prot · G4097 · 1980-12-31 00:00:00 — Vi hade behövt något års ytterligare uppgång för attbättre klara det besvärliga omvandlingsskede söm tunga sektorer inom svenskindustri f. n. befinner sig i. Sviterna strukturkriser är intehelt övervunna. Främst varvs-, skogs- och stålindustrierna har ännu olöstastrukturproblem. Det ärgivet att den vikande orderingången kan få allvarliga konsekvenser också för sysselsättningen inom industrin en bit in påniista år. Redan nu har vi kunnat notera hur företag inom utsattaindustrisektorer tvingats till varsel om permitteringar. Mot bakgrund av det här konjunkturförloppet är detnaturligt för regeringen att föreslå offensiva industripolitiska insatser. Investeringarna i tillverkningsindustrin prioriteras bl.a. genom det i finansplanen aviserade förlängda frisläppet avinvesteringsfonderna. Det begränsas nu till den konkurrensutsatta sektorn, medundantag för investeringar inom stödområdena. I stödområdena anser regeringenatt det är motiverat med fullständig frihet i användningen avinvesleringsfondsme-del. Regeringen vill med den här åtgärden markerainvesteringsfondernas viktiga regionalpolitiska betydelse. Inga medel får alltså tas i anspråk för att byggakontorspalats i de redan överhettade storstadsregionerna. AP-fonderna - iförsta hand - får också ett tillskott på 600 milj. kr. för attdärmed bidra till kapitalförsörjningen i industrin, med inriktning mot denmindre och medelstora industrin. Avdragen för investeringar i maskiner och byggnaderåterinförs nu dessutom. Jag räknar vidare med att bankerna kommer att intensifierasina satsningar på att förse industrin med kapital. Att döma av de reaktionerjag fått från bankhåll efter mitt uttalande om behovet av ökad risktagning förbankernas del utgår jag från att det finns en positiv inställning på bankhålltill ett aktivt engagemang i näringslivets strukturomvandling. Bankernas risktagande är mycket lågt. De tre störstabankernas kreditförluster låg på ca 100 milj. kr. Detta skall ställasi relation till dessa bankers sammanlagda behållning på värderegleringsfondernapä ca . Näringspolitiska rådets sammanträde kommerav den här anledningen att ägnas åt en överläggning beträffande bankernas engagemangi näringslivets fortsatta utveckling. Den nu registrerade nedgången i exportorderingångenindikerar tydligt att konjunkturavmattningen kommer att slå olika för olikabranscher och företag. Bäst kommer uppenbarligen vår kunskapsintensiva och teknologisktlångt framskridna industri att klara sig. Besvärligast blir det för deindustrisektorer som drabbades hårt förra lågkonjunkturen och som ännu inteklarat av de nödvändiga strukturella förändringarna. På våra stora traditionella exportmarknader, dvs.västvärldens industriländer, kan vi sannolikt heller inte utgå ifrån att detfinns några större möjligheter till totalt sett ökad avsättning av svenskavaror. De här länderna har ungefär samma ekonomiska problem som vi. Även de harunderskott i betalningarna med utlandet, i sin bytesbalans. Detta gör att delika litet som kan öka sin import. Den stora exportpotentialen för svensk industri ligger ide nyindustriali-serade länderna, inkl. främst oljeländerna och u-länderna.Dessa länder efterfrågar emellertid ofta inte enbart enskilda produkter utan hela Omfattningen av leveranserna medför dessutomsom regel att statliga kreditgarantier erfordras för att affärer skall kommatill stånd. För att svensk industri skall kunna utgöra ettkonkurrenskraftigt alternativ är det nödvändigt att kunna erbjuda helasystemlösningar. Sådana lösningar förutsätter en samverkan mellan fleraföretag. På det här området har vi uppenbarligen tekniskt sett mycket godaförutsättningar. Även om vi i har kommit en bit pä väg med samladegemensamma exportsatsningar frän näringslivet och samhället, ligger vi ändåsammantaget efter de främsta konkurrentländerna, t. ex. . Sannolikt beror den här eftersläpningen till stor del påatt vi i varit låsta i vad jag skulle vilja kalla en olycklig ochdelvis ideologiskt betingad