prot · G409116 · 1980-12-31 00:00:00 — Den strukturplanen var enkärna med vars hjälp man rättade till saker och ting, kompromissade mellanorter, gav och tog. Men är den till stor del uppriven av ständigarevideringar. frågade vi industriministern vilkaanpassningsmöjligheter striik-turplanen innebar. Vi frågade också om vi passivtskulle rätta oss efter eventuella nya förändringar i den internationellakonjunkturen. Kontentan av industriministerns svar den gången var att vi hadeställt en hypotetisk fråga, som i princip inte var aktuell . Inte ensjag kunde vid det tillfället ana att vi så tidigt skulle bli sannspådda omutvecklingen. Den har nämligen fortsatt med revidering efter revidering. I industriministerns svar på min interpeilation sägs detklart ut vilken omfattning den svenska industrin skall ha och vilken roll denskall spela. I klartext betyder det att vi inte själva skall bestämma över dessstorlek. Såvitt jag förstår betyder det att vi i förlängningen kommer attförlora en mycket större del av våra stålverk, och det är ju katastrofalt. Vi har frågat oss vilka åtgärder samhället bör vidta i ettsådant läge. Måste man inte bestämma sig för någonting? Man hänvisar till attandra länder, som befinner sig i samma situation som vi, gör en avvägning ochsäger sig behöva Stålindustrin, m. m. Stålindustrin, m. m. enstålindustri som framställer produkter för egen förbrukning. Men Sverigesregering gör ingen sådan avvägning. Den fastställer inte att stålindustrinskall ha en viss storlek, utan det är lönsamheten som är avgörande. Ocksåproduktionstekniska skäl omöjliggör ståldrift. Det krävs stordrift av varjeenskild produkt för att det skall löna sig att framställa den, sägerindustriministern. Han ser ingen framtid i utnyttjandet av ny teknik ochsammanhållen produktion. Inte heller reflekterar han över vad som kommer atthända . Med dagens politik kommer vi att offrabåde kunnande och industrier på den internationella kapitalismens altare. Industriministern sade tidigare att ägarna skall ta sittansvar och att förhandlingar skall komma till stånd , men jag utgårifrån att dessa ägare lika Htet som kommer att ta något nämnvärtansvar. De sålde undan konkursboet 1976. Vad kommer då att hända? Kommer dessa bruksregioner attförlora sin ståHndustri? I sitt svar säger industriministern att vi inte kanupprätthålla en produktion som inte är lönsam på lång sikt. Men det kommer attmedföra en katastrof för . Alla andra länder satsar på de s. k.expanderbara industrigrenarna, elektronik, energi och mycket annat. Vi har våraråvaror och vårt kunnande, något som framöver kommer att behövas i de ländervärlden över som genomgår en industriell utveckling. Men om vi inte bestämmervilken roll vi skall spela, så kommer vårt kunnande att offras på altaret. I våra motioner har vi försökt dra upp riktlinjerna förvad som behöver göras. Betrakta stålindustrin som en basnäring som behöverstöd, har vi sagt. Låt den vara så stor att den tillgodoser behovet avstålprodukter på hemmamarknaden. Gör den slagkraftig, så att den kan investera,ha ett handelsutbyte med andra länder och utvidga sin tillverkning till andraområden. Jag tror definitivt att den väg man nu väljer kommer att skapa storödeläggelse, om ingenting görs. Och jag tror inte heller att man påindustridepartementet skall känna sig så förfärligt lugn över att dennalåt-gå-politik får fortsätta. nu har denna politik bedrivits, ochdet har raserat basnäringarna och deras innehåll. Men människorna åser inte längre detta stillatigande. Vidaktioner i ohka delar av vårt land har man försökt komma med alternativ, men mottas inte några alternativ. Det verkar som om man på arbetsplatserna ochi fackföreningarna inte längre stillatigande vill åse detta. På allvardiskuteras nu att denna politik inte får drivas längre. Sju LO-distriktdemonstrerade mot industrimordet i , där 35 000 industrijobbhar förlorats . Det är klart att människorna känner förtvivlan. Ochdet skulle inte - vilket är allvarligt i dagens läge - förvåna mig om dediskussioner som förs på arbetsplatserna och i fackföreningarna till följd avatt det inte görs någonting mynnar ut i politiska aktioner. Vi kan från andra håll i världen hämta exempel på att mantar till varningsstrejker när regeringarna inte är handlingskraftiga. Det jäseri dag på de svenska arbetsplatserna. Om utarmningen fortsätter och vi förlorar ännu fler jobb, kan det skapas en sådan situation attvarningsstrejker kan vara befogade. 