prot · G40971 · 1980-12-31 00:00:00 — Utbildningspolitiken är i detta avseende ett bra exempel.Utbildning är inte, någon samhällelig konsumtion i vanlig mening. Utbildning ären investering för framtiden, en investering som samhället gör för framtidatrygghet. Detta gäller frän grundskola till högskola. Inte minst gäller detforskningen, och fill denna har regeringen i årets budgetproposition föreslagiten ökning med 125 milj. kr. Det är ett bra bevis pä den syn man häri dettasammanhang. Den neddragning av statsbidraget till grundskola och gymnasieskolasom föreslås skall pä intet sätt förringas, men jag är övertygad om att vissabesparingsmöjligheter finns om man gemensamt tar sig an frågan. Det är klart atf man kan göra som gjordehär- räkna upp allt som man i så fall måhända får skjuta litet på framtideneller dra ned. Men jag vet av erfarenhet aft det finns kommuner där man harsatt sig ned för att diskutera för atf se vad man kan komma fram till - och harnått utomordentligt goda resultat utan att det har behövt inkräkta päkvaliteten i verksamheten. Jag vill dock erinra om angelägenheten av aft infegeneralisera när det gäller bantningen av den offentliga sektorn - och när manöver huvud taget talar om den offentliga sektorn. Som jag nämnde ärutbildningssektorn förvisso en tung del av denna sektor, men ingenfing kan påsikt vara en större förlust för samhället än att ge en bristfällig utbildning,pä vilken nivå det än gäller. Naturligtvis skall överorganisation och byråkratihällas efter ocksä här, och bantningen av , som en utredninghar föreslagit och som det kommer en proposifion om, är eft ledi denna strävan. Till det framfidsinrikfade hör ocksä att vi tar till varavåra egna produktionsbetingelser så långt deffa är möjligt. Det är allmänt erkänt hur viktigt def är med eftnäringsliv med en blandning av små och stora företag. Det är förvisso intealltid man har haft den uppfattningen pä alla häll. För den som representerareft län med en negativ befolkningsutveckling fyra är i rad framstår det klarareän någonsin hur viktigt det är med balans mellan stora och små företag, hursvårt det är när de mindre företagen inte finns i tillräckligt antal, hurkonjunkturkänslig och sårbar arbetsmarknaden är i sädana fall. Pä värdet enbart stordriften som frän de flestahäll prisades. När drev kravet att ocksä de små företagen skulle ha sinplats därför att det var angeläget för vär ekonomi och sysselsättning, varengagemanget från andra partier inte särskilt stort. Ofta fick vi höra att vivar verklighetsfrämmande, att vi var romantiker. Vi ville ha industrier ivarje by - och allt vad rnan då sade. Många av dem som pä gjordedessa värdeomdömen tillhör nu de flitiga resenärerna mellan sina hemorter ochStockholm och uppvaktar regering och riksdagsledamöter för att fä stöd i olikaformer. Ofta rör det sig om småföretagsetableringar. Jag förstår dem - det äringet tvivel om den saken, Def är bara att beklaga att 1960-talets krassainställning fick en omfattning som medförde ett bortfall av mängder småföretag.Det lider samhället av . Den nuvarande regeringen har rättat fill en del,men def är klart atf defta inte låter sig göras pä , Def är också inom småföretagen som idéerna i hög gradfinns. Uppfinnarverksamheten mäste fä en mer framskjuten plats, och det ärangeläget att vi får skatteregler som inte motverkar utan stimulerar detintresse som finns. Genom smäföretagarpaket etc, har en del gjorts, men meråterstår. Genom den räntehöjning son-i påtvingats oss harbelastningen pä både enskilda och företag blivit mycket kännbar. En grupp somnumera har en hög skuldsättning är jordbrukarna. Deras näring har nog jämtefisket mer än andra genomgått en utveckling mot allt större krav päkapitalinsatser. Detta har varit nödvändigt för aft fillgodose derationaliseringskrav som samhället ställt upp för att man skulle kunna krävaatt fä livsmedel producerade till sä låga kostnader som möjligt. Mängalantbrukare har härigenom hamnat i en mycket hög skuldsättning. I mänga fallhar