prot · G40932 · 1980-12-31 00:00:00 — Man har satt in jättelika subventioner till vissa varv,och därmed har man gjort livet svårare för det varv som vi harbekymmer för. borde t. ex. gå till sina egna partivänner och sinegen partiledning och fråga om de är beredda att vara lika generösa mot KalmarVarv som man var mot Öresundsvarvet. Vad Varv behöver är en ny chans. En enda litenrännil av de pengar som går till de statliga storvarven skulle kunnarädda Varvs framtid. Alla politiker borde hjälpa till med en sådanomfördelning av de nuvarande varvsresurserna. Jag är kanske inte heltförhoppningsfull när det gäller socialdemokraternas intresse för en sådan åtgärd,och därför hoppas jag att . Åsling har någon möjlighet att ge det stödsom skulle behövas för att rädda Varvs framtid. Jag tycker att det är angeläget att vid dettatillfälle få klara ut en del begrepp i den här besvärliga affären. I den lokalapressdebatten har beskyllningar riktats, rykten spritts och, skulle jag viljapåstå, förvirrad information skapats omkring vad som egentligen häntbeträffande Varv. förhandlade fram en uppgörelse medövriga intressenter. Det var f. ö. vissa svårigheter att få övrigaintressenter att sluta upp kring den uppgörelsen. Industridepartementet lämnadesitt underhandsgodkännande till uppgörelsen. Uppgörelsen frånriksgäldskontorets sida hade uttryckligen, och på sedvanligt sätt, som villkorett godkännande från bl. a. regering och riksdag. När förslaget till uppgörelseförelåg kommenterade jag detta i TT, som också citerade. Jagskulle vilja understryka nyckelmeningen i min avslutandekommentar: Ägaren och de olika beställarna måste nu ta sin del av ansvaret -annars får det bli konkurs. Det var alltså min kommentar till det förslag tilluppgörelse som förelåg. I denna mening ligger naturligtvis också en varning attinte föregripa den kreditprövning av intressenternas åtaganden som måste ske isärskild ordning och som självfallet industridepartementet varken kan ta ansvarför eller ingripa i. Det stod klart rätt snart att produktionen vid varvetmåste finansieras till dess godkännandet av uppgörelsen skulle föreligga.Uppgörelsen måste ju också godkännas av . För att en sådanfinansiering skulle kunna ske med så liten risk som möjligt för staten föreslogriksgäldskontoret att man skulle lämna ett likviditetsstöd till rederiet iKihishipsgruppen. Rederiet skulle i sin tur finansiera produkfionen vid varvet.Fördelen ur statens synpunkt skulle då vara att säkerhet skulle ställas irederiets fartyg. När man sedan gjorde en närmare kreditvärdering av denpresterade säkerheten visade den sig, enligt uppgift, inte tillfredsställande.Dessutom sade , som är det ansvariga departementet isammanhanget, nej till likviditetsstödet med motiveringen att likviditetsstödetär ett rederistöd och inte ett varvsstöd. Därmed hade grunden för den typen avfinansiering av den löpande produktionen ryckts undan. Enligt regeringensuppfattning fanns det, av hänsyn till de långsiktiga riskerna, inget motiv förstaten att gå in med något annat arrangemang. Detta är i korthet vad som har hänt. När t. ex. ThagePeterson talar om ett löfte är det alltså inget löfte i egentlig mening. Detjag varnat för, t. o. m. i min kommentar till uppgörelsen, är att delägarna,intressenterna, måste fylla sina åtaganden - annars måste varvet försättas ikonkurs. Delägarna lyckades alltså inte - tyvärr, vill jag säga - fylla sinaåtaganden och prestera den , kreditvärdighet som var ett villkor förfinansieringen av produktionen vid varvet till dess uppgörelsen kunde äga lagakraft. Jag vill också säga till att detta är ettsvar också på hans fråga om min bedömning av den skrivelse som Varvriktat till underleverantörerna. Jag har självfallet över huvud taget intesett den skrivelsen och ännu mindre haft anledning godkänna den på något sätt.Jag hade alltså gjort värderingen av uppgörelsen utifrån förutsättningarna attövriga intressenter skulle kunna klara sin del av åtagandena, och jag kundeinte förutse den här