34 HANS i (vpk) replik; Jag har tagit tillfället i akt att gå in idenna interpellationsdebatt med anledning av att industriministern i sitt svarupprepar de allmänna fraserna om att det är värdefullt att företagen"aktivt medverkar till att skapa ersättningssysselsättning påverksamhetsorter som utsätts för produktionsinskränkningar". Visst voredet värdefullt, om så skedde. Men hur är det i Norbergsfallet? Det enda somhittills har hänt är att det har framlagts ett förslag om att flytta jobb frånLudvika till . I övrigt har det inte kommit fram något konkret förslag somkan skapa ersättningsjobb i . Vi vet att ett företag X med anknytning till ASEA är på väg till . Meningen vet någonting mer. Alla spekulerar, och oron sprider sig. Detta skallstäKas mot besked att det är värdefullt att företag gör sitt föratt skapa ersättningssysselsättning. Det måste bli någonting av försöken attskapa ersättningsindustrier, annars tappar människorna totalt tron på deÅslingska fraserna. I kan det möjligen bli fråga omersättningsindustri från ASEA. Denna eventuella industri kan möjligen placerasi , om den över huvud taget placeras i - så går diskussionerna . Mot bakgrund av dessa icke infriade löften och av att företagen sakta ochstrategiskt drar sig tillbaka och försöker smita undan sitt ansvar samtidigtsom industriministern med allmänt tal om hur värdefullt det är att företagenförsöker skapa sysselsättning understöder företagen, är det förståeligt attmotståndet mot nedläggningar och de struktureringar som enligt industriministernär så viktiga kommer att bli än hårdare. Jag vill fråga industriministernom han kan lämna något besked till folket i om vad det är förersättningsindustri som skall komma, där de som jobbar i Spannarhyttan och ialla de industrier runt omkring som också hotas kan få nytt arbete. Ettsådant besked vore mycket värdefullt för debatten. säger att ASEA har sådanaresurser att bolaget borde kunna upprätthålla driften i hyttan i Spannarhyttan.Det råder inget tvivel om att så är fallet. Men är det denna användning av våraindustriella resurser vi eftersträvar? Det är ju klart fastslaget att driften iSpannarhyttan har varit förlustbringande. Är det inte ur bygdensoch det arbetande folkets synpunkt angeläget att företaget som har dessaresurser använder dem för att skapa sysselsättning iområden där man kan känna trygghet, där det finns konkurrenskraft ochlönsamhet? Jag är inte klar över vad och i HaHstahammar egentligen är ute efter. Ingen av debattörerna har juett alternativ. Man anklagar företagen. Man anklagar regeringen för att 4 protokoll 1980/81:116-118 Stålindustrin, m. m. Stålindustrin,m. accepteraförändringar som innebären förnyelse, som innebär tryggare jobb, som innebärökad konkurrenskraft för svensk industri. Vad är alternativet? Den här debattenblir ju ganska meningslös och föga konstruktiv om man driver den som Lars-OveHagberg och gör. Det är ett svek mot de anställda i svenskindustri om man inte från politikernas sida är beredd att medverka tillförändringar i arbetslivet som också innebär ökad trygghet och en positivutveckling av svensk industri. Jag tycker att herrarna allvarligt skall tänkaöver det sätt på vilket ni driver debatten i den här frågan och i andralikartade frågor. säger att det inte har skett något konkret i Norbergsfallet. Men dethar ju skett att vi i en proposition har lagt fram förslag om att bygga ettindustrihus där. Vi har fått fortlöpande rapporter från ASEA som