prot · G409126 · 1980-12-31 00:00:00 — Jag tror att statsminister när han för en tidsedan besökte uttalade att vi inte skall använda biståndet somutrikespolitiskt påtryckningsmedel, och det år alltså viktigt att vi inte gördet. Det är helt riktigt som säger att vi från både regeringensoch oppositionens sida har Internationellt utvecklingssamarbete m. m. uttalatvårt fördömande av intervention i . Men Vietnamär ett avvärldens fattigaste länder. Jag tror också att det är ett av de få länder därvåra biståndsmedel verkligen har kommit till nytta. Det gäller de bådasjukhusen och pappersbruket, som sedan har kommit i produktion, såatt man kan tillverka det papper som landet så väl behöver. 6 () replik: talar om den enligt hennesuppgift kommersiella inriktning som skett av det länderinriktade biståndet, påmottagarländernas bekostnad. Men oin man ser på vilka siffror det gäller,finner man att proportionerna blir annorlunda än dem som anger.Det är-jag vill understryka det - mycket små belopp i den totala biståndsbudgetvilken har föreslagits. Räkna sainman hur mycket det blir, ! Detblir bara ett par hundra miljoner, och det är verkligen inte mycket att tala omi denna stora budget. Den andra delen i yttrande, vilken gälldeVietnam, är intressant. Där säger att är ett av jordensfattigaste länder. Ja, det är möjligt och t. o. m. troligt att det tillhör denundre halvan. Men detta fattiga land för in truppstyrkor på främmande område -det håller 100 000 man i och stora truppstyrkor i - och har rådatt betala detta. Eller vem betalar det eljest? Om det är andra som betalardet, har ännu mindre anledning att stå för bistånd i sammanhanget. Jag vill också tillägga att har diskiiterats fleragånger i denna kammare. Vi måste vidhålla att biståndet dit är allt annat änlämpligt. Det går inte att komma ifrån det förhållandet med att säga attSverige inte skall blanda ihop bistånd och utrikespolitik. Vi är ju överens omatt beakta de mänskliga rättigheternas tillämpning i varje land. Och när kanmänskliga rättigheter kränkas mera än när en stat för ett anfallskrig mot ettannat land? Det är väl om något en kränkning av mänskliga rättigheter, och detär knappast ett sätt att föra utrikespolitik, vilken vi skall anse varasakrosankt och inte ha någon mening om. Vi anser att vårt lands Vietnambiståndförr eller senare måste överses och nedskäras. Man borde inte acceptera att ettland som för krig på främmande botten och håller ockupationsarméer där skall fåvara ett av de största svenska mottagarländerna - det får numera 1 milj. kr. 7GERTRUD () replik: Jag tycker att . om han drogekonsekvenserna av vad han sagt både i sitt tidigare anförande och i repliken,borde ha verkat för att skulle ha yrkat avslag påregeringspropositionens förslag om bistånd till inte bara utan ocksåett stort antal andra mottagarländer som tog upp i sitt förstainlägg. bortser alltid - som moderater brukar göra- från vad som till stor del är orsaken till den besvärliga situationen iVietnam, nämligen den amerikanska krigföring som har ägt rum där. Regeringen framhåller, när det gäller de biståndspolitiskamålen, på s. 58 och 59 i propositionen att ett mål kan tillgodoses i ett land,ett annat i ett annat land. Vi kanske inte finner något mottagarland, AllanHernelius, som uppfyller alla våra fyra biståndspolitiska mål på en gång. 8 () replik: säger nu att jag. om jag vorekonsekvent, skulle yrka avslag på biståndet till alla de nämndamottagarländerna. Nej, det kan jag inte göra. Bistånd skall vara långvarigt,och när det finns skäl till att det skall upphöra skall det ske successivt. Mankan inte göra tabula rasa på en gång. I fråga om vill jag tillägga att vi moderater egendomligheten att vi gärna vill att avtal skall hållas. Den svenskaregeringen har träffatettnyttavtalmed , och vi tycker att det skallhållas. Vi vill inte att något ytterligare sådant avtal kommer till stånd närdet nu träffade löper ut, men så länge avtalet finns skall vårt land iakttadet. Det är anledningen till att vi lika litet soin har avgivitnågon reservation i fråga om Vietnamhjälpen. Jag vill slutligen tillägga att Vietnambiståndet är ettskolexempel på ett bistånd som tillkommit av politiska skäl. Därför är det ickeopåkallat att i sammanhanget åberopa politiska skäl när det gäller biståndetsstorlek och dess fortsättande in i en oviss framtid. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. Anf.9 (): Våra biståndsdebatter har gärna förenklats tilldiskussioner om ramarna för våra samarbetsländer. Dessa länder måste upplevadetta soin ganska förnedrande. Det kunde vara ett skäl till de andra som kanfinnas för att biståndet i högre grad inriktades på samordnade internationellainsatser. Då finge mottagarländerna mera internationella organ som motparteroch slapp att i så hög grad bli beroende av enskilda givarländer och avdebatter i givarländernas parlament. Mot den bakgrunden beklagar jag att jag måste använda del av tiden för mitt anförande till att kommentera landramarna.Kommentarerna gör jag i anslutning till socialdemokraternas reservationer 3. 5,6, 7. S och 9. Reservation 4 beträffande kommer att behandlas avTorsten . Redan av reservation 2 synes emellertid framgå attsocialdemokraterna principiellt vill ha en ökad andel länderinriktat bistånd.Det bleve då på bekostnad av den totala världssolidaritet som vårt biståndgenom internationella organisationer kan vara ett tydligare uttryck för. Så tilllandramarna för några länder. När blev fritt var det självklart att Sverigeskulle fortsätta det stöd gett befrielserörelsen.Fram till nu har vi höjt ramen med 10 milj. kr. För det kommande åretföreslår regeringen och utskottsmajoriteten emellertid en höjning med 15miljoner till 95 milj. kr. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. Socialdemokraterna har i sin motion föreslagit en höjningtill 120 milj. kr. Det följer man upp med en reservation, trots att det klartframgick av föredragningarna i utskottet att kapacitet att tillgodogörasig vårt bistånd är begränsad. /80 var det en reservation pånära 35 milj. kr. Det kan vara värt att notera att socialdemokraternabeträffande t. o. m. lyckats lägga sig 15 milj, kr, över vpk. Vi bör sträva efter att utveckla vårt bistånd i en lugndialog med och inte tvingas söka efter utvägar för att göra av medpengarna. För föreslår regeringen och utskottsmajoritetenen höjning från 30 till 35 milj. kr. Även oin i motsats till Angolahar en god mottagningskapacitet, är socialdemokraternas förslag i reservation 5om en höjning med ytterligare 5 milj, kr, ännu ett exeinpel på onödigamarkeringar. Redan nu är vi mycket stora biståndsgivare i , och vi börvar försiktiga med att göra ett land alltför beroende av oss. För Mo(;ambique föreslår regeringen och utskottet enhöjning från 180 till 210 milj. kr. Trots att det är den relativt störstahöjning som föreslås för något land vill socialdemokraterna i reservation 6höja ined ytterligare 20 miljoner till 230 milj. kr. har biståndet till till övervägandedel getts som valuta för fritt inköp. Att det blev så och att biståndet redanfrån början blev högt berodde på att vi ville hjälpa till att rädda och åter fåi gång det relativt komplicerade näringsliv som portugiserna lämnade efter sig.Det gällde både jordbruk och industri. Biståndet har fungerat väl. Det är emellertid svårt attförklara, synes det mig, inför både oss själva och inför grannarvarför vi nu skall ta ytterligare så långa steg just där. Det är snarare angeliiget att vi nu håller igen, så att vikan se biståndet till Mogambique i förhållande till de mest angelägna behoven iregionen som helhet. Vi borde i allmänhet se även det bilaterala biståndet idess större sammanhang. Det kan gälla södra eller östra . Det kan ocksågälla den indiska subkontinenten. Vi har biståndssamarbete med alla fyraländerna där. Bl, a, av utrikespolitiska skäl borde vi ha sanuna utgångspunktnär det giiller synen på dem. Därför är det beklagligt att diktaturens såstarkt skiljer sig från det relativt öppna samhiille som de andra tre