händelseutvecklingen. Jag tyckeratt noga skall fundera över den formulering som hananvände här, att det är en skandal om regeringen inte betalarunderleverantörerna. Det är ett anmärkningsvärt yttrande från denna talarstol.Det är anmärkningsvärt att direkt här från kammarens sida kräva utfästelser iett legalt förfarande, som ändå en konkurs är. Jag ifrågasätter i hög grad detlämpliga i detta. Över huvud taget vill jag också säga till måste, när nu utvecklingen blev den beklagliga, respektera den process somdet här är fråga om. Konkursförfarandet förutsätter självfallet att inte t. ex.staten ger sig in och påverkar händelseförloppet. Har man nödgats accepterakonkursen måste den också få ha sin gång. Får jag som ett svar till sägaatt vi från regeringens sida självfallet är beredda att hjälpa till ävenfortsättningsvis när det gäller sysselsättningen i . Men jag vill inteutan vidare förutskicka att det är möjligt att styra över resurser till Kalmarfrån de stora summor som måste satsas på storvarven. Jag tror inte att detfinns vare sig formella eller prakfiska möjligheter till det. Jag vill dockpåstå att vi nu är öppna för en diskussion när det gäller att på skilda sättfrämja sysselsättningen i liksom vi har varit beredda fill insatsertidigare. Under detta anförande övertog tredje vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. 32BERNT (): Industriministern börjar uppenbarligen glidai motiveringarna till regeringens avslag. I interpellationssvaret har det angetts att regeringen"ansåg sig inte kunna godkänna överenskommelsen därför att de långsiktigariskerna för staten med fortsatt garantiengagemang för Varv bedömdesvara för stora". Det är den mofivering jag skriftligen har fått till attregeringen avslagit begäran om stöd. Jag frågade vilka experter som tagit framunderlaget för regeringens bedömning, men det fick jag icke något som helstbesked om. Industriministern har själv godkänt överenskommelsen sådan denförelåg från början, . experter - och de ärväl inte ute och slarvar med pengar hur som helst, utan de är försiktiga -,fartygskreditnämnden och många andra har sagt att Varv bör ha enframtid. Likväl får man inget besked om det . Industriministern kommer istället tillbaka fill Kihlinvests kreditvärdighet. Ja, det är klart att vad somär Kihlinvests kreditvärdighet också är en bedömningsfråga, men det må vara hursom helst därmed. Det åberopades i varje fall inte i svaret till mig att detskulle vara i den delen av överenskommelsen som det har brustit, utan detgäller de långsiktiga bedömningarna, där en massa experter säger att det ärfel, därför att Varv bör ha en framtid. åberopade industriministern avskrift avett meddelande som gick ut . Han säger att överenskommelsenvar villkorad. Ägarna och de olika beställarna måste nu ta sin del av ansvaret,därför att det annars blir konkurs. Vad är det då för villkor? De har ju sagtatt de är beredda att ta sitt ansvar - och man har också gjort det, såvitt jagkan förstå.Däremot har industriministern sagt att staten genom budredan har ansträngt sig avsevärt för att rädda Varv. Regeringen delarriksgäldskontorets uppfattning att det bud som lagts fram får gälla. Regeringenhar alltså sagt så, enligt industriministern. Hur i Herrans namn kan man dåkomma och säga att det är fel, därför att det är villkorat? Det finns ingavillkor inskrivna här såvitt jag kan förstå - i varje fall inte i detTT-meddelande som har gått ut. Det är klart att man under sådana omständigheter frånKalmar Varv gick ut och talade om att betalningsinställelsen var hävd och attde myndigheter som var engagerade har accepterat det förhållandet.Industriministern måste ändå på något sätt förklara hur det har kunnat bli såhär. Jag ställde frågan: Vilka är de långsiktiga risker som det talas om isvaret till mig och vilka experter är det som har gjort bedömningen att lägetskulle vara så dåligt för varvet? Varför har flera statsråd uttalat sig för enrekonstruktion, när man är så negativ i framtidsbedömningen när det gäller dethär varvet? Det