visar att ASEAgör betydande ansträngningar för att fylla luckan efter den hytta som läggs neri dag. Jag är förhoppningsfull beträffande möjligheterna, och de meradetaljerade rapporterna får företaget självfallet svara för. Med hänsyn till deansträngningar företaget har gjort tycker jag att vi i rättvisans nam.i skallavvakta till dess man presenterar de färdiga projekten och till dess man ärberedd att redogöra för de åtaganden man har gjort för att klara den lokalaarbetsmarknaden. Lars-OveHagberg kom in på ett av sina älskhngsämnen i kommentaren till mitt svar på denandra interpellationen, nämligen vår anpassning till den internafionellamarknaden. Det är otvivelaktigt så att höga standard är beroende avatt vi i så hög grad är en exporterande nation. Praktiskt taget av vårtillverkningsindustri arbetar på exportmarknaden. Vore vi beredda att avsägaoss dehagandet i den internationella arbetsfördelningen är det möjligt att vi ilikhet méd vissa statshandelsländer skulle kunna avskärma oss, driva vår egenpolitik och ha en stålproduktion just för hemmamarknaden etc. Men det vore ju iklartext att acceptera mycket lägre standard. Jag tror inte att Lars-OveHagberg skulle kunna gå ut bland sina vänner och säga att han accepterar ochtar ansvar för att vi här i landet hanterar vår industriella utveckling på detsättet. Viär alltså tvungna att fullfölja vår industripolitik och se till att vi ärkonkurrenskraftiga. Det är i den andan som har bildats. Det är i den andansom vi gör investeringar i bredbandsverket i Domnarvet. Det är i den andan somvi gör andra rationaliseringsinsatser och andra investeringar i svenskstålindustri. Vi kan inte slå av på kravet på effektivitet. Vi måste se tillatt vi har en industri som är konkurrenskraftig och som därmed både kan svaraför den export vi behöver för våra gemensamma kostnader och tryggaarbetstillfällen för de anställda. 36 (vpk) replik: Jag tycker att vi skall ta till vara de råjärnsresurser som vi har ilandet. Vi skall alltså behålla Spannarhyttan. Omdet är något företag som skulle kunna följa den s. k. Åslingdoktrinen och gemeningsfulla arbeten åt de drabbade i eller på andra orter borde det varadet Wallenbergdominerade ASEA med i spetsen. Mentydligen kan ASEA inte göra det. Jagförsökte beskriva det ekorrhjul som vi är inne i. Vi har i produktionav bilkabelnät. Där har införts halv arbetsvecka. I förlorar mankvinnojobb, och man söker inte inom ASEA yrkesinriktad arbetskraft utan annanarbetskraft. Kvinnorna ställs i en svår situation. Inte ens de som arbetar inomståltillverkningen i får arbete. De som får arbete är kvinnor somkommer direkt från arbetsförmedlingen. Och det är naturligtvis bra för dem, menföljden blir att vi går runt i ett ekorrhjul. Men det vill industriministerninte ta ansvar för. Och det är väl ett utslag av den rätt förfärliga politik somförs. Isvaret står det att industriministern anser "det vara värdefullt attföretagen - så som sker i detta fall - aktivt medverkar till att skapaersättningssysselsättning". Detinternationella beroendet är inget älsklingsämne för mig. Jag skulle helst seatt det inte vore som det är . Redan när bildades såg vi det som enfara att det var fråga om en anpassning som kunde fortsätta. Och denfortsätter, och den kan dra oss i fördärvet om vi ingenting gör. Industriministernsäger bara att vi måste avsäga oss alla förbindelser med de kapitalistiskaländerna, att vi måste delta i deras arbetsfördelning. Har vi inga möjligheteratt själva påverka någonting? I så fall kan vi tala om för svensk arbetarklassatt vi är helt underordnade japanskt, europeiskt och amerikanskt stålkapital.Det är bara för oss att se efter hur de vill ha det. Har vi inga möjligheter iSverige? I så fall är det en fantastisk slutsats man drar. Vi har alltså enligtlandets industriminister ingen möjlighet att ha en egen stålindustri. Och vi ärheller inte beredda att göra någonting åt det. Man har satsat på enexportinriktad del - i den