kapitalkostnaderna gått i höjden till den grad att den enskilde trots ennärmast omänsklig arbetsinsats står vid konkursens brant. Den senasteräntehöjningen förrycker alla kalkyler. Personliga miljonskulder är för mängaen omöjlighet att klara. Def kan knappast vara i samhällets intresse att dessajordbrukare tvingas lämna sina fastigheter med de tragedier som därav följer.Vi är pä värt häll beredda atf tillsammans med berörda organisationer försökafinna lösningar. dessa strävanden bör vara att vidga hypoteksbankens möjligheteratt ge jordbruket längre krediter. Det gäller ytterst att garanteraproduktionen av inhemska livsmedel. Det är lätt atf ta saker och ting förgivet. Att svenskt jordbruk skall fillhandahålla vårt behov av livsmedel -därfill av hög kvalitet \ - tas av alla för givet. Det gäller att skapa deförutsättningar som erfordras för att detta skall kunna ske också framöver. För många framstår 1960-falef som ett dystert årtionde idessa sammanhang. Den jordbrukspolitik som fördes på den fiden medförde ett nästantotalt stopp på investeringar av den enkla anledningen atf ingen trodde päframtiden. När det hela sedan svängde till def bättre och många började satsabåde sig själva och kapital blev def också en injektion regionalpolitiskt sett.När det nu kärvar till finns det anledning att medverka till att lindra dehårdaste törnarna. Den stora smällen får ändå den enskilde ta. Det handlar här om en viss regionalpolitisk satsning ävenom den naturligtvis är av blygsam omfattning. Jag inledde mitt anförande med att uttryckatillfredsställelse över det ansvar som arbetsmarknadens parter visat. I endebatt som denna, där påståenden görs, där ansvar utkrävs och därangelägenheten av inflytande för så många som möjligt understryks, känner jagett behov av att säga några ord om just inflytande och ansvar. Jag antar attdet är flera än jag som märkt hur diskussionen allt oftare rör svårigheten aftöverblicka stora frågekomplex. Det kan gälla t. ex. de kommunala frågorna.Centern uttryckte med skärpa berättigade farhågor på den fid när det varaktuellt med tvångsvisa kommunsammanläggningar. Vådan av atf plötsligtrationalisera bort mängder av förtroendevalda och därmed försvaga inflytandetframstod klart. får vi frän allt flera håll höra hur man umgås medplaner på att sära på kommuner. Dessa krav kan man inte nonchalera. Det ärsäkert möjligt att genomföra sådana åtgärder på en del häll, medan det kan varasvårare pä andra och helt omöjligt pä vissa. Gjorda investeringar och uppbyggdaorganisafioner i de nya enheterna lägger hinder i vägen. har vi fåttnya lagar som ökar sammanträdenas antal och längd. Vi håller pä aft få ettde-och-vi-resonemang som ingalunda gagnar demokratin. Snarare blåser det underdet polifikerförakt som det så ofta talas om - mänga gånger överdrivet, detvill jag gärna säga. Det finns en uppenbar risk för atf kommunerna har blivitsä stora och byräkrafiserade att alltför många förtroendevalda sysslar med ioch för sig viktiga men ändå detaljfrågor, medan de övergripande problemen tersig sä svära aft tackla atf det bara blir en handfull människor som har fid ochkraft att fa sig an dessa. Det finns säkert ingen kungsväg till lösning, men om viskall kunna räkna med en fillfredsställande tillgång pä förtroendevalda iframtiden mäsfe frågor av denna typ uppmärksammas . En klarare gränsmellan företagsdemokratiska och kommunaldemokratiska områden är ennödvändighet. Den representativa demokrafin bygger pä att väljarna skall kunnautkräva eft politiskt ansvar av de valda. Dä får det inte råda något tvivel omi vilken omfattning deffa kan ske. Jag vet, herr talman, att mångafortfarande infe vill inse aft detta är ett problem. Jag är övertygad om att omvi infe griper oss an dessa frågor, som jag betraktar som övergripande ochgrundläggande, kommer vi aft få stora svårigheter aft rekryteramänniskor till viktiga kommunala funktioner. Och det om något vore till skadaför demokrafin. 