prot · G40988 · 1980-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1980/81:88 Förhandlingarnaleddes till en början av tredje vice talmannen. 1§ Finansdebatt (forts.) Fortsattesöveriäggningen om finansutskottets betänkande 1980/81:20, 55 TOMMYFRANZÉN (vpk): Jag kan fill attbörja med konstatera aft inte heller kommunministern ville stanna kvar eftersitt anförande i kammaren, Def som kommunministern sade i debatten med NilsBerndfson - nämligen aft han ansäg att manade till upplopp motregeringen - syftade säkerligen på vad som hände i för ett par dagarsedan. Men om def är på def viset att kommunministern serpetitionskampanjer och andra liknande aktiviteter mot regeringenssvångremspolitik som upplopp, ja, då förefaller det som om det fanns en stornervositet inom regeringen, jämförelse mellan folkligaopinionsyttringar och stafskuppsförsök av en grupp fascister är allvarlig. Årdet här också ett uttryck för regeringens syn på demokrafiskaopinionsyttringar, är def ännu allvarligare! Dagensfinansdebatt har förts i skuggan av en avslutad avtalsrörelse som fördet stora flertalet lönarbetare på den privata sidan betyder fortsatt storreallönesänkning. För de offentligt anställda finns det ännu inget avtal, ävenom det dock är att förmoda att slutresultatet också kommer att hamna inom dettaområde och att det för de människorna knappast blir annat än enreallönesänkning. Regeringenförutsätter i finansplanen att arbetslösheten skall öka ytterligare. Samtidigtförutskickas ytterligare nedskärningar av den nödvändiga offentliga sektorn.Däremot aviserar regeringen inte nedskärningar i den onödiga offentligasektorn, exempelvis krigsmakten. Närregeringen klagar över att den ekonomiska situationen är så dålig här i' landetgör den det som om den själv hade suttit på parkett och tittat på och intemedverkat. Så är nu inte fallet. Regeringen har i allra högsta grad medverkattill atf denna ekonomiska kris antagit de proportioner som den nu har, ochregeringen kommer även i fortsättningen aft akfivt medverka till aft den blirännu värre. Det framstår klart i finansplanen aft arbetslösheten skall öka. Därfinns att läsa att bostadsproduktionen skall minskas ytterligare och attpriserna beräknas sfiga med ytterligare , När så C,-H, ställde frågan fillekonomiministern om han anser atf dessa åtgärder är positiva - vilket GöstaBohman påstått att regeringens åtgärder är - sade samme ekonomiminister atf hanskulle svara , om ställer "riktiga"frågor. Konsekvensen av ett sådant resonemang av är aft frågor omhans finansplan inte är några riktiga frågor och alltså bör stå obesvarade. Regeringens budget- och finanspolitik leder till fortsattekonomisk kris. Regeringen vägrar att förstärka inkomstsidan i budgeten.Tvärtom minskar man den i reala termer. Dessutom späds detta pä genom attregeringen genomför lättnader för aktiespekulafion på skattebetalarnasbekostnad, vilket leder till att intäkterna av aktievinstbeskatfningen minskar. På utgiftssidan gör man däremot besparingar - och på eftsådant sätt att krisen på intet sätt underlätfas för de berörda. Tvärtom skallarbetslösheten öka, och några resurser får på intet sätt fas i anspråk för aftöka beredskapsjobbens anfal för aft därigenom ge en del av de arbetslösasysselsättning. Det är en mycket märklig filosofi, som bygger på att statensfinanser skall friskna till genom ökad arbetslöshet. Med en sådan bedömningföljer att människor i produktion, vare sig det är i offentlig eller privatverksamhet, inte ger samhälleliga vinster. Med ett sådant resonemang är detendast gradskillnader mellan den bedömning som regeringen för fram och denpolitik som bedrivs i försöksanläggning . Regeringen hävdar att marginalskatterna måsteminskas och bedriver därför en politik som medför en minskning av skatterna påde höga inkomsterna och de arbetsfria inkomsterna. I de lägre eller normalainkomstskikfen görs däremot inga förändringar neråt. Där ökas i stället helatiden skattebördan. För dessa inkomsttagare har marginalskatterna ökat på grundav höjda