prot · G409114 · 1980-12-31 00:00:00 — Man har i stor utsträckning tagit bort möjligheterna förungdomarna att få beredskapsarbete. De skall in på gymnasiet i stället, sägerman. läser vi om att ett mycket stort antal ungdomar - hur stort vetvi inte -över huvud taget inte kommer in på gymnasiet. Vad skall deungdomarna göra i fortsättningen? Jag skulle gärna vilja ha svar på de härfrågorna av utskottsmajoriteten. Vi menar att det måste till en målmedveten och kraftfullnäringspolitik så att man kan skapa de jobb som är förutsättningen för attdriva regionalpolitik. Vi socialdemokrater förordar vidare stimulansåtgärdersom kombineras med administrativa styrmedel, exempelvis etableringskontroll.Jag häller med om att det skulle vara intressant att veta vemArne talar för när det gäller etableringskontrollen. Är detregeringen, eller vem är det? Sanningen är ju den, att om vi inte fåretableringskontroll riskerar vi att få en spridning som inte är önskvärd här ilandet. Vi får nämligen i allmänhet större och större företag, och det innebäratt det blir färre och färre enheter att bedriva regionalpolitik med. Vi anser dessutom att all ekonomisk stimulans bör fordramotprestationer. Det får inte tillgå på det sätt som regeringen hanteradeskogsägarna på, både i norra och i , när man bara pytsade inpengar utan att över huvud taget ställa några krav. Vi måste alltså få ökadsysselsättning för de pengar som sätts in. Vidare anser vi att det är långt förmånligare ätt användaselektiva åtgärder eftersom de ger betydligt bättre resultat än de generella. Jag vet inte om anser att det jag nu harnämnt är allmänt tal, som industriministern karakteriserar det, eller baramarginella saker. Det skulle vara intressant att veta det. Jag beratt få yrka bifall till reservation 1. Vi hävdar också från socialdemokratisk sida att samhälletmåste få tillfälle att göra en lokaliseringspåverkan av tjänsteproduktionen.Den är i regel lokaliseradtill storstadsregionerna, medan däremot själva tillverkningen Nr 114 ofta finns ute i landet. Vi måste få styrmedel för attpåverka den förläggningen,och då bör exempelvis etableringskontrollen vara en lämplig g Vivet att det lokaliseringssamråd som tidigare funnits helt enkelt har_ Det gäller alltså att i första hand få fatt i de mer Regionalpolitiken kvalificerade funktionerna i den här verksamheten. Med dettaber jag, herr talman, att få yrka bifall även till reservation 2. Beträffande reservation 5 har vi reservanter en annanuppfattning än utskottsmajoriteten om motiveringen. Vi får återkomma till denfrågan i samband med att proposition 1980/81:130 om industripolitikensinriktning skall behandlas här i kammaren. Som representant för län skulle jagockså vilja ta upp några synpunkter på de problem som finns i länet. Det gällerspeciellt det som tas upp i det särskilda yttrandet 2 angående Varv. Utskottet har i samband med behandlingen av detregionalpolitiska betänkandet haft att ta ställning tillsysselsättningssituationen för ett antal varv i . Utskottet hardärvid stannat för att de här frågorna skall behandlas i samband medvarvspropositionen, nr 131. Med hänsyn till regeringens tidigare handläggningav stöd till Varv, som f. ö. nu behandlas och undersöks avkonstitutionsutskottet, anser vi att det finns starka skäl som talar för attstaten tar sitt ansvar för den situation och de problem som kan uppstå i . Till den omständigheten att det nu ar fråga om ettprivatägt varv, kan man hänvisa till att de övriga varven inom Svenska Varvockså har varit privata tidigare. Det skulle ju se rätt egendomligt ut om manhelt nonchalerade Varv i sammanhanget. Men vi får som sagt återkommatill detta i samband med varvspropositionens behandling. Vad i övrigt gäller län så har man stora bekymmerdär, och det framgår inte minst av vår motion 621. Vi har stora problem inomskogsindustrin, massaindustrin, glasindustrin och byggnadsmaterielindu-strin.Stora delar av verkstadsindustrin har betydande svårigheter , och detgäller kanske också bilindustrin. Regionalpolitiska insatser av olika slagmåste därför snabbt till om sysselsättningen skall räddas. län har det isärklass lägsta antalet statligt anställda, och det bör korrigeras så snarttillfälle ges. Med detta ber jag att få yrka bifall tillsamtliga socialdemokratiska reservationer. 