prot · G409119 · 1980-12-31 00:00:00 — Frågeställarna har illustrerat några av problemen med denkommunala självstyrelsen och framhållit att det blir en ojämn standard. Men detkanske man får ta. Det finns också en annan sida: somliga kommuner har satsatutomordentligt bra på biblioteken, och jag hoppas att de skall fortsätta attgöra det. Om åtgärder för att trygga författarnas ekonomiskavillkor 14HANS i (vpk): Herr talman! Det var intressant att hörautbildningsministern säga att han inte sagt att det inte skulle komma någrainitiativ och att denna problematik inte uteslöt att han skulle ta någrainitiativ. Men det var ju precis det jag frågade om: Vilka åtgärder avserutbildningsministern att vidta för att biblioteksverksamheten inte skallurholkas? Men det fick jag inget svar på. Men säger utbildningsministern attinitiativ inte är uteslutna. Då måste jag fråga igen; Vilka är dessa initiativ?Kan utbildningsministern nämna någon riktning på de åtgärder som är tänkbaraför att klara upp denna situation eller är detta bara tomt prat? 15 (vpk): I sina direktiv till den biblioteksutredningsom arbetar nu har ju statsrådet också behandlat frågan om enbibliotekslag. Han hänvisar framför allt till vad litteraturutredningen sade1974, när den talade emot en sådan lag. Men litteraturutredningen skrev ocksåså här: "Skulle den ojämna biblioteksstandarden kommunernaemellan bli bestående eller utveckHngen inombiblioteksområdet ta en annan inriktning än - om kommunerna t,ex, mot all " förmodan och statsmakternas intentioner skulleavgiftsbelägga viss biblioteksservice - finns det anledning att på nyttaktualisera frågan." Ojämnheten finns kvar mellan kommunerna och är större än när litteraturutredningen skrevs. I de övriga nordiska länderna har manbibliotekslagar, och de fungerar mycket bra. Varför kan vi inte ha enbibliotekslag i ? 5§ Svar på fråga 1980/81:356 om åtgärder för att trygga författarnas ekonomiskavillkor har - med hänvisning tillbiblioteksersättningens eftersläpning i förhållande till kostnadsutvecklingen- frågat mig vad regeringen avser göra för att långsiktigt trygga författarnasekonomiska villkor. Genom biblioteksersättningen och övriga statliga instanserpå litteratur-och biblioteksområdet har författarna fått en ekonomisk grundvalför sitt arbete som andra fritt verksamma kulturarbetare knappast har i dag.Det trygghetssystem som under byggts upp genom att Sverigesförfattarfond fördelar biblioteksersättningen är unikt även i ett internationelltperspektiv. Den statliga ersättningen till författarfonden uppgår innevarandebudgetår till ca 31 milj. kr. I årets budgetproposition föreslås en höjning avbiblioteksersättningens grundbelopp . Denna höjning beräknastillföra författarfonden ytterligare 2 milj. kr. Regeringen föreslår därutöveratt en bokdistributionsreform genomförs till en kostnad av 1,6 milj. kr. komplementtill utgivningsstödet, vilket bibehålls intakt. Genom stöd till utgivning ochdistribution av böcker bidrar staten indirekt till att förstärka författarnasinkomster. Som på andra områden utgör det statsfinansiella läget här en gränsför vad som är möjligt att föreslå. Ett automatiskt verkande system för uppräkning avbiblioteksersättningens grundbelopp anser jag det inte möjligt att införa.Behovet av höjd biblioteksersättning och andra åtgärder som kommer författarnatill godo får bedömas med hänsyn till andra kulturarbetargruppersbehov och det totala ekonomiska utrymmet,för statliga insatser påkulturområdet. Kultur-arbetarorganisationernas egna prioriteringar, framfördavid årliga överläggningar mellan Konstnärliga och litterära yrkesutövaressamarbetsnämnd och , utgör därvid en betydelsefullfaktor i avvägningen. Om åtgärder för att trygga författarnas ekonomiskavillkor 17 (vpk): Jag tackar för svaret, som emellertid inte ger någotkonkret besked på min direkta fråga. Därför vill jag först ställa enprincipiell fråga till utbildningsminister ; Anser utbildningsministernatt alla som arbetar, oavsett vad det gäller för sysselsättning, skall