ingår inte stålindustrin. Därför satsar man inte påstålindustrin. Man låter den fara och importerar hellre kvalitetsstål som vikan tillverka själva. Stålindustrin,m. 37 IndustriministernNILS ÅSLING; Jag skall inte ge mig in i en detaljvärdering av arbetsmarknaden iLudvika. Jag vet att ASEA:s verksamhet i kraftigt expanderar, och detvore märkligt om man inte inom ramen för sin Ludvikarörelse kan klara jobbenför de 60 kvinnor vilkas arbeten flyttas till . Överhuvud taget är en debatt jobb mot jobb knappast meningsfull. Här gäller det attinom den industriella ram som finns göra den omdisponering avsysselsättningstillfällen och verksamheter som är rationell, som ökarkonkurrenskraften och som är ändamålsenlig. ASEA har självklart ett tungtansvar att klara detta på ett sätt som motsvarar de resurser som koncernen har,och jag har ingen anledning att ifrågasätta att företaget inte tar detansvaret. Den dag det visar sig att ASEA inte klarar av det får vi diskuteravilka korrektiv man skall använda. Men såvitt vi kan se har ASEA sköttsina åtaganden beträffande på ett oklanderiigt sätt, det bör betonas. Sedan till detinternationella samarbetet. Jag är fortfarande inte på det Stålindustrin, m. m. klara medhur menar att vi skulle kunna klara vår industriellautveckling, vår bytesbalans och vår sysselsättning utan att ha kvar detinternationella beroendet. Menar att vi skulle kunna upprätthållavår industriella standard, vår levnadsstandard och vår sysselsättning genomatt avskärma oss från omvärlden, eller menar att vi skallansluta oss till planekonomierna och gå ned i levnadsstandard och ieffektivitet på samma sätt som man har gjort i vissa östeuropeiska länder? Ärdet den lösningen som eftersträvar? Här är fakfiskt Lars-OveHagberg skyldig kammaren ett klart besked. Den skiss som han antydde - dvs. attvi genom att bedriva en egen stålpolitik, höja tullmurarna, införaprotekfionism - skulle innebära att vi i konsekvensens namn måste göra på sammasätt när det gäller hela vår industriproduktion. Vi skulle få arbetslöshet imånga av våra exportindustrier, i verkstadsindustrin osv. Är det den lösningensom är beredd att ta ansvar för? Vi måste få ett svar. Deträcker inte med allmänna fraser och fromma önskningar i den här debatten. 38LARS-OVE (vpk) replik: I kan man få en expansion. Det berorhelt och hållet på konjunkturerna, och man säger sig ha en expansion där. Viskall inte ställa jobb mot jobb, säger industriminister . Men det är judet som man gör, eftersom regeringen inte ingriper. Som jag ser det läggsansvaret bekvämt på ASEA. Om sedan ASEA inte tar sitt ansvar, får vi se om manbehöver vidta några förändringar, menar industriministern. Men vad händer dåmed arbetarna i ? Har de flyttat, har de skaffat sig skattefriaflyttningsbidrag, vad har de gjort f. ö.? Har de sökt sig till andra platser?Har bygden lagts ned, innan staten ingripit? Det är ju just denna karusell somdet är rimligt att staten gör någonting mot. Sedan till vårt internationella beroende. Jag tog upp vadsom händer . Vad är det som sker med svensk stålindustri? Vad ser vi framemot? Industriminister är förtröstansfull. Vi kan slukas upp av deinternationella kapitalistiska jättarna, och vi skall vara med i den internafionellaarbetsfördelningen. Det är en enkel politik, förda kan vi dag för dag dra nedinom en näring, som i vår ekonomi har mycket svårt att bli kommersiellt lönsam.Det är bara att erkänna den saken. I det läget måste ju staten gå in ochförklara att näringen är så betydelsefull att den måste stödjas. Jag harfrågat: Vilken nivå skall vi välja? I vår motion har vi krävt att det inte fårbli någon ytterligare nedläggning, och så vill vi satsa . Dettamedför naturligtvis problem i vårt handelsutbyte framöver. Men vi måste sättafart på den svenska industrin och på det byggande som kan innebäraavsättningsmöjligheter. Vi kan också styra mot mera långsikfiga avtal medländerna med planekonomi och med den tredje världen. Jag är helt