måste ju finnas någon förklaring till detta. Är det andra somskall gå in och ta smällarna i stället för staten, sedan staten agerat så, attytterligare 20 miljoner har "runnit in" till varvet, vilket alltsåinte skulle ha behövt hända om vi hade fått ett klarare besked frånindustridepartementet? Jag måste ställa frågan: Hur kan sådant härhända? talade om pengar till Göteborgsvarvenosv., och det må vara hur som helst med den saken. Jag är emellertid övertygadom att socialdemokraterna i kammaren kommer att stödja ett eventuellt förslagtill rekonstruktion av Varv. Men vi har erfarit - det harframskymtat i tidningarna - att industriministern varit ute och agerat i ettannat ärende, nämligen när det gäller en industri som är i betydligt störrekris än vad det här är fråga om. Det gäller alltså det industriministernnärstående NCB. Då visas märkligt nog en helt annan ömsinthet för att få tillstånd en rekonstruktion. Självfallet ställer sig människorna i länfrågan: Vad är det för skillnad mellan de aktuella arbetsplatserna i ochdem som berörs av det stora rekonstruktionsförslaget när det gäller NCB? ÄrKalmar Varv sämre eller mindre värt som arbetsplats i industriministerns ögon? Jag sade, , att närlikviditetsstödet inte var möjligt att tillämpa, så skulle en räddningsaktionenligt regeringens bedömning ha förutsatt andra finansieringformer, som skulleha medfört långsiktiga risker för staten som vi inte var beredda att ta. Jagtyckte att jag uttrycke mig med all önskvärd tydlighet fidigare, men jag ärberedd att upprepa resonemanget om det inte gick fram. Vad beträffar min kommentar till riksgäldskontoretsförslag borde det nog vara värt att notera vad jag där sade, nämligen attägarna och de olika beställarna måste ta sin del av ansvaret, annars får detbli konkurs. Det var inte precis något fribrev, för att använda ett populärtord, att bara gå vidare och betrakta uppgörelsen som klar. I detta attbeställarna och ägarna måste ta ansvaret ligger självfallet också en markeringav att kreditprövningen och den fortsattabehandlingen av ärendet, där ägarnas och beställarnas ansvar skulle ställasunder prövning, inte kunde föregripas. Som ansvarigt statsråd kunde jagnaturligtvis i det här sammanhanget bara kommentera det principiella förslagetunder vissa givna förutsättningar, dvs. att ärendet kunde få bifall i övrigainstanser, att ägarnas och beställarnas kreditvärdighet och åtaganden kundegodkännas av andra etc. När inte detta var möjligt blev också utgången den somjag förutsatte med orden "annars får det bli konkurs". I sanningensintresse bör man ändå notera de reservationer som jag gjorde redan i detinledande skedet. har också tagit upp frågan omrekonstruktionen av NCB. Skillnaden mellan och Varv är väsentlig.Jag har ingen anledning att gå in i en närmare debatt här, eftersom detsäkerligen kommer att finnas anledning att åtskilliga gånger återvända till dehär frågorna. Jag vill bara påpeka att NCB är ett till tre fjärdedelar statsägtföretag, där alltså staten - inte minst genom beslut här i kammaren -har iklätt sig ett företagaransvar. Staten som företagare bör enligt minuppfattning inte vara den som i första hand opererar med konkursen som ettinstrument för rekonstruktion. Det tyder i så fall på en passivitet från ägarensom man skulle ~ vilja slippa se hos ett statligt företag. Anf.34 () replik: frågade vad som hade hänt frånden till . Det är väl en offentlig hemlighet, herrtalman, vad som har inträffat, nämligen att industriministern blev överkörd av andra statsråd. Jag beklagar att interpellationsinstitutetinte medger vad man rätteligen skulle ha behövt här, nämligen att ställa frågorockså till de andra statsråden, eftersom jag har den uppfattningen attindustriministern trots allt, i varje fall från början, ville få enrekonstruktion fill stånd. Det finns anledning för industriministern att drivaden frågan vidare. När konstruktionen först föreslogs sade nämligenfartygskreditnämnden ja, och sade också ja. Att sedan andrastatsråd har kommit in