debatt, där man ställt den renodlademarknadsekonomin mot den statliga planhushållningen. Verkligheten påexportmarknaderna är nämligen inte fullt så enkel. I de flesta fall erfordrasen långtgående samverkan mellan samhälle och näringsliv. Jag skulle vilja gå så långt som till att påstå att dennaofruktbara attityd till centrala näringslivsfrågor, från såväl höger somvänster i svensk samhällsdebatt, har kostat landet åtskilliga miljarder iförlorade exportinkomster. Andra länder, med en mer öppen och odogmatisk syn pånäringslivets roll i samhället, har snabbare anpassat sig till de förändrademarknadsförutsättningarna för de industrialiserade ländernas export, denförändrade situation som 1970-talets ekonomiska kriser inneburit förvästvärlden. I har snarare viktiga intressegrupper tagit krisentill intäkt för att försöka flytta fram sina egna positioner. Det naturligahade i stället varit att aktivt försöka bidra till lösningar. En nationellsamling för att klara yttre påfrestningar på ekonomin ter sig riktigare för migän inbördes splittring. Det gäller också de stora viktiga exportinsatserna. En viktig del i den industripolitiska proposition som nuär under beredning i industridepartementet kommer därför att ta upp betydelsenav konstruktiv samverkan inom ramen för samhällets industripolitik. Dettagäller inte minst hur vi frän svensk sida ökar just exportsatsningarna påförsvensk industri nya marknader - typ oljeländerna, de nyindustrialiseradeländerna etc. Jag angav tidigare att den nu noterade vikandeexportorderingången kommer att ställa många industriföretag införbesvärligheter. Det är regeringens avsikt att genom offensiva industripolitiskasatsningar, som jag här nämnt exempel på, påskynda den svenska industrinsförnyelse. Det innebär att även nu måste enstrukturomvandlingsprocess fortgå inom svenskt näringsliv. Att låsa fast svenskindustri och inte acceptera förändringar vore förödande för helasamhällsekonomin . Jag kommer för min del emellertid inte attacceptera en låt-gå-politik av s. k. traditionell kapitalistisk modell eller,om man så vill, av svensk socialdemokratisk 1950- och 1960-talsmodell.Strukturomvandlingen måste ske i socialt acceptabla former. Det gemensammamålet måste vara all de anställda skyddas. Däremot bör självfallet intesamhällsresurser sättas in för att rädda företag som inte bedöms ha någraframtidsutsikter. En centraluppgift för samhället i ett strukturomvandlingsskede är att driva en aktiv regionalpolitik. Orter och regioner som hotas avatt slås ut vid företagsnedläggning måste skyddas. Näringslivet måste också tasill ansvar för drabbade individer och orter. Det är framför allt rimligt attsamhället ställer stora regionalpolitiska krav också på de större företagen,som har bättre möjligheter än mindre företag att ta regionala hänsyn vidomstruktureringar inom en koncern. Jag har i olika sammanhang ställt anspråk påstorföretagens medverkan till konstruktiva insatser vid inskränkningar idriften eller inför en planerad nedläggning. De större företagen har oftaststora resurser till sitt förfogande när det gäller teknik och kommersielltkunnande. Samhället kan och bör däremot inte motsätta sig att industrinkontinuerligt genomgår en strukturomvandling. Det är självfallet inte tänkbartatt staten skall gripa in för att täcka ständigt återkommande förluster. Avtalsuppgörelserna påverkar självfallet näringslivetsstrukturomvandling. Här har arbetsmarknadens parter ett tungt ansvar.Löneutvecklingen får inte bestämmas utifrån vad ett antal löneledande företagkan betala. I så fall hotas en del industrier av strategisk betydelse iregioner med låg industrialiseringsgrad av utslagning. En solidariskregionalpolitik borde ingå som ett naturligt moment också iavtalsförhandlingarna. Det är också sä att en del arbetsrättsliga reglerförsvårar för de anställda som vill byta jobb. Exempelvis turordningsreglernavid permitteringar och uppsägningar medför att de som tar ett nytt arbete fåren sämre ställning på den nya arbetsplatsen