kunnaförsörja sig på sitt arbete, dvs, ha en inkomst som ger en rimliglevnadsstandard? När initiativen togs 1970 var målsättningen att ge ävenkulturarbetarna en fast ekonomisk grund. Det var en målsättning som stöddes avde borgerliga partierna, vilka tillsammans med vpk röstade igenom vissaförbättringsförslag som hade stor betydelse för bl, a. författarna. tvingasde konstatera att biblioteksersättningen, som frågan närmast gällde, starkturholkats genom inflationen och regeringens ekonomiska politik. Ersättningen äri dag lägre an , då nivå återställdes - en nivå somutbildningsministern nu inte är beredd att bevara. Enligt den jämförelse som gjorts med arbetskostnadsindexskulle biblioteksersättningen ligga på i stället för på 30 öre.Författarnas krav är - ett rimligt krav där hänsyn har tagits till denekonomiska utvecklingen. Det är inte några fantastiska summor som begärs. Varjeöre i höjning ger författarna 1 milj, kr,, och man skall inte glömma bort attäven dessa pengar betyder bevarad sysselsättning, F. ö. kommer en del av densumman tillbaka till staten. Författarna anses ju som rörelseidkare och fårsjälva betala sina sociala avgifter. Även här har utvecklingen varit negativ.En författare som 1975 fick ut . i författarpenning betaladeATP-avgifter med . och hade alltså kvar , på vilket hanbetalade skatt som alla andra löntagare. På samma utlåning har han enersättning på , men på det får han betala sociala avgifter med , Hans nettolön före skatt har minskat t, o. m. räknat i kronor. Biblioteksersättningen ar författarnas störstainkomstkälla. Den riskeras nu inte minst genom den åtstramning som bibliotekendrabbas av, vilket vi hört i den föregående debatten. Jag vill fråga hurutbildningsministern tänker kompensera utlåningsbortfallet för författarna. Nr 119 Anf. den ''''talman! Den fråga ställer gäller om vi har mer -)I ji iQo| pengar att ge till författarna påde vägar staten nu har. Mitt svar är att vi inte har haft det i årets budget. Vi har gjort någraganska kraftiga ompriorite- Orn åtsärder för '"ngarför att kunna höja biblioteksersättningen med 2 miljoner. r- r , inte klarat av i årets budget. tärnasekonomiska °"'' ''" '""' "''* '' S'"' J''S'"' ""''' ''8 °"'' ' '''S' S, är villkor medveten om att många av författarnahar en ganska besvärlig situation, och jag ar denförste att önska att jag skulle kunna satsa mer på detta område. har jag inte kunnat hitta resurser för det. 19 (vpk): Vad författarna begär år inga särskilda privilegier utanbara att bli betraktade som yrkesmän i likhet med övriga arbetare och att derasyrke. att skriva böcker som står till allmänhetens förfogande, främst genombiblioteken, erkänns och ersätts. De vill precis som alla andra inkomsttagarekunna försörja sig på sitt arbete. Den biblioteksersiittning som kravet gäller går inteoavkortad till den enskilde författaren. Ca hälften av summan går till den s,k. författarfonden, som har en viktig uppgift särskilt för de nyetablerade ungaförfattarna, som befinner sig i början av sin yrkeskarriiir. De ar heltberoende av de arbetsstipendier som är en av de stödformer för vilka fonden harinrättats. I övrigt fördelar fonden bidrag av olika slag. a. pensioner ochunderstöd. Den urholkning som skett innebär för många att den ekonomiskagrundtryggheten riskeras, den trygghet som är förutsättningen för att de skallkunna fortsiitta sin verksamhet. Det är allvarligt - eller hur, utbildningsministern? Vad författarna begär är mer pengar, och det är legitimt. Tyvärr ärdet just pengar som det är ont om . Det är alltså inte möjligt att f. n. ökabiblioteksersättningen. 21 (vpk): Författarna ar medvetna om den ekonomiskasituationen och har i sin begäran prutat på kravet att återställa 1975 årsersättningsnivå, som inte heller den var särskilt hög. Utbildningsministern och jag är val ändå överens om att viinte kan tänka oss ett samhälle utan dessa yrkesarbetare? Ett sådant samhälle skulle vara nästan omöjligt att leva i. Det år en självklarhet att samhället skall svaraför biblioteksservice - att böcker fritt står till allmänhetens förfogande. Det utgör grimden för hela vår kultur. Det borde då också vara lika självklart att ge vara kulturskapare den ersättning som tryggar deras fortsatta verksamhet. Det är helt klart att de inte kan fullfölja denna kulturella verksamhet, om de har ekonomiska bekymmer som tvingar dem till andra arbetsinsatser i " samhället. 