i bilden är ju en annan sak. Dessutom tycker jag att det är litet felaktigt avindustriministern att nu säga att det var Kihlinvest som inte kunde fullföljasina åtaganden, eftersom kreditvärdigheten inte räckte till. Enligt min meningär det också en bedömningsfråga. Jag har uppfattningen att ägare och beställarehar ställt upp på det sätt som angavs från början, och därför tycker jag attdet här är felaktigt. Men det allvarliga i detta sammanhang är att det underden tid som har gått från till har kommit in varor,arbeten osv. till ett värde av 20 milj. kr. De människor som står för dessavaror etc. känner sig lurade av staten. Av industriministerns uttalande-det gäller i varje fall det meddelande som sändes ut avSveriges Radio - kan man enligt min uppfattning inte utläsa att överenskommelsenskulle vara villkorad på något sätt. Det är naturligtvis utomordentligtallvarligt att man får uppfattningen att staten på detta sätt lurar folk ute isamhället. Så får det givetvis inte gå till. Därför skulle det vara välgörande,om regeringen kunde fortsätta den ursprungliga uppgörelsen eller på annat sättfå fram en rekonstruktion. Det gäller ändå jobben för de anställda. Och härmåste industriministern verkligen anstränga sig ytterligare innan det, somsagt, kanske går för långt. 35 (): Jag förstår om känner KalmarVarv-affären besvärande. Och jag förstår att han har svårt att redovisa vad somhände från hans löfte om statlig medverkan fill regeringens nej.Men varför erkänner inte industriministern då, precis som , att han blev överkörd av regeringens högermän, i stället för attinveckla sig i en helt omöjlig advokatyr? Det är verkligen ihåligt att försökaskydda sig bakom en mening som ändå måste läsas som en uppmaning till varvetsägare och inte till staten. Någon reservation för statens medverkan utfärdadeju inte industriministern den gången. kommer sedan med någon form av analys av ordetlöfte. Jag vet att det allfid är vanskligt att analysera det ordet i en debattmed en centerpartist. säger : Det var inget löfte i egentligmening. Vad betyder det? Motsatsen måste vara ett löfte i oegentlig mening. Vimotser med stort intresse en redogörelse för vad industriministern lägger in idetta uttryck. Jag skall något jämföra regeringens behandlingav Varv-ärendet med en aviserad behandling av ett annat industriärende,nämligen NCB. Jag skall inte ta upp sakfrågan - den får vi återkomma fill.Naturligtvis måste NCB-ärendet lösas på ett sätt som bäst tryggar sysselsättningenoch den industriella utvecklingen, men här finns en viktig principfråga. Vi kunde i går läsa i tidningarna att statsministern självgivit industridepartementet i uppgift att utarbeta en plan för att rädda NCB.Thorbjörn anser att lösningen av NCB-krisen är av principiell vikt förhur i fortsättningen skall lösa näringslivets problem - genom handlingsprogrameller passiva nedläggningar. ville ha en aktivhandlingspolitik, meddelade han. Har man hört på maken! Mycket skall man fåhöra innan öronen ramlar av! Här har jag i i debatt efter debatt medindustriminster Åsling blivit angripen och t. o. m. hånad, för att jag harkrävt handlings- och utvecklingsprogram för svensk industri i stället förpassiva nedläggningar med utslagning och arbetslöshet som följd. Varje gång jaghar krävt statliga insatser och, som gjorde ,framfört krav på handlingsprogram har stämplat mina förslag somuttryck för en hårdhänt socialistisk planekonomi. Vad är på väg att hända i den borgerliga regeringen? Detblir allt märkligare och intressantare turer i NCB-frågan. Är det verkligen så att herrar och för en aktiv industripolitik med stafliga insatser begränsas till NCB?Kan det vara så? Frågan är verkligenberättigad! Tystatsministern har inte ingripit för att rädda Varv. Här var det jutvärtom så, att regeringen förkastade en räddningsplan som hade förutsättningaratt lyckas. Men när det gäller Varv valde regeringen att genom konkursenslå ut industrikapacitet och skapa arbetslöshet. Intehar vi hört att statsministern varit aktiv