prot · G40998 · 1980-12-31 00:00:00 — Det finns länder som har skrivit påkonventionerna om de mänskliga rättigheterna men som grovt bryter mot dennabestämmelse. I svensk utrikespolitik har vi allfid ansett det vara enhederssak atf i handling fullfölja vad som utlovats i fal i olika fora. IFörenta nationerna eller andra internationella organ har försökt aft påeft så tidigt stadium som möjligt tillkännage aft vi ämnar ansluta oss till enkonvention, ge vissa anslag till internationella ändamål eller göra andrautfästelser. Det måste dock medges att vårt land infe har ställts inför såsvåra avgöranden som har förekommit i en del andra länder. Icke desto mindre ärdet med stort beklagande man måste konstatera aft i synnerhet stormakterna menockså många andra länder i handling så litet följer upp vad som utlovats istora tal. Alla de 154 medlemsfaterna i FN är givetvis enligt egenutsago mycket fredsvänliga och önskar ingenting hellre än fred och nedrustning.Många har nog ett ärligt uppsåt, men andra kan på samma gång som man betygarsitt fredsintresse ockupera ett annat, mindre land med ett hänsynslöst bruk aven väldig vapenarsenal. tal om fred och självständighet blirinte trovärdigt så länge man med vapenmakt undertryckerAfghanistan. Förhållandet är detsamma när det gäller undertryckandeav och trupper i , Någon motivering för att Cubaskall hålla trupper i en rad finns infe heller. Sydafrikanskarepubliken bör givetvis låta bli att attackera sina grannländer och att på ettoräftmätigt sätt vägra den frihet och def självstyre landet ärberättigat till. Också i andra delar av väriden förekommer det hot och angreppmot frihet och självstyrelse och brott mof konventionerna om de mänskligarättigheterna. Det går ju allfid atf upprätta marioneffregeringar, somsedan begär s. k. hjälp från det land som fått till stånd dockregeringen. Dettorde inte vara svårt att leta upp ett antal personer som är villiga att ageraregering. Då det större landet egenfiigen har tillsatt dessaregeringsmedlemmar, torde det inte heller föreligga några svårigheter att fåregeringen att begära hjälp från det större landet. Sedan förklarar denangripande stormakten att man från den -som de alltid uttrycker det - lagligaregeringen har fått en vädjan om hjälp för att kväsa de s. k. terroristerna. För aft nå resultat i freds-, säkerhets- ochnedrustningsarbetet fordras det god vilja och förståelse för andras synpunkter.Vid arbetet för fred och säkerhet läggs det givetvis fram en mängd förslag.Dessa måste samman-jämkas så att man får beslut som kan leda till resultat.Bristen på samarbetsvilja orsakar dock ofta en omröstning där majoriteten ärknapp. De länder som inte röstat för förslaget anser sig infe bundna av vad somhar beslutats - och beslutet blir verkningslöst. åberoparländerna vanligen sina egna förslag och beklagar att de inte blev antagna.Finns det inte mera positiv vilja, kan man infe heller vänta sig verkligaresultat vare sig i freds- eller i nedrusfningsarbefet. När man i dessa sammanhang använder ordet"villkorslöst" innebär det egentligen att man slår igen dörren tillsamarbete. Om båda parter hävdar att def skall ske villkorslöst, då kan maninte förhandla. Detsamma gäller då nian i andra sammanhang talar om enpaketlösning, att allt skall genomföras. Då gär det inte heller att samarbeta. Efter dessa principiella åsikter vill jag nufala om några av de problem som berörts i regeringsdeklarationen -vilken jaginte har något att invända mot - och vad skall kunna göra för aft bidratill lösningen av dessa problem. Nedrustningsförhandlingarna i har allfid gåtttrögt, mycket beroende på atf de båda stormakterna och intevisat någon aktivitet för att få fram verkliga resultat. Närnedrustningsfrågorna sedan kommer för behandling i hålls enmängd tal där alla betygar sin freds- och nedrustningsvilja, och vid ärendetsslutförande har det antagits ett stort anfal resolutioner, men de är knappastav den arten att de leder till något resultat. De flesta sådana tal