6§ Svarpå fråga 1980/81:364 om besparingskraven på arkiv och museer har frågat mig om jag ärberedd att medverka till att de generella besparingskrav som ställs påmuseer och arkiv modifieras i så måtto att lokalkostnadsandelen i dettahänseende ej vidare skall belasta de sammantagna förvaltningskostnaderna mer änvad som kan anses vara skäligt i jämförelse med lokalkostnaderna för övrigastatliga verk och myndigheter. har myndigheterna ålagts attsom huvudförslag i anslagsframställningen redovisa ett förslag som innebärviss besparing. Huvudförslaget beräknas så att man utgår från anslagssumman detbudgetår under vilket anslagsframställningen lämnas till regeringen. Dennasumma räknas upp med hänsyn till ökade löner m, m,, varefter dras från dennya basen. Besparingen kan inte göras på sådana poster som har uppförtsförslagsvis, dvs. sådana poster som myndigheten får överskrida automatiskt föratt betala de utgifter för verksamheten som omfattas av posten. Lokalkostnads-och sjukvårdsposterna utgör sådana förslagsvis betecknade poster. Besparingen,vars storlek bestäms bl. a. av lokalkostnaderna, måste således tas ut på andrakostnadsposter. Detta kan givetvis få besvärliga konsekvenser för sådanaverksamheter där lokalkostnaderna utgör en oproportionerligt stor del av dentotala förvaltningskostnaden. För arkiven och museerna utgör lokalkostnadernamellan 25 och av de totala förvaltningskostnaderna. Det skall jämföras medmer traditionella förvaltningsmyndigheter, vilkas lokalkostnader normalt utgörmellan 10 och av anslagen. Besparingseffekterna kan därför, som AnnikaÖhrström har påpekat, bli särskilt besvärliga för arkiven och museerna. Jag vill erinra om att huvudförslaget, dvs,besparingsalternativet, tidigare inte har tillämpats på museerna och de småarkiven. Trots att besparingarna har tagits ut på huvuddelen avstatsförvaltningen har dessa institutioner undantagits. Besparingsalternativettillämpades över huvud första gången på kultursektorn för /81,Det tillämpades då på , , statensungdomsråd och , I regeringens budgetförslag /82 harvisserligen besparingar tagits ut på samtliga myndigheter inom kultursektorn,men dessa besparingar har för vissa myndigheter modifierats så att effekternainte skall bli alltför besvärliga. När det gäller museerna har exempelvis besparingenpå museet skett på en bas där lokalkostnaderna har tagits bort.Vidare har för ett antal museer och arkiv, t. ex, ,landsarkiven och DOVA tillämpats ett besparingsalternativ om . Regeringen har således varit medveten om de särskildaproblem som drabbar de "lokalintensiva" verksamheterna då mantillämpar en besparingsmodell av den typ som har förekommit under de senasteåren. Om besparingskraven på arkiv och museer 2 protokoll 1980/81:119-121 Om ändrad beräkning av skogsvårdsavgiften 23ANNIKA (); Jag ber att få tacka för svaret somutbildningsministern gav. Jag uppfattar också svaret som positivt i så måttoatt utbildningsministern är beredd att medverka till att museerna och arkiveninte belastas med orimligt höga lokalkostnader vid budgetberäkningen. Anledningen till att jag har tagit upp den hår frågan äratt museerna och de här berörda liknande institutionerna genom sin högalokalkostnadsandel har tvingats att spara mycket mer av sina driftkostnader, t.ex. löner och expenser, än andra myndigheter, proportionellt sett. Jag villfråga utbildningsministern om det under de här förhållandena är rimHgt attlokalkostnadernas del av underlägen för besparingsåtgärderna beräkningsmässigtreduceras till i stort sett den nivå som förekommer inom vanliga förvaltningsmyndigheter,dvs. Utbildningsministern har i svaret