än vad de hade tidigare. Dettamedför att många som jobbar i företag med dåliga framtidsutsikter tvekar attbyta anställning, trots att detta vore motiverat. Det borde tvärtom vara så.att de som är beredda att pröva på något nytt belönas. Vi borde också undersöka hur industriarbetarnas ställningoch ekonomiska trygghet skall kunna stärkas. Det bör ligga i både fackföreningsrörelsens och industrinsintresse att medverka till att den situation inte återupprepas som inträffadeunder 1970-talets industriella krisår. Vi miste då 100 000 industrijobb här ilandet. när industrin behöver arbetskraft har de flesta av dessaindustriarbetare övergått till annan verksamhet eller förtidspensionerats. Ioch med detta har en stor kader yrkesskickliga industriarbetare gått förlorad.För inånga som tagit anställning i den ofta betydligt tryggare offentligasektorn är det inte intressant att återvända till industrin. Det är naturligt att en framgångsrikstrukturomvandlingspolitik blir avhängig av den ekonomiska politiken. Detomfattande stöd till en rad företag som förra trepartiregeringen var tvingadtill berodde inte enbart på strukturella förändringar utan också på attkostnadsläget var för högt i i förhållande till andra länder, vilketinnebar att en lång rad industrier hotade att slås ut. Som jag nämnt spelaravtalsuppgörelserna en central roll vad giillcr vårt lands kostnadsläge. Högaoch inflationsdrivande uppgörelser kommer enbart att medverka till alt jobbenhotas. En positiv löneutveckling säkras inte på detta sätt. Som regeringen också angivit kan vi inte svälta oss ur nuvarande Nr 7 ekonomiska problem. Vi måste arbetaoss ur dessa och vara beredda på r 1 1 omställningar och förändringar.Regeringen har därför också i riktlinjerna Onsdagenden & & t j 1 5oWtbe 19X1) ' ""'" ekonomiska politiken angivit attoffensiva insatser för en industriell expansion skall prioriteras. .,, ,-, , I det här sammanhanget finns detanledning att granska det näringspoli- Allnuinpoliiisk t b k , , tiska alternativ som oppositionenställer mot regeringens politik. mokraternaförordar en central statlig planering. Man menar att det är industripolitikensuppgift alt peka ut framtidsbranscher. Dessa skall stödjas via statligainsatser. Likaså skall framtida krisbranscher identifieras och planmässigtkrympas. Man menar alt det är statens uppgift att långsiktigt planera och styrasvensk industris strukturomvandling. Man underkänner näringslivets egen förmågaatt klara detta. En statlig planering av detta slag förutsätter ettnäringsliv bestående av övervägande stora företag - en stark koncentration. Detgår inte all styra en stor mängd småföretag. Det går inte att genomföra deförespråkade industriella satsningarna om inte näringslivet huvudsakligenbestår av ett mindre antal, var och en på sitt område dominerande storföretag. Denna typ av näringspolitik, där staten utgör denviktigaste dirigerande instansen, finns väl utvecklad i socialdemokratiskapartiprogram, i motioner och i anföranden här i . Det finns därförskäl att ta upp de praktiska konsekvenserna av en sådan politik till närmaregranskning. Socialdemokratisk näringspolitik bygger på att staten kanförutse vilka industrigrenar eller industriföretag som kommer att gå en ljusframtid till mötes. Även branscher med framtiden bakom sig måste kunnaidentifieras. Det kan vara värt att påminna om att stålbranschen ända fram tillmitten av många bedömare ansågs ha gynnsamma framtidsutsikter.Varven ansågs inte vara någon krisbransch. Det skulle vara intressant att höra från oppositionen,varför man tror att en bedömning av framtidsutsikter bättre kan göras inomramen för en central industripolitik än i industriföretagen. Varför förutsågs iså fall inte 1970-talets industrikriser av den dåvarandesocialdemokratiska regeringen? Det hade i så fall besparat svenska folket storautgifter. En central industripolitisk planering av det slagsocialdemokraterna förordar förutsätter att staten pekar ut ett antal "framlidsbranscher",som sedan stat och näringsliv satsar på. Var och en inser att det finns betydande risker förfelsalsningar och inte minst politiska låsningar till gjorda åtaganden. 