övertygad omatt vi kan hitta en lösning. Industriminister frågade hur just jag vill taansvar för den internationella kapitalismen. Men den frågan måste ju varafelaktigt ställd. Det är egentligen industriminister , som vill att viskall underordna oss kapitalismen, som driver oss in i kapitalism ochnedläggningar, som skall ta ansvaret för den här stålpolitiken. Jag är bereddatt ta ansvar för en politik som förändrar vårt beroende. Det kan uppstå storaproblem, men det är långsiktigt en bättre väg. kunde vi få enstålindustri, som använder en ny teknik. Då kunde vi sätta fart på svenskindustri. Det är väl ändå framgångslinjen. Vad vi ser nu är ju enbartnedläggningar. Industriministern måste väl ändå ingripa och göra någonting föratt skingra oron. Får jag till sägaatt det ju inte är fråga om någon karusell, som menar, påarbetsmarknaden i resp. . Det är faktiskt så att det f. n.byggs industrilokaler i . Det utbildas folk för nya jobb. Att svartmålaoch odla myter på det sätt som gör när det gällerarbetsmarknaden i tycker jag verkligen inte tjänar något vettigt syfte. Får jag sedan beträffande vårt internationella beroendesäga att jag förvisso inte har anledning att ta upp de här förflugna tankarnaom att jag skulle medverka till att svenskt näringsliv slukas avinternationella kapitalistjättar, som uttrycker det. Tvärtomhar vi i den industripolitik som har präglat varit mycketangelägna om att främja en svensk utveckling, och vi har velat se till att ävenmultinationella företag verksamma i skall följa svensk lagstiftning ochöver huvud taget acceptera de villkor vi ställer och de ramar vi drar upp.Lars-Ove påstående faller på sin egen orimlighet. Men problemet som vi diskuterar springer och ifrån. Det är faktiskt så att vi inte kan tänka oss att upprätthållaen svensk industriell struktur av denna karaktär utan att delta i ettinternationellt varuutbyte och en internationell arbetsfördelning. Vad Lars-OveHagberg förordar är stor arbetslöshet, nedläggning i stora sektorer av svenskindustri därför att man i de traditionella basindustrierna möjligen skullekunna upprätthålla en högre sysselsättning. Men totalt skulle svenskarbetsmarknad förlora många tusen arbetstillfällen om skullevinna gehör för sin linje. Hur skulle det gå för hela vår lastbilsindustri? Hurskulle det gå för jobbarna i , och om man skulledriva denna linje och vi alltså skulle ägna oss bara åt att producera förhemmamarknaden? måste faktiskt tänka om här, om han villtas på allvar med sina industripolitiska vyer. Tredje vice talmannen anmälde attLars-Ove anhållit att till protokollet få antecknat att han inte ägderätt till ytterligare replik. Stålindustrin, m. m. Ståtindustrin, m. m. 40YNGVE (): I stålpropositionens internationella utblick- f. ö. en dyster läsning - redogörs för den överkapacitet som f. n. föreliggeri västvärlden. Det finns flera skäl till den, t. ex. lågkonjunkturen undersenare delen av , men också teknologiska framsteg som medverkat tillhögre produktion. Stränggjutningen är ett exempel på sådana framsteg. Både USAoch EG har vidtagit åtgärder för att minska krisens effekter för den egnastålindustrin. Den svenska exporten av handelsfärdigt stål har emellertid ökatbetydligt mindre än importen, som är oroväckande hög. EG svarar för störredelen av den svenska importen. Andra än propositionsförfattarna har diskuterat de härproblemen. Stålindustrin har alltsedan kännetecknats avperiodiska hög- och lågkonjunkturlägen i fyra-fem-årscykler. har fåttanpassa sig till det kapitalistiska systemets alla avarter. klarar vi detännu sämre . Tyvärr måste det konstateras att krisen i våra gruvor ochstålverk inte bara beror på låg efterfrågan från de industriländer som normaltär köpare av svenska varor. Vi har en svag efterfrågan inom landet också.Varvens stålförbrukning har sjunkit i stor omfattning . Bostadsbyggandet har sjunkit till en oanständigt låg nivå, och därmed harockså efterfrågan på armeringsstål sjunkit. Likadant