kommunala skatter och sfillaliggande statsskattesafser. Regeringen för i sitt ekonomiska handlingsprogram fram attmarginalskatterna skall minskas fill . Def betyder att det även ifortsättningen kommer att föras en orättvis och ojämlik skattepolitik. Dessprakfiska konsekvenser blir att skattetrycket över statsskatten för dengenomsnittlige LO-medlemmen blir i stort sett oförändrat, medan de medinkomster över normala arbetarlöner ges skatteminskningar. Det innebär att desom har inkomster på upp till . infe får del av dessalättnader, medan de med inkomster över denna summa ges ökade skattelättnader.Vad som i övrigt händer till följd av detta förslag är att statens finanserytterligare försämras, i stället för att förbättras, vilket borde ske.Tillsammans med den nuvarande effekten av indexregleringen av skatteskalornakosfar defta , dvs. ungefär hälften av det verkligabudgetunderskottet, socialavgifter borträknade. Indexregleringensverkningar har knappast gynnat de vanliga En låginkomsttagare har genom indexregleringen ochborgarregeringarnas marginalskatteförändringar fått en skatteminskning medmindre än . i statlig beskattning. Detta har mer än väl ätits upp avökad moms och höjda punktskatter. För en normalinkomsffagare har skaften underdessa minskat med ca , medan den för en höginkomsttagare haruppgått till . Def är denna skatfeprofil som tydligenytterligare skall förstärkas genom marginalskattesänkningen fill . Det ärdenna väg regeringen väljer atf urholka statens finanser - genom att ge åt deredan rika och låt de fatfiga betala. Det finns andra områden som def vore bättre atf ta itu medför att förstärka statens och även kommunernas ekonomi. Jag tänker närmastsåväl på skatteflykten och den ekonomiska brottsligheten som pä saneringar iavdragssysfemet. Det finns regeringsledamöter i detta land som brukar hävdaatt minskade marginalskatter skulle leda fill högre skattemoral. Jag tror infepå def resonemanget. Om det vore på def viset, skulle länder med avsevärt lägreskattetryck än också ha mindre skatteflykt och ekonomisk brottslighet.Sådan är emellerfid infe verkligheten. I , för atf fa ett exempel, är dennabrottslighet - i varje fall ännu så länge - avsevärt högre somskatterna är lägre. De som skatfeflykfar och bedriver ekonomisk brottslighetgör alltså defta oavsett skattesystemets tryck - och de gör det av helt andraorsaker. I vårt land omsätter den ekonomiska brottsligheten summorsom sannolikt vida överskrider underskottet i budgeten, utan att regeringenvidtar några som helst kraftåtgärder för aft komma till rätta med deffa. Härvore det angeläget med samma aktivitet från regeringen som den visar när defgäller att bestjäla pensionärerna på deras pensionsökningar. Men så är intefallet. De eventuella förslag mof denna allvarliga samhällsfara som skall kommafrån regeringen blir inte annat än marginella - om man får utgå från deåtgärder som vidtagits genom en urvattnad skatfeflyktsklausul och en meningslöslag om konkurskarantän. lever företag med mer eller mindre skummaaffärer gott på statens behov av entreprenadföretag. Och regeringen har uttalataft denna verksamhet skall utökas. På samma sätt förhåller det sig när det gällerentreprenader åt kommunerna, även om det här har visats något större akfivitetför att stoppa denna typ av brottslighet. Likaså borde en regering som påstår sig vilja sanerastatens finanser titta litet mer på orsakerna till bristerna på inkomstsidanoch på varför statsfinanserna inte ökar i önskvärd omfattning. Här har detmycket omfattande avdragssysfemet ökat i omfattning, så atf summan av avdragentotalt nu uppgår till nästan lika mycket som regeringen redovisar somunderskott i statens budget. Detta omfattande avdragssystem borde redan förlänge sedan ha sanerats, men. regeringen har, med sin borgerliga majoritet häri kammaren, konsekvent avvisat alla vpk;s förslag på den här punkten. utgördetta i stället ett mål för spekulation av s. k. skaffeplanerare m. fl.Fysiska personer gör underskottsavdrag på uppåt 15 miljarder