består av fre delar. Den första är enredogörelse för hur fruktansvärda rustningarna är och hur mycket man skullekunna göra om alla dessa pengar användes för fredliga ändamål. Den andra delenbestår av en Utrikes- och handelspolitisk debatt deklarationom hur fredsälskande det egna landet är och den tredje av ett beklagande av tyvärr inte vågar nedrusta, av risk för aft andra rustar -och då kan manbli överfallen av någon illasinnad motståndare. Isjälva verket har nedrustningsförhandlingarna inte ens teoretiskt lett tillnågon sorts nedrustning, utan vad man talat om är en begränsning av rustningarna,att man möjligen skulle kunna stoppa dem på nuvarande nivå -men attutvecklingen skulle gå andra vägen, mot nedrustning, har vi inte nått framtill. Jag tror inte heller att ett lands isolerade nedrustning skulle utgöraexempel för andra när det gäller att nedrusta. Def måste träffas internationellaöverenskommelser. Det finns fakfiskt länder i världen där man inte har någonarmé, men jag har inte hört atf man åberopat dessa länder som ettefterföljansvärt exempel. Därför har jag infe uppfattningen att skallnedrusta, utan vi bör behålla det försvar vi har, på en nivå som är anpassadtill våra resurser. Denfruktansvärda upprustningen kanske bör beröras med något ord. Det kan vara avintresse att nämna en del siffror i detta sammanhang. De totalarustningskostnaderna steg från 1970 till 500miljarder dollar . Det är en tidsperiod som omfattar endast -somskulle vara ett nedrustningsårtionde! Rustningskostnaderna steg alltså från 180miljarder till på de tio åren! Qm den här trendenfortsätter räknar vi med att vi skulle snabbt komma upp tillrustningskostnader på . Det skulle innebära att viskulle använda jämfört med , dåvi inte använde mer än . Det tenderar alltså att blien fördubbling i fråga om rustningskostnader . Dethar tidigare talats om vapenhandeln, och' man räknar med att vapenhandeln år1978 var uppe i . Def bör observeras att två tredjedelar avdenna vapenexport gick till . Den vanvettiga rustningsivem i vårtland sträcker ut sig till att i den väldiga kapprustningen inrymma också denvärld som inte tidigare haft sådana tendenser. Qmman studerar vem som har vapenresurserna finner man att de två storasupermakterna stod för av utgifterna för rustning. Och tar vi med derasallierade står de länderna totalt för av hela vapenrustningen i världen. Dethar talats mycket om vad man skulle kunna använda alla dessa pengar till. Jagskall ta ett enda exempel. Malarian är fortfarande en stor plåga för världensländer. Man har beräknat att det skulle kosta att bekämpadenna svåra sjukdom i hela världen, och det är en tusendel av de kostnader somanvänds till rustning. - Jag har nämnt detta som ett exempel på vad pengarnaskulle kunna användas till. Denförre presidenten i , , sade att varenda kanon somtillverkades, vartenda krigsskepp som sjösattes osv. skulle komma att bli etthinder för att ge människor i världen mat, kläder och annat som de behöver. Jag har velat anföra några av dessa exempel. De har anförts tidigare,men det kan finnas anledning att i denna debatt också något tala om vilken plattform vi just nu står på i fråga om rustningar.Och jag har tyvärr fått anlägga litet pessimistiska tongångar, eftersom jagtycker att viljan är för. svag - i synnerhet hos stormakterna - atf verkligengöra någonfing. Jag skulle vilja nämna två saker fill. Den ena ärförhållandena i . Jag har redan nämnt oräffmätigabehållande av . Jag kan i någon mån förstå eff av motiven till det:Namibia är ju ett land med rika naturresurser, och vill naturligtvisbehålla det landet . Men detta berättigar infe på någotsätt handlingssätt. Jag vill också understryka att def inte finns någonmöjlighet för Sydafrikanska republiken att fortsätta med sin apartheidpolitik;den är en orättvisa som förr eller senare måste upphöra. Jag kan förstå att detfinns vissa övergångssvårigheter, men riktlinjerna måste vara att man inte fårdiskriminera människor på eff sådant sätt. Jag vill dock