på min fråga nämntEtnografiska museet, där man undantagit lokalkostnaderna vid beräkningen avbesparingarna. Lokalkostnaderna för utgör , men vi skallkomma ihåg att det inte är ovanligt att lokalkostnaderna för museer uppgår tillså mycket som . Så är fallet beträffande exempelvis Naturhistoriskariksmuseet och . I svaret står det att besparingarna harmodifierats för vissa myndigheter. Gäller det också de här stora museerna.Nordiska museet och ? Hur besparingskraven har slagit på deenskilda museerna framgår av årets budget, och när det gäller kan jagbara försäkra att vi skall bedriva budgetarbetet och besparingsarbetet medsamma klokhet som har utmärkt årets proposition på det här området. 7§ Svar på fråga 1980/81:362 om ändrad beräkning av skogsvårdsavgiften har frågat mig om jag är bereddatt vidta åtgärder och lägga fram förslag om ändring av beräkningen beträffandeskogsvårdsavgiften så att inga ökade kostnader uppstår för skogsbruket.Bakgrunden till frågan är de höjda taxeringsvärdena på jordbruksfastigheter. Regeringen har föreslagit en höjning avskogsvårdsavgiften för finansiering av vissa åtgärder som kommer skogsbrukettill godo. Detta förslag är ännu inte slutbehandlat av , och redan avdetta skäl är jag inte beredd att nu föreslå en ytterligare ändring avavgiftsuttaget. Det kan dock finnas anledning att åter ta upp frågan omskogsvårdsavgiftens storlek vid prövningen av de förslag somvirkesförsörjningsutredningen lägger fram , antyder i sin fråga att de höjda taxeringsvärdena på jordbruksfastigheter slår igenom också vid bl, a, arvs-och förmögenhetsbe- Nr 119 skattningen. Som tidigare aviserats kommer regeringen att lägga den fram förslag i syfte att lindra effekterna på detta område, 26GÖTE (): Jag ber att få tacka budgetministern försvaret på min fråga. Orsaken fill att jag har ställt frågan är helt enkelt attjord- och skogsbruket befinner sig i en besvärlig situation. Det gäller inteminst dem som har kombinerade jord- och skogsbruk grundade påfamiljejordbruksprincipen. Familjejordbruken är dominerande bl. a. i det länsom budgetministern och jag själv kommer ifrån. Ändringen av taxeringsvärdenagör situationen ännu besvärligare för jord- och skogsbruket. Om det inte vidtasåtgärder kommer det att bli oerhört stora problem. Det är bra att budgetministern lämnar besked om att detkommer att föreslås en ändring när det gäller principen för förmögenhets- ocharvsbeskattningen. Det är nödvändigt att ett sådant folkslag kommer så snartsom möjligt . Bönderna går omkring och är oroliga. De sover inte omnätterna, beroende på de problem de ser framför sig på grund av de ändradetaxeringsvärdena. Eftersom budgetministern i svaret har antytt en del om dethär problemet vill jag ge ett exempel på hur den samlade effekten kan slå. Exemplet gäller en jordbruksfastighet som har 8 ha åker och 124 ha skog. Där är taxeringsvärdet . Man förväntar att taxeringsvärdetkommer att bli . Förmögenhetsskatten ökar ftån 3 300 till 14 320kr., om man sammanräknar värdet på fastighet och övriga tillgångar. Dennaökning innebär att vederbörande brukare måste öka sin inkomst med 50 000 kr.Detta är orimligt. Till detta kommer att garantibeloppet ökar från 9 600 tillungefär . Arvsskafteskulden kommer att öka från 22 900 till . Detta underlättar verkligen inte generationsväxlingarna. Jag har velat visa detta som ett exempel på den orimligaeffekt de nya värdena får, om man inte företar radikala ändringar när detgäller spärregler, garantibelopp, arvsbeskattning och annat. Jag väntar migförslag till klara och konsekventa ändringar i den proposition sombudgetministern hänvisar till. Dessa måste vara sådana att resultatet blir attavgifterna inte ökar. Höjningen av skogsvårdsavgiften kommer också att kraftigtpåverka den här fastigheten. får man betala någrahundralappar i skogsvårdsavgift. Efter höjningen får man betala . I vårt eget län, , kommer avgiften totaltsett att öka från 1,3 milj. kr. till 25 milj. kr. Med anledning av detta villjag fråga budgetministern om inte