtom sker nu en betydande breddning iaktieägandet bland svenska löntagare. Ett tillskott på ca 1 miljard ifrån hushållen inytt riskvilligt kapital motsvarar också långtidsutredningens beräknade behovav nytt riskvilligt kapital till näringslivet. Därmed kan man konstatera attdet i varje fall för dagen inte föreligger behov av något"tvångssparande" för tillgodoseende av näringslivets efterfrågan påriskvilligt kapital. Utbudet av riskvilligt kapital är således tillgodosett.Åtgärder behöver däremot vidtas i syfte att öka lönsamheten inom näringslivetför att därmed öka företagens efterfrågan på riskvilligt kapital. Det ärnödvändigt för att stimulera till en ordentlig expansion av svenskt näringsliv. För att en sådan ökad efterfrågan på riskvilligt kapitalifrån hushållssektorn skall kunna tillgodoses behövs egentligen baramarginella förändringar i sparvanorna. Hushållens finansiella tillgångar uppgåri dag till ca . Nysparandet belöper sig till 30 miljarderper år. Jag kan här nämna att premieobligationsmarknaden drog till sig 3-4miljarder kronor , . Det vore märkligt om inteaktiemarknaden skulle kunna upplevas som lika attraktiv ifrån hushållens sidasom premieobligationsmarknaden, om antalet nyemissioner ökade ifrån företagen. Vad jag här sagt gäller naturligtvis i hög grad de storaföretagens behov av riskvilligt kapital. För ny- och småföretagande föreliggerklara problem att tillgodogöra sig riskvilligt kapital. Regeringen avser därföråterkomma i denna fråga i småföretagspropositionen . Regeringens näringspolitik bygger således på att främjaett decentraliserat ekonomiskt system, byggt på marknadshushållningensprinciper. En central del i propositionen när det gäller den mera praktiskainriktningen av denna politik har naturligtvis varit samhällets satsning påteknisk utveckling och forskning. I propositionen föreslås att styrelsen förteknisk utveckling, som är statens centrala förvaltningsmyndighet för stöd tillteknisk forskning och industriellt utvecklingsarbete, får 1 775 milj. kr. underden kommande treårsperioden. Trots ett ansträngt budgetläge innebår dettaförslag en väsentlig ökning av anslaget. Inom ramen för STU:s verksamhetprioriteras områdena elektronik och datateknik, bioteknik, materialteknik -främst nya material - verkstadsteknik, kemiteknik, träteknik, massa- ochpappersteknik och teknik för hälsa och sjukvård. Regeringen understryker attSTU:s stöd till utvecklingsarbete även fortsättningsvis bör ha en stark inriktningpå de mindre företagen. Vi ökar därför insatserna för projekt från enskildauppfinnare och småföretag. Industripolitikens inriktning, m. m. Industripolitikens inriktning, in. Jag vill som en kommentar tillThage inlägg här understryka, att denna inriktning självfalletinte innebär att vi från regeringens sida överger vår tro på basindustriernaoch på nödvändigheten av att utveckla dessa. Det är dock en rimligansvarsfördelning att STU i sin verksamhet söker ange de sektorer där dentekniska utvecklingen speciellt bör främjas. Den statliga fonden för industriellt utvecklingsarbete -industrifonden, som startades 1979-föreslås få en ökning av anslaget med 450milj. under de kommande tre budgetåren. Industrifonden har som syfte att gelån med högt risktagande till större utvecklingsprojekt. Verksamhetenhitintills inom industrifonden har visat sig framgångsrik. har fondenfattat beslut om lån till ett tjugotal projekt om ca 200 milj. kr. Det är också intressant att notera deutvecklingsmöjligheter som kommer att erbjudas som en komplettering till fondengenom tillskapandet av den svensk-norska industrifonden, som kommer att ha enmed den svenska industrifonden gemensam förvaltning. Vi föreslår i propositionen att tre nationellautvecklingsbolag bildas. Bolagen skall arbeta inom områdena energi, miljövårdoch transportsystem. Dessa bolag bör bli av stort värde bl. a. för att aktiveraden offentliga sektorn i arbetet med den tekniska förnyelsen inom svenskindustri. Vi föreslår att det särskilda forskningsavdraget bibehålls t. v. Regeringenavser att ta ställning till frågan om den slutliga utformningen av dennatyp av generella medel för stödjande av teknisk forskning och utveckling. Jag noterade önskemål om ett så snabbtbesked som möjligt i denna fråga, och jag kan försäkra attnäringslivet så snart regeringen tagit ställning i frågan - det är trots allten relativt komplicerad budgetteknisk och skattepolitisk fråga - skall få ettsådant besked. Genom förslagen i propositionen befäster vi här i som ett av de länder som satsar förhållandevis mest på tekniskutveckling och forskning. Den relativa andelen FoU av BNP har under 1970-taletökat från till . Detta är en ökningstakt som torde vara ganskaensamt om, och vi kan således räkna oss till den grupp av världens länder somhar den högsta forsknings- och utvecklingsintensiteten. , som är för vilket statistikfinns, uppgick de totala satsningarna på forskning och utveckling i Sverigefill ca . av detta finansierades av staten och resten avsvensk industri. Räknat på industrins storlek avsätter svensk industri klartmer än industrin i t. ex. , och . Mittenregeringens avsikt är naturligtvis att medverka tillatt framstående ställning på det tekniska området skall vidmakthållasoch helst förbättras. Regeringen kommer att lägga framförslag fill ett samlat flerårigt forskningsprogram. Därigenom tas då nästastora steg mot en mer samordnad politik för teknisk och naturvetenskapligforskning, utbildning och industriellt utvecklingsarbete.