på andra industripolifiska områdenför att hävda sin nyvunna inställning om det rätta i att ha handlingsprogram istället för passiva nedläggningar. Omdetta, , stod ju i grunden striden när det gällde Öresundsvarvet.Regeringens nedläggningslinje var ju ett uttryck för att man hellre togarbetslöshet och utslagning än gjorde ett försök att undvika arbetslöshet ochutslagning. Man ville från regeringens sida inte ens satsa på deutvecklingsbara delarna av varvet. Kanskemåste landskronaborna beklaga att det är Svenska Varv och intebondekooperafionen som äger Öresundsvarvet. Det verkar onekligen som omstatsministerns och kanske också industriministerns intresse för frågorna ochberedvilligheten att gå in med rejäla åtgärder är betydligt större i fallet NCBän när det gäller andra industriprojekt. Vihar inte sett vare sig statsministern eller industriministern sätta ineffektiva åtgärder för att öka skogsavverkningarna. Närdet gäller tekoindustrin har regeringen accepterat nedläggningar ocharbetslöshet, trots att vid flera fillfällen klart har uttalat att produktioneninom svensk teko i allt väsentligt skall bibehållas. Jagskulle kunna räkna upp fler industribranscher som medvetet har rustats nerunder de här borgerliga regeringarnas år. Motbakgrund av statsministerns uttalanden vill jag frågaindustriministern: en statlig akfiv industripolifik på att växa fram iregeringen - en industripolitik som skall arbeta med utvecklingsplaner ochhandlingsprogram i stället för en passiv nedläggning? Motbakgrund av vad som hänt i bl. a. NCB-affären vill jag också fråga: Står helaregeringen bakom en sådan nyorientering av industripolitiken? 36 BERTILDANIELSSON (m): Självfallet ärdet så att alla riksdagsmän, som representerar olika regioner i landet, villslå vakt om sin egen region. Det är ett vällovligt motiv och förståeligt agerar på så sätt. Jagvill inte på något sätt ifrågasätta mofiv när det gäller att slåvakt om Varv. Men när det gäller frågor där man kräver ökade statligastödinsatser för miljonbelopp måste man väga in alla dessa olika motiv i ensamlad bedömning - inte bara för sin egen region utan för hela landet. Givetvishar det utbetalats utomordentligt stora belopp till andra regioner, tillbranscher som varv, stål och trä. Men detta är i och för sig inte motiv för i varje läge skall kräva ett stöd till den region man representerar. Manmåste försöka frikoppla sig så långt det är möjligt från bypolifiska motivationer.Vi måste alltså ha en fast grund för de ställningstaganden vi i varje enskiltfall gör. För att det skall finnas förutsättningar att rädda KalmarVarv är min uppfattning att det måste vara fråga om en lönsam drift.Uppenbarligen har regeringen bedömt att dessa förutsättningar inte föreligger.För min del anser jag att ingenting som förflutit sedanregeringen fattade sitt beslut har gett vid handen att det finns anledning attändra på den bedömningen. Konkursen är nu ett faktum, och den måste ha sin gång. Omdet är så som man förhoppningsvis kan tro, att det är möjligt att bedriva någonform av lönsam verksamhet vid Varv, bör rimligtvis möjligheten tillrekonstruktion och fortsatt drift komma fram vid den fortsatta handläggningen.Vi vet att intressenter hört av sig om förvärv av i varje fall vissa delar avKalmar Varv. Mot den bakgrunden är det kanske litet väl tidigt att justnu döma ut möjligheterna och säga att detta kommer att innebära att 320personer definitivt förlorar sin anställning. Jag tror inte att vi bör bedömadet så pessimistiskt. Min bedömning är att någon form av verksamhet även ifortsättningen kommer att bedrivas vid Varv, även om det självfalletblir i minskad omfattning. En konkurs behöver inte alltid och i alla lägen vara någotenbart negativt. Den kan i vissa fall vara en startpunkt för en ny verksamhet,och jag tror att man med något större försiktighet skall uttala sig omkonkursens katastrofala verkningar. Slutligen, herr talman, är det angeläget att, när regeringenfattar beslut eller när myndigheter yttrar sig, de gör det så