kronor.Den allra största delen av dessa utgörs av ränteavdrag för egnahemsboende. En liten promenad i villaområdena borde väcka även enborgerlig politiker fill eftertanke. Där ser man ofta den ena lyxvillan efterden andra, och den ena överglänser den andra. Men defta må väl i viss mån varaupp till var och en, om det vore på det sättet att alla själva betalade sittboende. Men så är ingalunda fallet. Just genom avdragssystemets utformning ochutbredning belastar dessa människor med sina boendekostnader vanliga arbetareoch tjänstemän, som främst bebor hyreslägenheter. Det är alltså de vanliga människorna som betalar dessa"lyxlirares" levnadsomkostnader, tack vare de möjligheter tillskatfeminskning som medges i systemet. Dessa överklassens privilegier är detsom regeringen slår vakt om när den inte på något sätt vill medverka till attett avdragstak sätts och att man medger avdrag från skatf med en viss procentoch inte som från inkomst. På så vis skulle statens finanser och kommunernasekonomi kraffigt kunna förbättras och en större rättvisa i boendet dessutomuppnås. Däremot innebär det naturligtvis inte atf vanliga människor i vanligasmåhus skulle tvingas flytta - något som regeringsledamöter gärna skrämmer medi valtider när en sådan här fråga kommer på tal. Kraftfulla åtgärder i enlighet med vad vpk föreslagit imotioner till detta om den ekonomiska polifiken, budgetpolitiken ochäven skattesystemet innebär att man skulle uppnå en helt annaninkomstfördelning. Ett paket med åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten,mot avdragssysfemet och mot skatteflykten och reformeringar i övrigt skullekunna ge eft minskat skattetryck för människor i låga och normala inkomstlägenoch ett rättvist skattesystem, som skulle utgöra en avsevärt bättre grund ännuvarande inför den kommande avtalsrörelsen. Men framför allt skulle detverkliga budgetunderskottet kunna elimineras ufan att den offentliga sektornslaktas eller att pensionärerna - enligt den borgerliga modellen medbasbeloppet - blir bestulna på sina pensioner. En annan intressant inkomstkälla är slopande av det s. k.skaftesparandet. Det kostade 1980 ca 1 miljard för staten, enligt bedömningarsom har gjorf, och det gynnar endast människor med höga inkomstersom har möjlighet till sparande. För vanliga jobbare, som år ut och år inutsatts för reallöneminskningar, finns det inte något överskott tillskaffesparande. Det finns infe heller några fakta som talar för att sparandethar ökat genom s, k, skattefonds- och aktiefondssparande. Det har å andra sidanhävdats att så skulle vara fallet, men det finns inga indikafioner för detta.Däremot kan man klart konstatera att det har skett en stor omflyttning avsparandet från andra sparformer till just denna skatfesubventioneradesparandeform, sade tidigare i dagens debatt att det var braatt anställda fick köpa akfier i företagen via aktiesparfondssystemet. När detgällde aft ge gåvor och bidrag fill de privata företagen i landet gick denförra trepartiregeringen en något annorlunda väg än den nuvarande. Då varÅsUngdoktrinen den allenarådande. Staten gav ut den ena miljarden efter den andraav skattebetalarnas inbetalda medel fill de privata företagen. Efter valet1979, då hade stärkt sin posifion i regeringen och därigenom ocksåtog den direkta ledningen för den, lades Åslingdoktrinen åt sidan. Dettagjordes därför att den i viss män stred emot storfinansens intressen, I den nyatrepartiregeringen fick igenom sin konstruktion av eff nytt gåvo-och bidragssystem. Man genomdrev nämligen aktiefondssparandef, I namn avfrivillighet och valfrihet ges bolagen nu nytt s, k. riskvilligt kapital genomaktiefondssparande och därmed minskade skatteinkomster för kommunerna. Genom det framlagda ekonomiska handlingsprogrammet visarregeringen som jag ser def en fullständig nonchalans mot de löntagare som fåttett avtal som innebär ytterligare reallönesänkning. Redan när avtalet tecknadeshade prisökningarna ätit upp vad avtalet ger i nominell ökning. Ytterligareminskningar av