den föreslagna höjningen av avgiften till 6%c av skogsbruksvärdet skall ses som tillfällig, även om man bortser frånvirkesbeskattningsutred-ningens förslag. Om ändrad beräkning av skogsvårdsavgiften Når det gäller frågan om arvs- ochförmögenhetsbeskattningen, som tar upp, har jag redan i mitt svarantytt att jag återkommer till bl, a. för att återanpassa reglernatill vad regering och riksdag avsåg med förändringarna 1977 och för attunderlätta generationsväxlingar. Det förslaget får vi diskutera när detkommer. Jag hoppas att skall ställa sig bakom regeringens intentioneri det avseendet. När det gäller skogsvårdsavgiften får vi ettutredningsmaterial . Självfallet måste det sättas in i sittskogspolitiska sammanhang, och vi får då bedöma de förslag till mera permanentaåtgärder som jag förväntar att utredningen skall framlägga för att stimuleratill ett större uttag ur våra skogar och för att hålla i gång vår trä- ochpappersindustri. I det sammanhanget får vi bedöma vilka resurser som krävs. Jagkan för dagen inte säga annat än att regering och riksdag lade fast 6 %<. och det gäller tills något annat harbeslutats. 28 (): Principen för skogsvårdsavgiften kan bliganska diskutabel om man kommer upp i alltför höga belopp. För välsköttafastigheter som är belägna inom områden med höga skogsbruksvärden får manbetala höga avgifter i förhållande till fastigheter med lägre bruksvärden, ochdet skapar också regionala orättvisor. Detta år något som man i och för sig kanacceptera om avgiftsuttaget är lågt, vilket det varit tidigare. Men i sambandmed att uttagen stiger kommer de här orättvisorna att ytterligare accentueras. Orsaken till att jag ställde följdfrågan tillbudgetministcrn är att jag tycker att det finns vissa oklarheter ipropositionen beträffande avgiften på 0,6 %c. I propositionen framgår klart attavdragsmöjligheten upphör i och med taxering-jag syftar på denavdragsmöjlighet som skall finansieras med de ökade skogsbruksavgifterna -under det att tidsspärren för skogsvårdsavgifterna inte är angiven ipropositionen. Men här måste det ändå finnas ett klart samband. Jag har förståelse för att budgetministern inte kan ellervill lämna ett besked . Men jag skulle ändå vilja fråga om intebudgetministern anser att det föreligger ett klart samband mellan denavdragsrätt som anges i propositionen och förslaget till höjning. I och med attavdragsrätten upphör måste också höjningen minska-om intevirkesförsörjningsutredningen har kommit med andra förslag till dess. 8§ Svar på fråga 1980/81:360 om planerade nedskärningar har frågat mig om jag är beredd att medverka till attstödområdena 5 och 6 av regionalpolitiska skäl undantas från Inom hela statsförvaltningen pågår nu ett arbete med attförsöka begränsa ökningarna av våra utgifter, och det måste naturligtvis ocksågå ut över väganslagen. Det har beslutat vid fiera tillfällen, bl, a,med anledning av besparings- och budgetpropositionerna. håller nu på att ta fram en ny femårsplan försin driftsverksamhet, 1 det planeringsarbetet ser man självfallet också översitt behov av personal. Om man t, ex, i ett visst arbetsområde har 20anställda kan målsättningen behöva vara att komma ner till 12 . kan på det sättet klara en oförändradväghållning med minskade anslag. Med dagens lönekostnader innebär en sådanrationalisering att ca 1 milj. kr. frigörs till inköp av grus, beläggningaretc, dvs. för produktion på själva vägarna. Ett oförändrat antal anställda kanalltså i vissa fall hämma möjligheter att underhållavägarna. Ett effektivt vägunderhåll är lönsamt för samhället, och det bidrarockså till en utjämning mellan olika regioner i landet. Jag har bl, a, i besparingspropositionen sagt att enfortgående översyn och rationalisering av organisation ocharbetsformer är viktig för att hålla nere kostnaderna. Vid behandlingen avårets budgetproposition sade också trafikutskottet att det var angeläget attverket så långt möjligt påskyndar genomförandet av de organisationsförändringarsom är aktuella. Jag delar denna trafikutskottets uppfattning. 