17 (vpk) replik: uttalade sinfillfredsställelse med avtalsuppgörelsen. Den borgerliga regeringen ochnäringslivet har inte heller lyckats dölja sin fillfredsställelse över detingångna avtalet. Men för löntagarna är def någonfing nytt som har hänt - dehar fått en reell lönesänkning inskriven i avtalet, vilket inflationsregelninnebär, av prishöjningarna när de överstiger . Pä 1940-falef fannsen liknande överenskommelse som kallades Söderlundsplanen. Dessutom innebäravtalet att om köpkraften minskar för def stora flertalet av löntagarnaförsväras försäljningen pä den inhemska marknaden, vilket ocksä påverkarsysselsättningen. Man kan inte undgå att notera den ändrade uppfattningen ifräga om den offenfiiga sektorns verksamhet, främst från center- ochfolkpartihåll, I gemensamma mofioner före valet uttryckte man sig påföljande sätt: En stark koncentration av reformverksamheten till bl, a,barnomsorgen och åldringsvården är nödvändig. Den sociala tryggheten får inteäventyras. Tvärtom måste omsorgen om barn och gamla bli bättre. Planen för 100000 nya daghemsplatser är en vikfig del av familjepolitiken som måste kommatill stånd. En motsvarande utbyggnad av långtidsvården är nödvändig. Och vidareskrev man: Def är angeläget atf kommuner och landsfing gesförutsättningar att upprätthålla och helst öka sin verksamhet däaktiviteten i övrigt är läg. Det var Per och sornundertecknade motionerna. Det är svårt att känna igen detta resonemang i degemensamma attacker mot den offentliga sektorn som blir följden av denborgerliga regeringens sparpaket - eller handlingsprogram som det kallas av endel av regeringen. Med den redovisning som vi har fått kan vi bedömainnebörden av dessa attacker. De vanliga människorna kommer atf drabbas hårt,vilket fär sociala konsekvenser. 18HANS () replik; kände behov av att upplysa migom att det har tillsatts en utredning om underskotfsavdragen. Jag hördedessutom frän statsministern att den skulle fä filläggsdirektiv. Det gäremellertid inte att nu inbjuda till överläggningar om marginalskatterna ochreformering av inkomstskatterna, med syftet att ett förslag skall framläggas ivär, om man skall avvakta den utredningens arbete. Jag fann mig därförföranlåten att säga att förutsättningarna för sädana överläggningar är aft viocksä är överens om att som man behandlar frågan om marginalskatternaockså hela frågan om en reformering av underskoffsavdragsproblematiken skalltas upp liksom aft åtgärder skall vidtas mof skatfeundandragandeoch skafteflykt. Om regeringen skall fullfölja sitt aviserade program, kan densåvitt jag förstår inte hänvisa till utredningen om underskotfsavdrag. menade ocksä atf den avtalsöverenskommelsesom nu träffats mellan parterna pä arbetsmarknaden var en utmärkt dementi avdet socialdemokratiska talet om att regeringen bedriver en orättfärdig fördelningspolitiksom leder till konfrontation. Det finns andra ledamöter som kan redogöra förutgångspunkterna för avtalsuppgörelsen, men jag vill för min del säga atf definte alls var fräga om någon dementi utan om en bekräftelse av att regeringenhar förstört vär ekonomi till den milda grad att löntagarna nu inte har möjlighetatf fä ut vad de skulle ha för aft fä kompensafion för indexregleringen avskatteskalorna. Vidare säger att jag skulle ha gjortgällande att en regering är omöjlig, om den inte bygger pä socialdemokraterna iriksdagen. har lyssnat mycket dåligt pä vad jag sade. Jag kanmycket väl tänka mig att en borgerlig regering kan fungera. Även om jag intehar sett nägon sådan ännu, skall jag inte ge upp hoppet pä den punkten. Vad jagförsökte redovisa var att en borgerlig regering bestående av tre partier n-iedolika intresseinriktning och program - annars vore de inte fre partier - ochmed en gemensam, flytande borgerlig väljarkår inte kan uppträda med den enighetoch fasthet som behövs för aft föra landet ut ur en utomordentligt svär kris.Jag tror att tillräckligt mänga har konstaterat detta. Jag sade ocksä att det kanske skulle ha gått i ett lägemed god fillväxt, bra sysselsättning och stabil ekonomi, men går det