1 en sådan industripolitisk satsning finns dessutom inte den anknytning till marknadsutvecklingen som ger den vitalitet vilken är ett karakteristiskt drag för ett fritt näringsliv.Jag behöver väl här knappast påminna om 80. Jag är f. ö. oklar över om socialdemokraterna fortfarande stödjer tanken pä det projektet. Det berördes i en debatt i går. men det som då sades ledde knappast till att jagfick någon klarare uppfattning om var oppositionen står i denna fråga, som så sent som i förra årets valrörelse var ett väsentligt spörsmål. efterlyste min inställning till åtgärder som syftar till attskapa yo alternativ sysselsättning i delsammanhanget. Med anledning diirav vill jag erinra om Norrbottensdelegationens redovisning av t. ex.de 400 nya jobb som har skapats i de areella näringarna i , som enföljd av Norrbottensdelegationens satsning. Vi ser nu hur svårt socialdemokratin har att i praktiskoppositionspolitik inse vilka krisbranscher som finns och som vi inte skallsatsa mer pengar i än vad som är absolut nödvändigt för att klara denoundvikliga omställningen. Jag är f. ö. ännu oklar över om socialdemokraternafortfarande anser svensk varvsindustri vara en framtidsbransch och hur de serpä denna industrigrens närmaste framtid. Den näringspolitik regeringen ställer emotsocialdemokraternas har sin grund i en tilltro till en decentraliseradmarknad.sekonomi. Vi ställer således centralstyrning mot ett decentraliserat beslutsfattande,som har bättre marknadsmässig följsamhet. Detta gäller inte minst inomnäringspolitikens ram. Det är därför de icke-socialistiska partierna så hårtharsatsa( på ny-och småföretagandet och på en differentierad näringsstruktur -på det mångfa-setterade näringslivet. Detta kommer att ske även framgent. En nysmåföretagsproposition kommer att läggas fram . Vi kommerdär att gä vidare i utbyggnaden av de regionala utvecklingsfonderna mot alltmerfullvärdiga regionala näringspolitiska organ. Utgångspunkten för samhällsinsatserna inomnäringspolitiken är att det slutgiltiga ansvaret för varje industriellsatsning, som t. ex. introduktion av ny teknik eller nya produkter påmarknaden, måste ligga hos det tillverkande resp. marknadsförande företaget.Det är företagen som bäst känner marknadsförutsättningarna och som har de bästamöjligheterna att anpassa sig till de nya förhållandena. Denna grundinställning utgör en viktig principiellskillnad i förhållande till socialdemokratisk näringspolitik. Så fort viöverför beslutanderätten i denna centrala fråga till politiska församlingarlämnar vi grunden för vår marknadsekonomi. Då går vi i realiteten in i ett nyttekonomiskt system. I vår politik är en ordentlig satsning på teknisk och industriellförnyelse av central betydelse. Det påstås ibland att vi i har halkatefter i den tekniska och industriella utvecklingen. Det är snarare så ättenallt större del av totala samhällsresurser går till forskning ochutveckling. Den relativa andelen av bruttonationalprodukten för forskning ochutveckling har ökat från till . Det är enökningstakt som torde vara ganska ensamt om i världen. Vi kan nu räknastill den grupp länder som har den högsta forsknings- ochutvecklingsintensiteten. De sammanlagda svenska satsningarna på naturvetenskapligoch teknisk forskning och utveckling beräknas för ha uppgått till . Av detta betalades av staten och restenav svensk industri. Svensk industris egna satsningar på detta område har varitkraftigt stigande . Räknat på industrins storlek så avsiitlersvensk industri klart mer än industrin i t. ex. Viisttyskland. Endast industri har relativt sett en högre forsknings- ochutvecklings-intensitet än den svenska. Det finns emellertid i detta skede anledning att gåvidare. Jag kommer därför under vårriksdagen att presentera ett nytttreårsprogram för styrelsen för teknisk utveckling. Det finns skäl för samhället att aktivt bidra till att nyateknologiska