30BJÖRN (): Jag vill tacka kommunikationsministern försvaret på min fråga. Bakgrunden till att jag ställt den är att ordentligaindragningar vid vågstationer i glesbygden planeras. Jag hade väntat att ettrådigt ingripande från kommunikationsministern skulle förhindra detta. Jag har läst och tagit del av svaret och funnit att detår en ganska märklig skrivning. I svaret sägs att om man frigör resurser genomatt avskeda människor, skulle man få pengar över till att köpa grus. Det skulle innebära att ju färre anställda man hade inomvägverket, desto bättre vägar skulle vi få. Men det är alltså inte sanningen. Det år faktiskt så att det för underhållet av vägarnaockså behövs folk som kan arbeta. Det behövs dikning, plogning, skrapning osv.De nedskärningar som planeras innebär för glesbygdsvägarna att plogning inteskall ske förrän snötäcket är och att några grusvägarinte skall skrapas förrän man väntat efter det att man konstateratatt de behöver skrapas. Det är alltså en konsekvens av att glesbygderna fårbära den börda som nedskärningarna innebär. Jag har ingenting emot att man spar, men det skall varaett sparande som är fördelat så att man inte motverkar andra ansträngningar iolika glesbygder. Jag har framhållit att vägarna har en mycket storregionalpolitisk betydelse. Det är givetvis mycket lättare att etablera företagi glesbygder om det finns bra vägar. tarstaten initiativ på regionalpolitikens område. Man har olika former av stödoch lån, och på det sättet vill man stimulera nya företag. Sedan kommer stateni annan skepnad - som - och tar bort jobb från glesbygderna. Det ären politik som påminner om historien om bonden som sålde sista kon för attbetala mjölkmaskinen. När det gäller de anställda vid vägstationerna är det heltklart att på de områden som jag har tagit som exempel innebär en nedskärningmed åtta man otroligt mycket. De anställda är naturligtvis oroliga för vad somskall hända. Det finns inga alternativa jobb. Dessutom har det ryktats att enomfördelning av resurserna är på gång från inlandet ut till kustområdena, därvägstandarden redan är hög. Det vore mycket olyckligt. Jag tycker att glesbygdsbefolkningen inte skall behöva tahela stöten. Det vore riktigt om man här sade att nedskärningar icke skallförekomma i de stödområden - 5 och 6 - där man satsar regionalpolitiska pengari stor skala. I själva verket är det inte så att glesbygdenfår ta hela stöten. Om man ser till trafikmängden, finner man att glesbygdenfår mycket mer pengar än de områden som har vägar med tät trafik. frågar om man skall undanta stödområdena 5och 6. Dessa områden omfattar ju halva , och det skulle innebära att maninte skulle ha någon rationalisering och effektivisering i de områdena. har också frågat om två orter, nämligenRamsele och . Jag har fittat på hur det förhåller sig där. Det visarsig, säger , att det är de två mest överbemannade vägstafionerna ihela länet. Och det är inte tal om att någon person skall avskedas. Om den härrationaliseringen genomförs, så blir det inom ramen för naturlig avgång. Ingensom har ett jobb behöver vara orolig för att mista det. Sedan kan det hända att finner att man på en orthar ovanligt mycket folk. Och det har man, om jag är rätt underrättad, vidarbetsområde 25 i därför att man har dragit in en färja. I sambanddärmed har fyra färjvakter tillförts området. Då säger man från , attom man minskar antalet anställda kan man få mer pengar att köpa in material -grus, beläggningsmassor och annat - och komma ut och jobba på fältet. harman en hög andel av sin budget bunden vid de fasta kostnaderna, alltså vidlöner. Ingen station är den andra lik.Förhållandena är olika runt om i landet. Men just de här orterna som BjörnEliasson har nämnt har jag alltså tittat på, och där ser det ut så som jag nuhar beskrivit. Och det är som sagt inte tal om att någon skall behöva avskedas. 32BJÖRN (); Jag beklagar kommunikationsministernsinställning. Den innebär ett konstigt sätt att bedöma effekten av indragning avvägstationerna.