ge en honnör åt en organisation i ,och det är kyrkan. Den accepterar infe aparfheidpolitiken utan far avstånd frånden. På kyrkobyggnaderna står def ofta: "Katedralen är öppen för allamänniskor av alla raser." Vad jag ytterligare vill tillägga är en liten undran ifråga om de olika kärnvapenfria zonerna. Den kommunistiska delen av världenvisar väldigt ivrigt att den vill att kärnvapenfria zoner skall bildas iEuropa, i och gärna i också, men det är ganska märkligtatt man inte själv framför några förslag om kärnvapenfria zoner inom sitt egetområde. Det vore önskvärt för världsfreden att få en sådan debatt på detområdet också, så att kärnvapenfria zoner kunde bildas, inte bara av den enadelen av världen, ufan också av den andra. Jag har sagt att jag instämmer med vad som står iregeringsdeklarationen, varför det inte finns någon anledning för mig attytterligare kommentera innehållet i den. Utrikes- och handelspolitisk debatt 33CARL LIDBQM (s): I en intervju i amerikansk TV reagerade president mot atf det bråkas mer om övergrepp i väst än iöst. Han såg ingen annan förklaring fill deffa än att det är lättare förjournalister att få information om vad som händer i länder med öppna gränser.Den förklaringen kunde han inte godta, och han fördömde därför i kategoriskaordalag massmedias selektiva intresse för mänskliga rättigheter. Visst bråkar vi mer om missförhållanden i demokratier än ikommunistländer, men def beror infe bara på skillnader i informationenslättillgänglighet. Vi väntar oss mer, vi kräver mer av demokratierna. Framförallt väntar vi oss mer av än av . Det är naturligtvis viktigt att vi har perspektiv på vadsom händer och sinne för proportioner. Def skadar inte atf vi ibland sägerifrån att vi är medvetna om att kommunism är oförenlig med frihet och attkommunisterna i många länder visat sig vara svåröverträffade mästare i konstenaft förtrycka och plåga människor. Då och då påminns vi ju också om detta genomskakande dramatik på världsscenen, såsom nu i och i . Utrikes- och handelspolitisk debatt Mot den bakgrunden upplever vi detemellertid så mycket mer vemodigt när vi nu måste konstatera atf supermakterna,paradoxalf nog, blivit varandra mer lika sedan en notorisk kommunisfätare ochutpräglat konservativ republikan har tagit Vita huset i besittning. Och har aldrig visat någon entusiasm förHelsingforsavtalefs bestämmelser om mänskliga rättigheter. För ryssarna ärinskränkningar i enskilda människors fri- och rättigheter i princip något sombara angår regering och myndigheter i vederbörande land. Att försöka hjälpaförtryckta människor i ett annat land är med deras synsätt en otillbörliginblandning i det landets inre angelägenheter. Västvärldens inställning har tradifionellt varit denmotsatta; respekterandet av mänskliga rätfigheter är en internationellförpliktelse som angår oss alla. Men den nya amerikanska administrationen tyckspå denna punkt ha åsikter som ligger mycket nära den ryska uppfattningen.Enligt den nyutnämnde statssekreteraren för mänskliga rätfigheter i detamerikanska , , skulle def vara övermaga avUSA att försöka ändra på "the domestic behaviour" - beteendet påhemmaplan - hos allierade eller ens hos fientligt inställda regeringar. Det är,om man får tro en artikel i , en gammal käpphäst hosLefever atf inte "bör bestraffa trogna och pålitliga allieradegenom att väsnas för mycket om aft de har blod på matfan". Även själva valet av Lefever till den känsliga posten somstatssekreterare för mänskliga rättigheter avslöjar i sig åtskilligt ompresident syn på dessa rättigheter och den roll de bör spela iutrikespolitiken. hade valet mycket väl kunnatfalla på Lefever även om uppgiften att utse innehavare av befattningen hadeanförtrofts åf en kommitté bestående av diktator, presidentPinochet och premiärminister i . Bedömningen hade kanske ståttsig även om valkommittén hade utökats med . Båda supermakterna bevakar svartsjukt sina resp.intressesfärer. Båda har ledare med samma benägenhet att ta ställning