genombrott ibland forceras fram. Detta gäller speciellt inomenergiforskningsområdet, där syftet är att minska vårt kraftiga oljeberoende. En viktig principiell skillnad i förhållande till densocialdemokratiska näringspolitikens grundidéer är att vi nu inte inomenergiområdet väljer ut en eller ett par nya energikällor utan satsar på bredfront och med hänsyn till våra naturliga förutsättningar. Lika litet som man på1950-talet valde kärnkraften som alternativ till oljan skall man nu ensidigtvälja endast ett eller några alternativ. Det treåriga energiforskningsprogramsom jag skall förelägga blir därför en bred satsning päalternativ energi. De satsningar som regeringen har gjort på energibesparinginom industrin har också visat sig ge goda resultat. Totalt har 1,1 miljarderkronor getts i bidrag till industrin för energibesparande åtgärder. Genom dettasparar vi olja, vilket motsvarar i värde drygamiljarden. De totala satsningarna är således inbesparade genom endast ett årsminskad oljeförbrukning. Och här sker en fortlöpande och intressant utveckling. En annan central uppgift för samhället är att aktivtmedverka till att en regional balans upprätthålls. Av samhällsekonomiska skälmåste det ske en samordning av näringslivets och samhällets investeringar. Enföretagsnedläggning eller en företagslokalisering på en ort får konsekvenserför samhällsstrukturen. Det är därför naturligt att det sker en förtroendefullsamverkan mellan företag och samhälle vid näringslivets strukturomvandling. För många människor är självfallet kopplingen tillhemorten viktig. Jobb bör därför finnas i hembygden. Många familjer harinvesterat i egna hem. Båda makarna förvärvsarbetar numera som regel. Detta göratt del är helt omöjligt att, som många nu gör. ropa,efter ökad rörlighet påarbetsmarknaden som ett medel för att klara sysselsättningen inom överhettaderegioner. Det är i stället med hänsyn till samhällsekonomin och berördamänniskor mer motiverat att gå vidare med de regionalpolitiska satsningarna. Den regionalpolitiska medelsarsenalen har också utökatsunder . Lokaliseringsstödet har förstärkts bl. a. för att byggakommunala industrihus. Jordbruket och turistnäringen har inlemmats iregionalpolitiken. En målmedveten decentralisering till avbeslutanderätten har genomförts vad gäller besluten om lokaliseringsstöd. Deregionala utvecklingsfonderna tillskapades i syfte att bli självständiga organför näringspolitiska insatser i länen. En decentraliseringsdelegation hartillsatts för att genomdriva en decentralisering av den statliga förvaltningen.I det åtgärdspaket som ligger på bord görs inga nedskärningar avdet regionalpoliliska stödet. Det får tas som en klar prioritering frånregeringens sida för fortsättningen av regionalpolitiken. Undermandatperioden ämnar jag förelägga en regionalpolitisk Nr 7 proposition för att ytterligare lägga fast riktlinjernaför 1980-talets regional- den P"''''"- Dekooperativa idéerna har av olika samhällsdebattörer framställts som nyckelntill lösningen på många av landets ekonomiska problem men kanske Allmänpolitiskframför allt som svaret på frågan hur den enskilda individen skall känna ett(jebatt starkare engagemang i produktionslivet. Jag är övertygad om attkooperativ samverkan kommer att bli ett utomordentligt intressant alternativnär det gäller att klara en rad nya uppgifter i samhället. Inte minst inom denkommunala sektorn finns det flera serviceuppgifter där den kooperativasamverkansformen kan vara ett attraktivt alternativ. Detsamma gäller inom tillverkningssektorn. Industriellverksamhet kan mycket väl drivas i kooperativ form. Det finns många exempel därlöntagarna själva tagit över företaget och drivit detta framgångsrikt vidare.Det bör vara ett alternativ till andra företagsformer även i fortsättningen. Jag menar därför att vi måste gå vidare och utvidga denförsöksverksamhet med arbetskooperativ som f. n. bedrivs. En proposition kommerdärför att föreligga . Jag vill här också med tillfredsställelse notera attLandsorganisationen