har det gått medvitvaruindustrin, alltså verkstadstillverkningen av kylskåp, frysskåp, spisaroch spisfläktar, där det inte är någon efterfrågan. Det senare är skrämmandeför Domnarvet, som ju lägger upp sin produktion av tunnplåt just för att kunnasälja till bl. a. vitvaruindustrin. Dålig efterfrågan, ingen samverkan-branschen kan inte utnyttja sina resurser. Tyvärr har statsmakterna ställt sidan utan att ingripa. De mindre handelsstålverkeri samverkar inte. Det gör inteheller specialstålverken. I sin iver att förbilliga driften har allt fler verkställt om sin metallurgi från malmbasering till skrotbasering. På köpet har vifått en allvarlig skrotsituation med mindre kvantiteter fallande skrot i landetoch allt större svårigheter att importera skrot. De svåra frågorna är nu: Hurskall skrotet fördelas? Hur skall vi täcka bristen? Socialdemokraterna har isin första reservation föreslagit tillsättande av en kommission som skall svaraför långsiktig planering. Där skall man ta upp frågan om skrotförsörjningen,likaså frågan om nya råjärnsprocesser och frågan om gruvindustrins framtid. De fackliga organisationerna och socialdemokraternapåtalar återkommande dessa problem. Regeringen avfärdar dem. Vi sågSpannarhyttan som en viktig del i råjärnsförsörjningen. Frågan kringSpannarhyttan har inte prövats. blåses masugnen i Spannarhyttan ner. Jaggjorde den reflexionen när jag satt i min bänk att det måste vara dystert förgruvkarlen från att behöva stå här och försvararegeringens proposition och utskottets betänkande med den svala inställning somdär finns till svensk stålindustri. Det skeren maktkoncentration i de enskilda företagen. Det är bara att konstatera att bolagen sviker de bygder där de sedanårtionden har hämtat sina vinster. Järnmalmsbehovet inom landet minskar, och gruvor läggsned. Av de 25 mellansvenska gruvor där malm bröts 1969 finns det nu bara trekvar: , och . Den sistnämnda skall bli nedlagd inomett år. De två andra har fått en nådatid . , som bl. a. kan producera en finslig av högjärnhalt - -, behöver göra denna produkt masugnsvänlig genom att av finsligtillverka mindre, kallbrunna kulor, s. k. granuler. För det behöver det byggasett härdmagasin i - en investering på ca 30 milj. kr. - och punkten12 i utskottets betänkande handlar om det. Detta kommer att öka användbarhetenav Grängesmalm i , och produkten röner också stort intresse vid dekontinentala stålverken. Denna investering är helt nödvändig för -ett måste! Det gäller 700 man i arbete i . Skulle man inom två årkomma till slutsatsen att gruvan i måste läggas ner, skulle detvara något av en katastrof för kommun, som har mistsysselsättningarna i Blötberg och Håksberg. Efter månader av resonemang omdenna inte alltför stora investering finns det nu också några borgerligariksdagsmän som ser frågans betydelse och som förklarar sig beredda att stödjaförslaget när det kommer till votering här i kammaren. Jag har suttit här och hört om utskottsbetänkandet visavi reservationen på denna punkt. Hansäger att det inte har någon betydelse om man skulle bifalla den borgerligareservafionen. Det måste vara ett helt felaktigt resonemang och i praktikenbetyda en fördröjning på mellan och tre kvartal, och det är mycketnär gruvan har en limit på bara . Det finns en annan delfråga som också pockar på sinlösning, och det är medelstillskottet till de tre utvecklingsbolag som ärverksamma inom ;s mellansvenska arbetsområde, nämligen Dala-Invest, och . Regeringen föreslår blygsamma 20 milj. kr. attdelas på de tre bolagen. Men man säger ingenting om hur de medlen skallfördelas. har ju industriministern gått härifrån, så vi lär inte få någotbesked på den punkten. Tillskottet bör bli 15 milj. kr. per bolag, om det tillnågon del skall motsvara ställda förväntningar. Jag hoppas att Dalarnasborgerliga riksdagsledamöter har studerat situationen så noga att de ärberedda att göra en seriös bedömning och stödja socialdemokraterna även i dettaavsnitt.