fillkonflikter i andra länder med utgångspunkt så gott som uteslutande från enbedömning av deras inverkan på maktbalansen mellan supermakterna. Både och är tragiska belägg fördenna tes. tänker inte tåla att gerillan i militärt besegrarden USA-stödda juntan och skapar "ett nytt " på bakgård.Bresjnev tänker inte tillåta att utvecklas till ett Sovjetfientligtgrannland under en regim utanför kontroll. I ingetdera fallet ärsupermakten beredd att ta hänsyn till ett underkuvat folks krav på frihet fråntvång och nöd. När ryska vapen hittar vägen till gerillan i El Salvadorsamtidigt som den sittande regimen får hjälp av amerikanska experter ökarspänningen mellan supermakterna. Likaså när amerikanerna hotar att ge stöd åfrebellerna i def av ryska trupper ockuperade . Den tråd på vilken freden i världen hänger bhr då ännulitet tunnare och skörare. Men i båda fallen är det fatfiga människor i fatfigaländer som får betala det omedelbara priset för supermakternas rivalitet.För dem ökar armodet. För dem skjuts frihetens fimme upp ytterligare. Derasmänskliga rättigheter kommer ännu mer i kläm. Supermakternas hårda koncentrafion på strategiskaintressen rymmer åtskilliga faromoment. En fara som lurar på den supermakt somav strategiska skäl ingriper med vapen och soldater för aft stötta en förfryckarregimär atf man frestas aft underskatta folkefs hat mot förtryckaren som valts tillvän och att överskatta möjligheterna att kväva en revolution med vapen. Julängre fid som förflyter och ju mer prestige som supermakten investerar i sinbundsförvants seger, desto svårare kan def bli att dra sig ur konflikten. Däravriskerna för nya . Konflikten mellan en supermakts strategiska intressen ochett plågat folks längtan efter frihet och rättvisa finns inte bara, fulltutbildad, i och . Den finns också latent på många andrahåll. I så skilda delar av världen som och södra kan den bryta ut närsom helst med explosiv kraft. Också den israelisk-arabiska konflikten iMellanöstern skulle kunna anföras som exempel i detta sammanhang. Beträffande vet alla att infe skulle tolereraeft sammanbrott för det kommunisfiska systemet i detta så vikfiga grannland.Polackernas egen vetskap om detta och deras självpåtagna försikfighet lär i dagvara den enda, bräckliga garanti som finns för att inte en begynnande fackligfrigörelse skall krossas genom militär intervention - kanske inte utförd av ryskasoldater men ändå i rysk regi. Den vita regimen i må vara rasisfisk. MenSydafrika tillhör den kategori "trogna allierade" som infe.ansersig kunna överge. Det har själv slagit fast och samtidigterinrat om de sydafrikanska mineralfillgångarnas betydelse förindustriländerna. Sådana uttalanden av president torde vara avsedda somvarningar både till att inte lägga sig i och fill de svarta ledarna förANC aft de infe skall göra sig några illusioner om framsteg i kampen förmänniskovärde. Så lever vi med dagliga påminnelser om att det kan kommaatt inträffa på nytt, om och om igen, att eft förtryckt folks krav på frihetoch rättvisa möts med vapen och soldater från en supermakt som ingriper påförtryckarnas sida för att värna om egna förmenta eller verkliga intressen ochför att hävda sin makt i ett globalt perspekfiv - dvs. gentemot den andrasupermakfen. I lyder en stor del av kontinenten, framförallt hela den södra könen, under denna förbannelse. Där hade Cartersrätfighefspolitik - trots vacklan och inkonsekvens - ändå fått åtminstone vissdämpande effekt på försvinnandena, tortyren och de politiska morden. Dennabroms på militärdiktaturernas framfart är borta , och signalerna från Vitahuset under bådar inte gott för folken i . Jag tänker bl. a.på det amerikanska närmandet till Pinochefs , på planerna atf exporteraamerikanska vapen fill sådana länder som och och påprutningarna och omdirigeringen av u-hjälpen till länder och projekt som ärbehagliga för Reaganadministrationen och stämmer med dess maktpolifiskasträvanden. Utrikes- och handelspolitisk debatt Regeringsdeklarationen visar att utrikesministernär välgörande medveten om riskerna med en amerikansk Latinamerikapolitik, sombortser från social rättvisa och i stället domineras av strategiskt stormaktstänkande. De kalla konservativa vindarna blåser också över vår del av världen.