inte.Claes Elmstedt talade varmt för behovet av demokrati, inflytande och strävanefter att ytterligare utveckla allt detta, bl. a. i frågan omkommunindelningarna. Jag skall, eftersom jag bara har kvar avmin taletid avsfä från atf tala orn kommunindelningarna. Jag vill bara sägafill aft den som en gäng ställt sig bakom demokratins principsedan inte själv kan avgränsa den fill områden som han tycker passar. Principenmåste gälla fullt ut. Def bästa sättet aft vidga demokratin är atf gelöntagarna ett inflytande i deras företag och i deras arbetssituationer,grundat pä ett verkligt delägande i företagen. Jag uppfattar därför ClaesElrnsfedts inlägg som en uppslutning till tanken pä löntagarfonder. 19CLAES ELMSTEDT (c) replik: är ju känd för atf ha ensnabb uppfattningsförmåga, men jag undrar om han inte var litet väl tidigt utenär han drog sin slutsats i vad gäller löntagarfonderna. Hur han kunde blandain löntagarfonderna i detta sammanhang har jag svårt aft förstå. Vad jag taladeorn var avgränsningen mellan de sä att säga företagsdemokratiska strävandena ikommunerna och den politiska demokratin. Jag menar aft den gränsdragningen ärvikfig för båda parter. Alla skall veta vad man sysslar med och tar ansvar för.Inte minst gäller def naturligtvis dem som är utsedda i allmänna val. De skallveta precis var gränserna går och även hur långt deras ansvarskompetens sträcker sig, sä att de kan ställas fillansvar inför sina valmän. Anledningen till att jag tagit upp denna fråga är att jagav erfarenhet vet att det, om vi inte får denna fräga debatterad och ordentligtgenomarbetad, så att uppgiftsfördelningen klarläggs, kommer att bli svårt atffä tag i folk som vill engagera sig. Däri ser jag den stora faran fördemokratin. Sedan vidhåller jag atf det förhållandet attavtalsuppgörelsen kom snabbt mäste vara en fingervisning till dem som idebatten försökt göra gällande att regeringen med sin polifik skulle haäventyrat underlaget för en snabb uppgörelse. Beskedet som har kommit frånavtalsparterna är väl den bästa dementi som kan ges av sådana påståenden. Om det vore sä aft regeringar som består av tvä ellerflera partier saknade möjligheter att klara ett regeringsansvar - det varungefär sä uttryckte sig- skulle ju det innebära att det härlandet kunde ha bara en sorts regering, nämligen en socialdemokratisk, eftersomsocialdemokraterna är det största partiet. De är dessutom vana att regera frånminoritetssfällning. Men jag tror inte att man kan snäva ät resonemanget pä detsättet, och jag tycker dessutom att pä den punkten riktar enorättvis beskyllning mot den nuvarande regeringen. Till vill jag säga helt kort: Det ärklart atf man kan läsa upp motioner och yrkanden. För vpk:s vidkommande är detnaturligtvis utomordentligt värdefullt att alltid vara det parti här i kammarensom har tillräckligt med resurser till precis vad som helst. 20HANS () replik: återkommer fill frågan omdemokratin och säger aft nu gäller det inte demokrafin i stort, ufan nu gällerdef avgränsningen mellan den politiska demokratin och företagsdemokratin. Mensä var det inte i huvudanförande. Han började med atf tala omsvårigheterna för medborgarna aft sätta sig in i stora frägekomplex och vad konimunindelningsreformenhade betytt, vikfen av att utveckla den representativa demokratin och mycketannat. Har man den inställningen, som jag tror att , att det är en viktig angelägenhet för oss att utveckla demokratin, dä kanman inte, som jag sade tidigare, godtyckligt dra en gräns för demokratin. Harman en gång accepterat principen, så gäller den fullt uf. Dä gäller den ocksäfullt ut den ekonomiska demokratin och de anställdas möjligheter tillbeslutsfattande och inflytande pä sin arbetsplats, principiella grundtankar här är ettalldeles utmärkt uttryck för angelägenheten av att snart genomföralöntagarfonder. Jag ser i en varm anhängare av dem och kommeratt räkna med honom i den fortsatta diskussionen på den punkten. När det gäller frågan om medbestämmandeavtalen kontra denpolitiska demokrafin