livsmedelssubventionerna är aviserade. Som framgår avfinansplanen kommer prisökningen aft fortsätta. Man kan naturligtvis räkna medatt detta medför en ytterligare minskning av köpkraften. Regeringen talar i detsammanhanget om marginalskattesänkning till och säger aft detta kommer attinnebära ökad köpkraft. Då mäste man ställa de här frågorna emot varandra. Kommerden som inte har högre marginalskatt än - dvs, den genomsnittligeLO-medlemmen - att få en ökad köpkraft genom en marginalskatfesänkning? Nej,knappast. Men i regeringens ekonomiska handlingsprogram sägs atfmarginalskatfesänkningen skall totalfinansieras, om möjligt genomtvängssparande. Då blir osökt frågan till regeringens företrädare eller fillfinansutskottefs ordförande: totalfinansieringen aft ske genomtvångssparande för dem som erhåller marginalskaftesänkning, eller kommer manaft sätta in den vanliga medicinen, vilket i det här fallet innebär att manlåter dem som inte kan tillgodogöra sig marginalskaftesänkningar - alltså devanliga låginkomsttagarna - få betala kalaset? Jag vill, herr talman, yrka bifall till de vpk-motionersom behandlats i betänkandet, som jag beklagar att den här debattengenom behandling av dessa frågor på något vis har blivit stympad,Atf diskutera finanspolitik innebär inte bara att diskutera utgiftssidan utan iallra högsta grad att diskutera inkomstsidan och skattepolitiken, men dendebatten har sannerligen lyst med sin frånvaro. 56KARIN AHRLAND (fp); Jag skall be att få ägna åt tvåav def svenska språkets populäraste ord. Det ena är avdrag och det andrabidrag. Rent skrivmässigt är de här två orden mycket lika varandra, det är baratvå bokstäver som skiljer, I verkligheten är det också ofta samma sak. Men förgemene man tycks de rent psykologiskt uppfattas som vitt skilda saker.Höginkomsttagare skäller ofta på "alla dom där bidragen ni polifiker öseruf". Andra rasar över alla avdrag som medför aft en del personer levergott men taxerar noll. De somförsöker vinna röster på atf vara höginkomsttagarnas företrädare vänder sigsällan i sin sparivran mot avdragen. De som fiskar väljare genom att framställasig som låginkomsttagarnas vapendragare rasar mot varje antydan att ta borteller sänka något bidrag. Det har gått en magi i orden, som tycks förblinda deflesta av oss så mycket att vi infe ser skogen för bara trän. För många gångerär bidrag och avdrag samma sak, nämligen subventioner från staten till enskildaeller bolag. folkparti- och cenfer-parfiledamöter, och fillmin glädje även de moderata ledamöterna, tycks veta detta, för det står iutskoftsbetänkandet att den "ekonomiska innebörden av ett avdrag äremellertid i princip detsamma som ett bidrag". Utskottet haralldeles rätt, och det är bra atf man för en viss diskussion om de härproblemen. Jag önskar bara aft de kan ägnas ännu mer intresse. Detär nämligen också så som utskottet skriver: "Ändringar i avdragsregler ochändringar i avgränsningen av vilka inkomster som skall tas upp till beskattningfår avsevärda effekter på skatteinkomsterna. Förändringar i dessa stycken framträderinte i statsbudgeten på sarrrma sätt som förändringar i olika bidrag m, m, somredovisas på utgiftssidan." Jag skulle vilja säga aft väldigt ofta"framträder" de infe alls. Jag skall bara ta eff litet konkret exempel. Ibudgetpropositionens bilaga 11, som rör budgetdepartementet, tar föredraganden upp vissa åtgärder, som skall stimulera investeringar i maskiner och inventarier för vissa rörelseid kare. Där står det bl. a.: " får skattskyldiga som driver rörelse,jordbruk o. m. utgången av anskaffat eller tillverkat maskiner m. m. undervissa förutsättningar ett särskilt invesferingsavdrag om av anskaffnings-eller tillverkningskostnaden vid taxeringen till statlig inkomstskatt. Om enskattskyldig inte alls eller bara delvis har kunnat utnyttjainvesferingsavdraget kan han i stället få ett skattefritt investeringsbidragmotsvarande av anskaffnings- eller tillverkningskostnaden." För att behandla alla lika - och det skall man göra, 25 %i avdrag är värt