Även hos oss i sitter friheten och de mänskliga rättigheternaträngre än förut. Även vi påverkas av det kyligare klimatet mellansupermakterna. IVästtyskland tycks nynazismen ha skrämmande opinionsframgångar, och ipresidentvalskampanjens faller de etablerade parfierna undan ett gottstycke för "la nouvelle droite", den nya högern, med dess hårdaevangelium, dess elitism och blinda tro på marknadskrafter, dess främlingshatoch nakna försvar för egoism och orättvisor. Dödsstraffetsvänner är på marsch. I vill - om man får tro färskaopinionsundersökningar - en överväldigande majoritet av folket ha kvargiljotinen, och i ItaHen arbetar starka krafter för att återinföra dödsstraffet. Änså länge är de ultrakonservativa strömningarna i hjärtat av mest ett hotmot materiell välfärd och sociala landvinningar. Men i det fria Europasutkanter vacklar demokratin och undermineras respekten för människovärdet. ITurkiet har det demokratiska styrelseskicket brutit samman och militärernatagit över. I misslyckades en av Guardia Civil iscensattstatskupp, men det vore en illusion att tro att faran för den spanska demokratinär över med det. Justfrån och har rapporterat utförligt omtortyr som ett av polisen flitigt anhtat medel i kampen mot det pohtiskavåldet. Närdessa rapporter fördes på tal inför ijanuari blev emellertid reaktionen en axelryckning. I och för sig begärdesinte mer än att församlingen skulle försöka ta reda på sanningen bakom Amnestysuppgifter om bruket av tortyr i stater som tillhör organisationens egenmedlemskrets. Men trots att skyddet av mänskliga rättigheter är en huvuduppgiftför blev svaret: Nej, det skall vi inte intressera oss för! Dennaattityd får mig att tänka på den belgiske premiärministern om . Han sade; "är av allainternationella organisationer jag har varit med om den mest räddhågade och denmest impotenta." Detomdömet är kanske i hårdaste laget, men kvar står att flatheten och feghetenhos är en skrämmande påminnelse om hur lätt människorhar att driva med vinden och hur långt de isigaste högervindarna kan föra oss,om vi inte ens försöker stå emot dem. Qm vi är beredda atf stillatigandeacceptera tortyr, vilka övergrepp skall vi då inte blunda för? Närdetta är sagt skall jag genast tillägga - och jag gör det med odelad glädje -att den svenska delegationen i församlingen enhälligt, alltså inkl. sinamoderata representanter, intagit en annan, förnuftigare och mänskli- garehållning an församlingens majoritet. Med seger i och i USAhar pendeln svängt långt åt höger. Vi vet inte vid vilken punkt den kommer attstanna den här gången. Men historien har lärt oss att ju kraftigare pendelnsvänger åt ett håll, desto kraftigare svänger den också fillbaka när den dagenkommer. Det är en lärdom som de mera sansade högerkrafterna i västvärlden bordebesinna innan det är . Därmed skulle de göra inte bara sig själva utanockså demokratin och kampen för de mänskliga rättigheterna en tjänst. skall förvisso säga det han vill säga. Men det han anfördenu har ju hans partiledare redan sagt, och han uttryckte det på ett retorisktkanske ännu skickhgare sätt. Därför, fru talman, skulle jag snarare viljakommentera någonting som inte har sagt. Jaglyssnade först på för att få höra någonting om socialdemokratinsprincipuppfattning när det gäller de handelspolitiska frågorna. Men jag fickinte höra något om den. Då blev jag naturligtvis spänd på vad ,såsom förutvarande handelsminister, skulle säga i denna centrala fråga. harjag lyssnat på , men inte heller av honom har jag fått höra något omsocialdemokratins huvudhnje i de handelspoUtiska frågorna f. n. UtveckUngeni är säkert en utomordenfiigt betydelsefull fråga, som är ägnad attkommenteras. Men det är konstigt, fru talman, att socialdemokraterna, inuvarande