i sitt remissvar till kooperationsutredningens betänkandeom arbetskooperation ställt sig positiv till utredningens förslag. Jag anserdet vara av stor betydelse att frågan om arbetskooperation drivs vidare underaktiv facklig medverkan. Jag har i dagens allmänpolitiska debatt velatta tillfället i akt att presentera de närmast kommande förslagen inom detindustripolitiska fältet. Jag har också angivit några viktiga principiellautgångspunkter för det fortsatta arbetet inom näringspolitikens ram. Syftet har varit att ge kammarens ledamöter en aktuellinformation om arbetsläget inom mitt ansvarsområde i regeringen. Under detta anförande övertog andre vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. 29EIVOR (vpk) replik; Det var inte mycket till svar jag fick på minfråga, men jag skall ge ännu en chans. Om man inför svenska TV-tittare säger att man har ersatt -jag betonar ordet ersatt - 80 med andra satsningar och berömmer sig avatt ha hejdat 15 miljarders investeringar, måste man väl mena att rnan harskapat lika mänga nya jobb som 80 skulle ha gett. och det var juganska många. Jag vill minnas att det från början talades om 3 000 nya jobb. m. i den nedbantade versionen rörde det sig om 2 300 jobb. Då är ju 400glesbygdsjobb inte så förskräckligt mycket att komma med - jobb som dessutom.Nils Åsling. skulle ha behövts även om 80 hade kommit till stånd. Jag skallge tips om några andra saker. Nr 7 sade att han ställtanspråk på storföretagens medverkan. Q ).,,pn (i- anspråk har ställt päLKAB? får väl ändå räknas till 15 iktoher1980 storföretag. Vilka anspråk har ställt på , närföretaget har envisats med att sälja apatiten till i stället för att skapa en All öl Ut' k exportindustri påorten? Vilka anspråkharmanställt på närdetgäller , , delta med viscariamalmen? Om detinte är ;s fel att det projektet inte har kommiti gäng, vad tänker i så fall göra för att fä fram de pengar sombehövs till projektet? Det har skapats en del jobb-ja visst! I Luleåområdet hardet byggts vägar t. ex., men inte har väl dessa vägbyggen ersatt 80?De har väl mer haft formen av beredskapsjobb och fungerat som något slagssyretält i , där man haft det verkligt besvärligt precis som i stora delarav länet i övrigt. är faktiskt också ett hot motsysselsättningen. Vad gör åt det? Gårdagens meningsutbyte mellanKarl-Erik Häll och kommunikationsministern gav inte något klart besked om i regeringen ser så allvarligt på den frågan som man borde göra. Inte ensnu ser man allvarligt på fraktavtalet, när det ändå har kommit fram så mycketsom visar vad det avtalet betyder för och därmed för sysselsättningen. Om vi skall gå tillbaka till förhållandena i är detsä, . att mer än 1 500 arbetstillfällen har försvunnit inom NJAsedan 1976. Det har inte med 80 att göra, utan vad det handlar om ären avrustningavdet gamla NJA. Inte kan väl de där 400 glesbygdsjobben ha kostat 15miljarder? Nog finns det väl litet mer att redovisa? Jag sade i debatten att den härkursomläggningen som tog sig uttryck i att vi lade ner projektet 80hade i stiillet tagit sig uttryck i en satsning på en mera differentieradnäringsstruktur. Som exempel nämnde jag de 400 jobb som iNorrbottensdelegationens regi skapats inom framför allt jordbrukssektorn. Detvar alltså ett exempel. Utvecklingen har ju inte stått stilla i , ochdet har fortlöpande tillkommit andra jobb också. Likväl är jag medveten om attvi i denna industrikris har förlorat terräng. gjorde vi klartett avtal med Scania-Vabis om en utökning av deras industrier i , och vihar flera sådana avtal på gång. Vad jag menar är viktigt och det som börnotera är att om vi hade fortsatt satsningen på 80 hade vi sannolikt suttit meden investering i storleksordningen 15 miljarder där uppe. i en fas när går in i en ny stålkris. Vi hade sannolikt suttit med ett årligt underskott på den anläggningen i storleksordningen 3-4 miljarder - räknat i dagens stålpriser och dagens räntekostnader. Det hade verkligen varit en kvarnsten om halsen på svensk industripolitik.