lika mycket som i bidrag - har man alltså i vissa fallgivit bidrag, i andra fall avdrag! Def behöver inte vara något galet i det. Idetta fall är det fråga om en god sak, nämligen att sfimulera näringslivetsinvesteringar. Men om man nu läser vidare i budgetdepartemenfets bilaga, fårman reda på aft just de här bidragen beräknas kosta 85 milj. kr., och de 85miljonerna går in i de som fotalt har anvisats förbudgetdepartementet på utgiftssidan i budgeten. Men, herr talman, vad kosfardet i minskade skafteinkomster att lika många eller fler företagare i ställethar använt sig av det särskilda avdraget om ? Det går det inte att få framnågon siffra på i statsbudgeten. skall jag i hederlighetens namn tilläggaatt i just defta exempel finns det vissa uträkningar om bitar av kostnaderna, inkomstberäkningar, som ju ingår som bilaga tillbudgetpropositionen, kan man se att de här investeringsavdragen på 25 %uppgått till 562 milj, kr, . Men det är avdragens storlek. Det går inteatt se hur mycket de här avdragen innebär i minskade skatteinkomster för statoch kommun. Vi vet alltså, herr talman, nästan på öret vad investeringsbidragenkosfar, men vår kunskap om vad avdragen betyder i minskade skatteintäkter ärminst sagt begränsad. Det exempel jag nämnde är ändå ett sådant, där man genomganska ordentliga forskningar - man måste näsfan vara riksdagsman för att klaradet - kan skaffa sig en uppfattning om kostnaderna. Men så är det oftast inte,infe ens för oss i kammaren. Vi vet hur mycket barnbidragen kostar, men vi harinte en aning om hur mycket förvärvsavdragen för förvärvsarbetande föräldrarkostar. Vi vet vad folkpensionerna kostar, men vi har inte en aning om vadavdragen för pensionsförsäkringar egentligen går på. Skatteeffekten av avdragenför fasfigheter är en av de få sådana här kostnader som är öppet redovisade. Devar 6 miljarder och 10 miljarder . Räntebidragen, som de redovisas iårets budgetproposition, är 7,1 miljarder /82. Villaavdragen diskuteras ganska mycket f. n. Och def är endiskussion som är värd atf föras längre. Men def kanske finns andra avdrag somborde diskuteras lika mycket, om vi bara visste hur stora de är eller vad dekostar. 1 en bilaga till budgetpropositionen finns det t. ex.uppgifter om atf 1978 var samtliga rikefs skattskyldigas - såväl fysiskapersoner som bolag -bruttoinkomster ca 280 miljarder, och den totala taxeradeinkomsten efter underskottsavdrag och allmänna avdrag var 260 miljarder, somalltså ligger till grund för vad vi betalar i skaft. Men jag kan inte finna någon uppgift på vad t. ex.underskotfsavdragen medför i minskade skatteinkomster. Det finns alltså 20miljarder i avdrag. För aft veta vad de medför i minskade skatter skulle manbehöva känna till den genomsnittliga skattesats som skulle ha träffat dessabelopp. Den siffran finns infe och har nog aldrig funnits i någon budget. Det är heller infe möjligt atf ufan ganska avancerade gissningaröversätta avdragssiffran till en kostnadssiffra, dvs, en summa på budgetensutgiftssida, Def är en brist, tycker jag. Det här inlägget skall inte uppfattas som effangrepp på alla avdragstyper och inte heller på alla bidrag. Men det är ettförsök att visa att det finns stora summor som kommer en del medborgare ochbolag till godo utan att vi har en aning om hur stora dessa summor är eller hurde träffar eller vilka de gynnar, och det tycker jag är allvarligt. Det ärnämligen så atf just i tider när ekonomin inte är i balans, då kastar sig allaöver den redovisade utgiftssidan, och där letar man efter poster som man kanpruta på. Men det finns en annan sida, som man också borde titta på.Det finns dolda utgiftsposter som vi inte hittar på utgiftssidan-de finns påinkomstsidan. Det är just de avdrag som jag har talat om. När vi"sparar" - det är inte det vi gör, för vi drar ner utgifterna -avskaffar vi ju infe alla utgifter, och vi skall inte heller avskaffa allaavdrag. Men vi borde kunna pröva och debattera bäde bidrag och avdrag på likavillkor. Jag tycker att det är på fiden aft vi ägnar