vill jag infe förneka att det är en betydelsefull fråga.Men konsfifufionsutskottet har gjort en stor utredning om detta och haft enhearing med alla berörda parter. Det har inte framkommit någonting i de undersökningarsom redovisas i en rapport till att den typen av svårigheter harförelegat. Def har fungerat alldeles utomordentligt bra. Inga ärenden är anhängiggjorda hos den politiska nämnd somriksdagen har tillsatt för att avgöra gränsdragningen mellan den politiskademokratin och företagsdemokratin. Skulle det visa sig att def i framtidenuppstår sådana svårigheter, tycker jag också aft vi skall försöka bemästra dem. Sedan återkommer fill avtalsuppgörelsen ochsäger atf den är visst en dementi av att regeringens politik skulle förhindraen snabb uppgörelse. Def vi har sagt är atf de indexreglerade skatteskalornaleder till att löntagarna mäsfe begära höga lönelyft för aft fä rättvisa, uppåt10 %. har de inte fått def, men def är inget uttryck för atf vi har haft feli sak. Det är uttryck för det jag sade förut, nämligen att ekonomin har körtssä i botten atf löntagarna har fått acceptera den orättvisa som deindexreglerade skatteskalorna har givit. Men jag tror inte att dra några långtgående slutsatser av det för framtiden. Det kommer nog attvisa sig. Sedan, , tycker jag inte aft vi behövermissförstå varandra till den milda grad att jag skulle göra gällande att detbara kan vara eft parti som regerar åt gängen, Jag tycker naturligtvis att detvore bra om det vore ett socialdemokratiskt parti som regerade, men läget ärinte detta, utan det är aft vi har tre partier i regeringen som rekryteras frånsamma väljarkår. Den omständigheten att de slåss om samma flytande borgerligaväljarkår leder till aft de inom regeringen måste profilera sig för att kunnahälla kvar sina väljare. Detta leder till spänningar och handlingsförlamning,def leder till att skickar ut TT-telegram i NCB-frågan, det ledertill att folkpartistatsräden reserverar sig mot protokollet, def leder till atfman anfaller varandra ute pä mötena. Väljarna fär ingen fair chans att utkrävaansvar därför att de inte vet var ansvaret ligger någonstans. 21KARIN (vpk) replik: För borgerligheten och näringslivet är ettdåligt avtal för löntagarna självfallet alltid tillfredsställande, eftersom detger ökade profiter ät företagen. Till de borgerliga ledamöterna i denna kammare, somfortfarande hävdar att barnomsorgen, äldreomsorgen, skolan och sjukvärden hartillätits växa alltför snabbt och därigenom har undergrävt värt lands ekonomi,vill jag rikta en uppmaning: Ta en promenad runt här utanför ochde närmaste kvarteren och titta på de bank- och kontorspalats, affärsgator ochlyxvaruhus som där finns, och kom sedan tillbaka och försök övertyga oss om attdet är samhällets barnomsorg som har urholkat landets ekonomi! Måste vi infe bli överens om att den offentligasektorns verksamhet måste betalas, om det svenska näringslivet skall fortsättaatt fungera? En privatisering av verksamheten löser inte problemen. Vi betalari dag med våra skatter, men vi har ett orättvist skattesystem som gynnar destarka grupperna och gör det allt svårare att finansiera den offenfiigasektorn. kommunisterna har mänga gånger lagt framförslag om en statskommunal enhetsskatt, som skulle svara för en större andel av landstingens och kommunernas utgifter, Def skulle innebäraen utjämning av den sociala verksamheten för människorna i olika kommuner. Vi förnekar inte den ekonomiska krisen, ,men den borgerliga regeringen använder enligt vär mening fel recept för atfklara krisen, 22 () replik: Helt kort fill ; Vi kan väldiskutera de här frågorna hur länge som helst, men jag vill gärna ha sagt attjag infe nonchalerar de tendenser som finns på många håll ute i landet, där manär orolig för atf kommunerna har fått en utveckling som gör def svårt infe baraför folk utanför den kommunala verksamheten ufan ocksä för förtroendevalda iden kommunala verksamheten. Jag har här framhållit vikfen av att vi far itu medden frågan istället för atf