klart ochentydigt som möjligt så att missförstånd så långt möjligt kan undvikas. Det ärinte helt uteslutet att en del uttalanden har uppfattats på sådant sätt attmissförstånd uppstått. Min förhoppning är att alla beslut och uttalanden ifortsättningen kan göras på sådant sätt att detta kommer att undvikas. Anf.37 () replik: Det är naturligtvis inte så lätt för enmoderat som att veta vilket ben han skall stå på i det härsammanhanget - det har jag full förståelse för. Han sade att han hade klart för sig varför jag arbetadeför Varv. Jag hoppas att även slår vakt om de sysselsättningsfillfällensom finns inom Varv. säger emellertid att vi inte alltidskall kräva stöd till en verksamhet, utan att det skall vara fråga om lönsamdrift och att regeringen har bedömt att den lönsamheten inte finns här. Det är riktigt att regeringen har sagt det. Men jag hargång på gång frågat industriministern vilka de långsiktiga riskerna var, vemdet är som gjort bedömningen osv. Eftersom industriministern inte kan ge ossnågot besked, kanske kan tala om för oss vem det är som görde här bedömningarna. Experter i olika organ som jag nämnt har tvärtom uttalatsig för attdet finns goda möjligheter för Varv att överleva. Därför borde BerfilDanielsson kunna peka på vem det är som kommit med förslagen. Sedan är detriktigt, som också säger, att olika intressenter hört av sig.Men jag har då frågat: Varför gör inte regeringen någonfing för att hjälpadessa intressenter så att sysselsättningsfillfällena kan bevaras? kan kanske tala om det för oss. 38 () replik: ställde ett par frågor tillmig, och jag vill anknyta fill dem. Vi är efter vad jag förstår helt överens om att lönsamdrift är någonting som vi vill eftersträva och att lönsamheten är det som måsteligga i botten på alla satsningar i den här riktningen. När det gäller de bedömningar det här är fråga om sitterjag självfallet inte inne med några uppgifter som inte också ochandra här har, utan det gäller väl här bedömningar som görs utifrån deuppgifter som framkommer på olika sätt, inte minst via pressen. Jag kan i detsammanhanget inte underlåta att nämna en liten detalj. I den socialdemokratiskapressen i gjordes för sedan ett ganska stort nummer av skulle klara driften vid varvet genom de kontrakt man hade på fartyg tillMexico. lär det inte vara så att det är helt klart med dessa fartyg, och vikan också notera att inte har nämnt dessa kontrakt i debatten . Det vore intressant att höra om i det här sammanhangetsitter inne med uppgifter som tyder på att köntrakten är klara. 39 () replik: Jag trodde att skulle kunnage mig svar på de frågor som jag under hela den här debatten har ställt tillindustriministern, för industriministern har ju vägrat att svara på dem och istället glidit undan . Jo då, , jag har visst nämntMexicobåtarna. Jag gjorde det så till vida att jag talade om att varvet hararbete framåt genom beställningar på ytterligare två fartyg. Ordernfinns, och det enda som saknas för att det hela skall fullföljas ärbefraktningsavtalen, men man räknar med att de skall bli klara under novembereller . Tycker inte att det ändå finnsskäl att avvakta och se om inte dessa beställningar kan genomföras och ombefraktningsavtalen kan bli klara? a. detta borde leda till att man inserbehovet av att göra en omprövning av det hela. Det är beklagligt att den här debatten skall behöva förasmellan och mig, för det är ju egentligen industriministernsom skall ge svar' på de här frågorna. Anf.40 () replik: Jag konstaterar att har erkäntatt det tyvärr inte finns något underskrivet, bindande kontrakt. emellertidatt detta kan ros i hamn och att det rekonstruerade Varv skall få jobbamed de här fartygen . tog på nytt upp mitt påståendeatt här föreligger inget löfte i egentlig mening. Nej, det föreligger ingetlöfte från min sida, men väl en positiv kommentar till den skiss tillprincipiell uppgörelse som hade presenterat, varvid jagförutsatte exempelvis godkännande av och att ägarna och beställarnakunde genomföra sin del av åtagandena.