ländernastår för. var ett av våra första mottagarländer, och det kiinns intebra att nu tvingas lämna det under de omstiindigheter som råder. Regeringen och utskottet förutsätter att biståndet tillPakistan successivt skall avvecklas . Ireservation 7 föreslår socialdeinokraterna att biståndet skall avbrytas tvärtmed utgången av det hiir året. För en mjukare (ivergång synes mig två omständighetertala. Den ena är möjligheten av en återgång till ett mera demokratisktsamhälle. Det vore då angeläget att vi vore på plats för att stödja en sådanpositiv utveckling, liksom vi har gjort i andra liinder som befriat sig frånyttre eller inre förtryck. andraomständigheten är belastningen på till följd av invasioni . och Soinalia får ta emot mest av världens alltstridare flyktingström. Det känns då inte riktigt bra alt det är just de tvåbland våra mottagarländer som vi nu skall avsluta biståndssamarbetet med. Regeringens förslag beträffande är mot dennabakgrund väl avvägt och ger oss möjlighet att tänka om ett annat år, omförhållandena då skulle motivera det. Så till de två största mottagarna av svenskt bistånd,och . Socialdemokraterna föreslår en höjning med 25 resp. 35milj, kr. i förhållande till regeringens och utskottets förslag. Särskilt för finns det anledning att begrunda omman inte borde hålla igen när man kommit så högt. Någonstans går sannolikt engräns, ovanför vilken vi är för stora i ett land. Enligt min mening har vi nåttden gränsen i . När vi är så stora måste vi särskilt arbeta medproblemen kring biståndets inriktning. Det kan då vara en riktigare insats attgöra för och för världen än att automatiskt höja beloppen. Biståndet till har varitanpassat efter vad som behövts för att fullfölja våra stora åtaganden där. Detvå sjukhusen är nu invigda, och papperskombinatet närmar sig också sinfullbordan. För att bygga det färdigt och för utlovat stöd till driften behövsinte så mycket pengar. Om vi skall fortsätta att lämna bistånd till Vietnamdärefter, och i så fall i vilken omfattning och till vilka ändamål, det måstevi ta ställning till. Detta kan också vara en kommentar till det siirskildayttrande som är fogat till betänkandet. Att fortsätta med högt eller rent avhögre bistånd utan att ställa det i relation till landets egna behov och tillbehoven i andra länder, det vore oriktigt mot folk och kanske ocksåmot . Jag erinrade tidigare om det beklagliga i att just de tvåländer som drabbas hårt av den ökande flyktingströmmen. grannlandSomalia och granne , råkar vara de två länder där vi nunärmast skall avveckla biståndet. Det är inte bra för tilltron till vårtbistånd. Ett annat beklagligt faktum är att de två länder som fårmest bistånd båda står med trupper i ett grannland - i ochTanzania i , Det ;ir inte heller bra för vårt bistånd. Så ber jag. herr tu)mnn. att få gå över till det särskildayttrande som vi centerledamöter i utskottet står bakom. Det bygger i sin tur påcenterns niotion 1201 om u-l;indornas situation och inriktningen av det svenskabiståndet. Jag uppskattade att använde så stor del av sittanförande till att kommentera vår motion och vårt särskilda yttrande, I motionen begärde vi ett program för inriktningen av detsvenska biståndet mot bakgnmd av de senaste årens negativa utveckling för storadelar av världens fattigaste människor. Det svenska biståndet måste klarare inriktas på debehovsområden som är de mest angelägna och där har de bästamöjligheterna att göra eller delta i en insats. Vi pekade på tlen pågåendeförstöringen a\' människans livsmiljö och på angelägna motåtgärtler. De problemvi tagit upp i motionen Internationellt utvecklingssamarbete m. m. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. De är ett gemensamt aiisvar för i- och . Yttersthandlar det om hela mänsklighetens överlevnad. Alltför länge var biståndsdebatten begränsad till attgälla anslagens storlek. När vi lade uppriktlinjerna för vår biståndspolitik, föreföll begreppet utveckling så mycketenklare än vad det sedan visat sig vara. Därför missade vi då en debatt om utvecklingens innehålloch om mänsklighetens totala behov. Därför betraktade vi alltför längeutvecklingen som en fråga om finansiella resurser och inte som en fråga omkvalitet. Vi var före i utvecklingen, de var efter. Det gäller för dem att inedvår hjälp hämta in värt försprång. är det att se både på vår utveckling och på deras,mindre som en fråga om nivå än som en fråga om innehåll och därmed val avinriktning. Vi har inte råd att splittra andlig kraft och materiella resurser.Världens centrala problem, som befolkningsexplosion, svält och nöd,miljöförstöring och resursutarmning, är i längden gemensamma för helamänskligheten och måste lösas genom samlade program. Efter hand som det blir svårare att definiera begreppetutveckling, efter hand som den absoluta nöden och fattigdomen blir alltmerpåträngande, efter hand som världens miljö och produktiva resurser förstörs ochefter hand som även de rika ländernas tillgångar visar sig vara begränsade,blir det viktigare för både givare och mottagare hur resurserna används. Vi måste göra klart för oss. vilka behov det är mestangeläget för ett internationellt bistånd att möta. Vi måste därefter göraklart för oss själva och för dem som är intresserade av vårt stöd på vilkaområden har förutsättningar att ge det mest meningsfulla biståndet. Valet av mottagarländer måste underordnas valet avinsatsområden. Resurserna måste också koncentreras på mänsklighetens mestgrundläggande behov genom få, starka och effektiva redskap. Därmed kan visannolikt inte i längden låta ett antal länders regeringar avgöra, hurhuvuddelen av svenskt bistånd skall användas. Vi kan i stället behöva koncentrera de svenska resursernapå internationella insatser inom områden, där behoven är störst och där viharen särskild kapacitet. Vi föreslår alltså att regeringen gör en värdering avvärldens mest angelägna biståndsbehov och bedömer inom vilka av dessabehovsområden svenskt bistånd skulle få starkast effekt. Därefter bör denarbeta på att öka den svenska kapaciteten inom dessa områden och koncentreradet svenska biståndet dit. Det kan, som vi ser det, ske genom att man stimulerar tilloch stöder internationella insatser eller genom att man samarbetar med enskildamottagarländer eller grupper av länder, som är beredda att lägga vikt vid dessabehovsområden. Vi har också kommit fram till att vår starka bindning tillett antal mottagarländer kan försvåra en förnyelse av svensk biståndspolitik.Som jag tidigare framhållit måste valet av mottagarländer underordnas valet av behovsområden.Som det nu är har vi med de flesta av våra mottagarländer ett samarbete förvilket någon avslutning inte är inplanerad. Då få av länderna visar tecken påatt komma ur sitt biståndsberoende, kommer vårt stöd lätt att uppfattas som itiden obegränsat. Det blir svårt för oss att komma ur det utanutrikespolitiska komplikationer. Det blir därmed svårt att ställa landetsbehov emot andra länders behov. Det blir också svårt att genomföra denkoncentration till de mest angelägna behovsområdena som jag har talat om. Mot den bakgrunden vågar vi oss på att föreslå att detavtalas om en bortre tidsgräns för samarbetet med våra nuvarande ochtillkommande samarbetsländer. Inget hindrar att man efter utgången av enavtalsperiod avtalar om en ny, om en sådan är särskilt motiverad och är i linjemed den inriktning som man funnit att svenskt bistånd bör ha. Tanken är inte helt vår egen. , varsutvecklingsbistånd till både omfattning och karaktär liknar , sluternorinalt samarbetsavtal med angivande av en bortre tidsgräns. var inne på en liknande tankegång i sittyttrande över biståndspolitiska utredningens huvudbetänkande 1977, Där föreslogman att i utvecklingssamarbetet med varje enskilt land bör förutskickaatt biståndet i sin helhet skall omprövas både till volym och till innehållsenast efter t, ex, en tioårsperiod. Tyvärr har det under utskottsarbetet visat sig attmajoriteten fortfarande sitter fast i ett 1960-talstänkande och skräms vidblotta tanken på att