försöka få den förpuppad, för def lyckas vi ändåaldrig med, och jag kan inte heller tänka mig att det ligger i någons intresse. När def gäller regeringsmöjligheterna osv, delar jag inteHans Gustafssons uppfattning att de tre parfierna skulle slåss om sammaväljarkår, som han uttryckte def, låt vara atf man kanhända kan föra merpartenav deras väljare åf samma håll. Jag är nämligen medveten om atf det sker strömningarmellan de s. k. blocken. Att spalta upp väljarkåren på det sätt som nyssgjordes är verkligen att se statiskt pä def hela. Så statiskt är läget ändåinte, dess bättre. Tredje vice talmannen anmälde att ochKarin anhållit att fill protokollet få antecknat att de inte ägderätt till ytterligare repliker. 23KJELL-OLOF (): I ef t års tid har regeringen försökt intalasig själv och svenska folket atf vägen uf ur den ekonomiska krisen går över defman kallar att spara. har man talat om sparpaket och sparplaner.Och blev det också en s. k. sparproposition, . Men mängablev nog förvånade över aft det så länge omtalade sparandet framför allt bestodav skattehöjningar, försämringar för pensionärerna - och mera inflation. Orsaken till denna regeringens fixering vid ordet sparandeär det obestridliga faktum aft borgerligt styre infelängre förmår försörja sig självt. Vi producerar långt mindre än vi förbrukar.Och det beror i sin tur pä att industrin inte längre har den storlek och styrkasom krävs för aft upprätthålla den hittillsvarande levnadsstandarden. Av detta drog man slutsatsen att enda lösningen var atffolket sänkte sin levnadsstandard. Därför höjde man skatter och avgifter,därför försämrade man de sociala förmånerna och, framför allt, lät inflationenrusa på. Den blev än en gång den borgerliga regeringens bundsförvant inedskärningen av de vanliga hushällens köpkraft. Men detvar inte alla som skulle sänka sin levnadsstandard. ringen av skatteskalorna lades upp så att de högreinkomsttagarna skyddades mot inflafionen. Akfieägare och skogsägare samtinnehavare av större förmögenheter fick direkta skattesänkningar. Storaskattelättnader gavs dessutom fill dem som kunde spara för egen räkning ochinte behövde tvingas till det. Tanken bakom denna utdelning av pengar till vissa gruppervar uppenbarligen aft regeringen ansäg atf deras levnadsstandard var för läg.De mäste få större belöningar för att göra sin insats - annars köpfes def ingaaktier, avverkades ingen skog, byggdes def inte upp några förmögenheter. Av destora löntagargrupperna krävde man däremot att de skulle fortsätta att arbetamof sämre ersättning. Den borgerliga riksdagsmajoritefen sjösatte den härpolitiken för bara drygt en månad sedan, . var förstasteget taget mot en sanering av den svenska ekonomin, sade man. Ifortsättningen behövdes inga särskilda sparpaket. Budgetunderskottet skulle ivarje budgetproposition framöver skäras ner med - utom iårets budget, dä man skulle nöja sig, som man sade, med att hållabudgetunderskottet oförändrat. Men det skulle visa sig vara en ganska gisten farkost mansjösatte. I likhet med ett annat fuskbygge sjönk den så snart den lämnadekajen. När regeringen presenterade eft nytt s. k.sparpaket, motiverades detta med atf kraftiga försämringar hade inträffat iden svenska ekonomin, Def är en förskönande omskrivning av att regeringens egenpolitik har skapat eft kafasfrofläge, som kräver nya brandkårsutryckningar. Denbudgetproposition och den finansplan som lades fram avslöjadeatf ingalunda höll på att ta något första steg mot ekonomiskåterhämtning ufan tvärtom rusade mot ännu svårare obalanser. Och detta skeddetrots att politiken otvivelaktigt nådde sitt mål i så måtto att förbrukningenoch levnadsstandarden sjunker ocksä . Men produktionen sjunker ännusnabbare och därför fortsätter gapet mellan produktion och förbrukning aft öka. Kombinationen av stagnation och inflation samt ökadarbetslöshet blev också förödande för statsbudgetens utveckling. 1 stället föraft hällas oförändrat ökar budgetunderskottet nästa budgetär med minst 15miljarder kronor.