internationella ekonomiska skeende, inte alls vill uttrycka någraidéer om vad som händer i handelspolitiska avseenden. Mer än hälften av vårindustriproduktion går dock på export. Och det är inte alldeles oviktigt vadsom händer med våra importmöjligheter. Detta är alltså utomordentligtbetydelsefulla frågor. Att socialdemokraterna inte vill göra klaradeklarationer i denna debatt är särskilt allvarligt, eftersom de också i andraländer skapat förvåning och missförstånd när det gäller vad som är derasuppfattning. I och - det vill jag försäkra - ocksåutomlands tycks man mena att socialdemokraterna inte heller när det gällerhandelspolitiska frågor har någon bestämd uppfattning. De irrar mellanretoriska hyllningar om frihandel i och protektionistiskafunderingar i praktiken hemma i . 35 ()replik; Man kan i och för sig diskutera det kloka eller icke kloka i att kopplaihop den handelspolitiska och den utrikespolitiska debatten. Jag tror för att det egentligen varit klokare att koppla ihop debatten om handelspolitikenmed en ekonomisk debatt. Åven anförande utgör ettsföd för den hypotesen. Nuför vi emellertid en utrikes- och handelspolitisk debatt. Den inleddes avutrikesministern. Jag har valt att tala om utrikespolitik. Om def ämne jag har Utrikes- och handelspolitisk debatt talat om inte intresserar , såbeklagar jag det. Det är tråkigt att skall behöva geintryck av att vara bandhunden som står där med sitt ödsliga skall utan atthitta någon aft bita. Jag är ledsen att han inte hittar någon atf bita, men jagtänker för dagen inte hjälpa honom på traven. 36 Handelsministern : Frutalman! Vad säger intresserar mig alltid, och vad villfala om skall han också tala om. Jag vill emellertid fästa uppmärksamheten påatt de handelspolitiska förhållandena för svensk del är utomordentligtbetydelsefulla. har också socialdemokraterna varit intresserade av attgöra mycket klara deklarationer härvidlag. Därför noterade jag att varken herrHellström eller , förutvarande handelsminister, ansåg det värtbesväret att göra några kommentarer när det gällde dessa frågor. 37INGRID (): Enigheten i dagens utrikespolitiska debattberor antagligen på de växande motsättningarna mellan öst och väst och den orodessa skapar när def gäller en fredlig utveckling i världen. Naturligtvis skapade valet av en ny president i bådeförväntan och osäkerhet om huruvida den nye presidenten skulle bidra till enökad avspänning mellan supermakterna eller om det skulle bli änkallare. För alla dem som strävar efter en sådan ökad avspänning utgjordepresident förebud om starkt ökade militärutgifter en fara för aft detsenare alternativet skulle förverkligas. Någon har sagt atf världen just nubefinner sig mitt uppe i budgivningen i ett storpolitiskt pokerspel, därinsatserna är höga. Den hårda amerikanska atfityden gentemot kan medandra ord ses som ett försök atf svetsa samman västländerna mof den förmodadesovjefiska faran. störde den amerikanska strategin med ett raskt draggenom sitt tal vid partikongressen. Detta gjordes omsorgsfullt genom senarepersonligen överlämnade förslag till de olika regeringarna om bl. a. etttoppmöte. Den ryska invasionen i var ett brott mofFN-stadgans grundläggande principer. Men det vore fel att förneka att den ocksågav amerikanerna ett starkt argument i kampen mot kommunismen. På samma sätthar de amerikanska vapenleveranserna fill gett vänsterkrafternaargument mot roll i världspolifiken. Sedan FNL-rörelsen dött, såvitt jagförstår en kvalfull död, till följd av förödande fakta om ovilja ochoförmåga att leva upp till de ideal som FNL-rörelsen förenade med Vietnamskamp, har det i världen saknats effektiva möjligheter aft angripa . serman en möjlighet fill en ny antiamerikansk rörelse, och def vore blåögt attinte tro att den kommer att tas till vara av vänsterkrafterna. Qch det finnsorsak därtill. Färskarapporter från , enligt vilka amerikanskt bistånd fill tredje världen i ökad utsträckning skall inriktas påmilitärt sådant, skrämmer oss.