man skulle behöva tänka på nytt. Vi beklagar det. För att biståndet skall kunna motiverasinför den svenska opinionen i en svår tid, måste vi kunna visa på att detverkligen används för att hindra nöd och fattigdom och för att bevaraförutsättningarna för liv på jorden. Ju längre vi står kvar vid de gamlaståndpunkterna, desto större är risken för att biståndet kommer vid sidan avsåväl de fattiga människornas verklighet som den svenska opinionen. sade att det särskilda yttrandet kanskemera hade karaktären av reservation. Vi ser våra förslag som utgångspunkt fören diskussion om en nödvändig förnyelse av svensk biståndspolitik. De kanytterligare utvecklas. Därför ger vi vår mening till känna i ett särskiltyttrande och inte som en reservation. Utskottets betänkande är ändå onödigttyngt med sådana. Därmed, herr talman, yrkar jag bifall till utskottetshemställan på alla punkter. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. 10GERTRUD () replik: Jag lyssnade med intresse på närhan kom till att förklara det särskilda yttrandet rörande inriktningen av densvenska biståndspolitiken. Där hade det funnits möjligheter för verkligen ge ett förtydligande, men i stället upprepade han nästan exakt deord som står i motion'1201 och de ord som står i det särskilda yttrandet. Det ärriktigt, som sade i början, att 2 protokoll 1980/81:126-127 Internationellt utvecklingssamarbete rn. diskuteradeshär i landet bara kvantiteten av biståndet-det var diskussionen omkringenprocentsmålet. Vi missade en debatt om biståndets utveckling sedan, sägerSture . Vilka var det som missade? Det måste ha varit . Vi för vårdel har mycket noga diskuterat biståndets inriktning. upprepar att valet av mottagarländer måsteunderordna sig behovsområdena och att det är ett antal u-l;inder som bestämmerhur det svenska biståndet används. Jag har frågat i utskottet och uppreparfrågorna hiir igen: Hur skall och kunna komma ifrån detta,vare sig det nu är ett bilateralt svenskt bistånd till ett annat mottagarlandeller det är ett multilateralt bistånd? Om det är multilateralt bistånd somcentern vill ha mer av. så säg det, men man måste alltid respekteramottagarlandets nationella integritet. Det går inte att göra insatser sommottagarlandet inte självt accepterar. Vi skulle inte heller acceptera om någonkommer hit och säger till oss hur vi skall göra. Jag tycker alltså att skall ge svar påfrågorna: Hur skall den här centerfilosofin genomföras i praktiken? Eller harman aldrig tänkt sig att den skulle praktiseras? "Vi vågar föreslå", säger . Nej, niföreslår inget, för i slutet säger att det ni har sagt bara är enutgångspunkt för en diskussion om en nödvändig förnyelse. Majoriteten sitter kvar i 1960-talstänkandet, Får jagerinra om att den inriktning av biståndspolitiken som innebärlandprogrammering togs , Den som vill återgå till1960-talstänkandet iir . Anf.11 () replik: Jag beklagar att inte också lyssnade påförsta halvan av mitt anförande, men låt oss då hålla oss till den andrahalvan. I anförandet har jag mycket riktigt upprepat delar av vårmotion och, tror jag, av vårt särskilda yttrande, därför att jag anser attdetta är väsentliga saker som ständigt måste understrykas. Och vi kommer attupprepa dem i fortsättningen till dess att ochandra mer och mer förstår att det är allvar med de behov som världen stårinför. Det är en svår värld vi har att möta, och vi har en svärsituation att möta i vårt eget land. Därför är det nödvändigt för världensskull att biståndet koncentreras till de mest angelägna områdena och inte avslentrian hålls kvar i länder eller områden där det har mindre effekt från denhär utgångspunkten. Det är också för den svenska opinionens skull angelägetatt vi klart visar att vårt bistånd går till att fylla världens mest trängandebehov. Mottagarlandet måste behålla sin integritet, säger fruSigurdsen. Ja, självfallet. Jag pekar på en dialog med mottagarlandet där vitalar om vad vi anser vara viktigt att svenskt bistånd får användas till: dåbör vi också, menar jag, ha utvecklat en svensk kapacitet på den punkten. Villmottagarlandet inte ha bistånd under dessa förutsättningar, är det självklartatt vi inte tvingar på det något, men jag utgår ifrån att det inte blir någotproblem utan att det är en del avvår dialog. Jag är glad för att vi både i utskottet och här - liksom ipressen - får en ordentlig diskussion kring detta, förda frorjagatt vi undanför undan vinner förståelse för det centrala i våra förslag. 