störreuppmärksamhet åt budgetens inkomstsida. Där bör vi naturligtvis ägna merpartenav diskussionen åt hur vi skall öka nafionalinkomsten. Men får viinte glömma att även uppmärksamma de dolda utgifterna på inkomstsidan. Jag har alltid haft som ambition att försökatala så att åtminstone kammarens ledamöter begriper vad jag menar eller i varjefall infe kanmissförstå mig. lyckas det, ibland lyckas def inte. Om jag inte harlyckats nu vill jag säga atf det kanske infe enbart beror på mig. Det här ärkrångligt. Jag undrar om det inte bl, a, beror på att det finns vissa"inkomsfutgifter" som en del politiker avsiktligt vill dölja. Dettycker jag inte att vi skall göra. Jag tycker att vi skall fala öppet om allaoch sedan bestämma vilka vi kan dra ned på som ger minskade statsutgifter meninte drabbar inkomstsidan. 57 BOSÖDERSTEN (s): Den finansplan och det betänkande från finansutskottetsom vi behandlar är ganska egendomliga dokument. Vi talar numera alla omaft vårt land befinner sig i en allvarlig ekonomisk kris. Samlade grepp skullebehövas. Ändock saknas sådana så gott som totalt i dessa dokument. När man sertill händernas verk förefaller det som om krisen för regeringen är något slagspotemkinkuliss som man använder för atf skrämma svenska folket med. Man skjuterhelt enkelt problemen . Den långtidsutredning som presenterades ihöstas och som naturligen borde ha varit def strategiska dokument runt vilketregeringens politik hade utformats skjuts numera förstrött ät sidan, Def finnsen mening i årets finansplan som i eft nötskal fångar situationen:"Regeringen kommer senare efter sedvanlig remissbehandling aft i sambandmed vårens komplefteringsproposifion ta ställning till långtidsutredningensbedömningar och konsekvenserna härav för utformningen av den ekonomiskapolitiken," I långtidsutredningen framställdes de fundamentalabalansrubbningarna i den svenska ekonomin klart och tydligt. En knagglig vägför att återfå balans med sänkning av reallönerna under hela första halvan av1980-talet skisserades. Men regeringen kan uppenbarligen inte bestämma sig. Denförmår i grunden inget göra. Årets finansplan illustrerar på ett otvetydigtsätt att regeringen inte har något annat än kejsarens nya kläder att skyla sinnakenhet med. För som går blir också denna regeringsgöranden och låtanden allt mindre intressanta. Dess dagar torde väl också vararäknade. verkar det som om den mest produktiva sysselsättningen för ossalla är att bara sitta och vänta på nästa val, Mof denna bakgrund är det naturligt att jag i mitt inlägginte går in pä någon närmare kritik av regeringens polifik. Andra har redangjort det, I dagens läge är det betydligt mer intressant aft uppehålla sig vidkaraktären av vår ekonomiska kris och framför allt att kortfattat antyda ettpar vägar ut ur den. Det är i och för sig sant atf det behövs ett helhetsgreppför att få svensk ekonomi i balans. Även om efterfrågepolifik numera börjarkomma i ett visst vanrykte är det trots allt väsentligt att efterfrågan hållsuppe, så att man får eft så högt kapacitetsutnyttjande som möjligt. Vad som idagens läge är än mer centralt är dock att ägna sig åt skötseln av utbudssidani vår ekonomi, att ägna sig åt vad som med en engelsk modeterm brukar kallasför supply-side Jag skall faett par konkreta exempel för att visa vad jag menar. Vivet alla att industriinvesteringarna är för låga. Vi borde helst få upp dem med5-6 miljarder kronor i ett enda skift för aft de skulle komma upp i dennivå som de hade vid mitten av 1970-talef, Därefter borde de öka omåret. Men regeringen har inte kunnat göra något för att lösa detta problem.Tvärtom har den av omständigheternas makt och av sin egen oskicklighet tvingatsatt föra en i grunden pervers politik, där den senaste räntehöjningen är så attsäga den sista spiken i likkistan och har gjort det än svårare att få fart påindustriinvesteringarna, Idet här läget går det inte bara att sitta med armarna i kors. Ett medel som mankunde pröva vore att subventionera industriinvesteringarna på marginalen.