12 () replik: Att jag inte har svarat på den första halvanav anförande beror på arbetsfördelningen oss tre socialdemokrateremellan; det är nämligen som svarar på de frågorna. Det här är väsentliga saker, säger , och detär allvar. Så tar han åter upp världens behov och de svårigheter vi har attmöta når det gäller dem. För världens skull vill alltså helt lägga ominriktningen av den svenska biståndspolitiken. Vi skall föra en dialog med mottagarlandet, säger , Men det är ju det som sker inom ramen för de riktlinjer som vi har. Jag ger upp hoppet. Jag får fortfarande inte några svar påde frågor som vi har ställt i utskottet och som jag nu har ställt till StureKorpås. Hur skall världen frälsas med den teori om inriktningen avbiståndspolitiken som här presenterar? Vi behöver få en ordentlig diskussion, säger . Men då fordras det att den som lägger förslag också deltar idiskussionen och talar om, hur han har tänkt sig att det skall fungera iframtiden. 13 () replik: Hur skall det härgå till? Vi pekar ju på behovet av att tänka igenom hur biståndet används somdet nu är. Det kan ju hända att vi då kommer fram till - vilket jag menar attvi gör - att biståndet med nuvarande uppläggning inte har, som det borde ha,störst betydelse för världens fattigaste och för världens behov som helhet. Detviktiga är alltså att vi gör klart lör oss vad som är världens behov. Däreftergäller det att rikta in det svenska biståndet på dessa behov. Vi exemplifierarockså vilka de är. Jag kunde göra en uppräkning här men skall avstå från det.En sådan görs bl. a. i budgetpropositionen. Mänskligheten står inför ökande svårigheter när det gällerdirekt överlevande. Vi efterlyser ett bistånd som i första hand inriktas på attmöta det problemet. Talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att hon inte ägde rätt tillytterligare replik. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. 14OSWALD (vpk): Det finns många skäl att mycket kritisktbedöma utvecklingen av den svenska biståndspolitiken under de borgerligaregeringarna. För att använda en välkänd term inom det här området har detsnarare varit tal om en underutveckling än en utveckling. Vänsterpartietkommunisterna har i motioner och tidigare biståndsdebat- Internationellt utvecklingssamarbete rn. ter påpekatoch kritiserat dessa tendenser, och det finns i årets budgetproposition och iutskottsmajoritetens skrivningar ingenting som kan mildra den kritiken. Vi hari vår huvudmotion angående biståndet sanunanfattat kritiken av den borgerligapolitiken i följande punkter: Begreppet"de fattiga länderna" används nu flitigt av borgerliga politiker. Detinnebär att inkomst per invånare får allt större vikt vid bedömningen av omsvenskt bistånd skall utgå eller inte. Men viktigare är hur fördelningen(/io;7i resp. land är ordnad. Det år till de "fattigaste människorna"som det svenska biståndet skall kanaliseras, inte till rika överklasser i"de fattigaste länderna". Industri- ochföretagarintressen får allt större inflytande över den svenska biståndspolitiken.Det manifesteras inte bara genom inrättande av olika fonder t. ex. Swedfund.utan också genom att anslagen till vad som kallas bredare samarbete ochförmånliga krediter har ökats. Niiringslivet och dess organisationer deltaralltmer på ett tidigt stadium i planering och beslut när det gäller svenskabiståndsinsatser. bindsalltmer upp till multilaterala fonder och projekt. Det går inte att utöva någonkontroll över hur de medel, som placeras i dessa, används när de en gång hamnati den stora internationella biståndskarusellen.