29 () replik: Det finns, med tanke på , anledning att påminna om att antalet sysselsatta i detta land har ökat med 145 000. Det framgår av statistiken, ochstatistiken är självfallet inget självändamål. Det har den aldrig varit, ochdet kommer den heller inte att bli. Av inlägg framgick att han anser att deregionalpolitiska medlen och ramarna inte hr tillräckliga. Det bör då noteras, vilket också görs 45 Nr 114 i utskottsbetänkandet, att det ären enig riksdag som har fastlagt de ramar den " gäller för denregionalpolitiska stödverksamheten 8 aoril 1981 framöver. Jag vill för egen delhävda att det inte får råda brist på regionalpolitiska medel. Sådanamåste finnas, så att man kan göra satsningar Regionalpolitiken P PJ"' '"" "'" ''""- ville göra gällande att man från regeringens sida tar lätt på de länsrapportersom kommer in. Jag kan försäkra att så inte är fallet. Det skerett mycket gediget och omfattande arbete i industridepartementet, där man gårigenom varje län. Och de regionala sammandragningar med företrädare förlänsmyndigheterna som har ägt rum ute i landet vittnar om det intresse somindustriministern har för dessa frågor. Det viktiga är att man använder de regionalpolitiskamedlen på ett riktigt sätt, så att de pengar som sätts in ger största möjligasysselsättning. På den punkten håller jag med . Därför blev vi förvånadenär man från socialdemokratisk sida var så angelägen att i varvsindustrin satsastora belopp i form av anställningsgarantier, som inte skapade några nyaarbetstillfällen. Dessa pengar kunde på ett mera produktivt sätt ha använts iandra delar av landet för att skapa nya arbetstillfällen som hade kunnat bli avbestående värde. När det gäller att skapa sysselsättningstillfällen trorjag att det är viktigt att vi framöver i ökad utsträckning sätter vår tilltrotill de små och medelstora företagen. Det är på detta område som vi har destörsta förutsättningarna att trygga arbetena i olika regioner i landet. 30 () replik: När det först gäller statistiken så visardenna mycket riktigt att antalet sysselsatta har ökat. Men jag förmodar attArne var med vid utskottets besök hos AMS, då vi fick en klarredovisning av hur det hela ligger till. Det visade sig nämligen att det tillstörsta delen är fråga om en ökning av antalet deltidssysselsatta och att den totaltarbetade tiden är mycket lägre än vad den har varit. Jag menar att detdå är fel att gå ut och försöka inbilla folk att sysselsättningen ökar. Visstär det fler som jobbar, men den totala produktionen motsvarar inte alls vadstatistiken visar. När det gäller länsrapporterna kan jag naturligtvis intedra igenom hela det svar som vi i län har fått på länsrapporten. Men jagskall senare visa det för , så får han ta ställning till omarbetet verkligen har gett så mycket som man här vill låta påskina. Tvärtom hararbetet med länsrapporterna ute i länen uppfattats som meningslöst därför attregeringen inte tar någon hänsyn till dem - om det nu beror på att man inte harnågra pengar till det skall jag lämna därhän. Några resurser ute i länen föratt de själva skall kunna skapa sysselsättning finns helt enkelt inte, ochdärför är det problem. Men, ArneFransson, vem värdet som skulle skapa de här jobben? offentligasidan skall det ske en minskning, industrisysselsättningen minskar, ochmänniskorna har svårt att få utbildning. Vem är det som skall skapa 6 jobben, och vem skall ta hand om deungdomar som kommer ut på för att inte tala Nr 114 arbetsmarknadenoch som inte får plats i gymnasieskolan om kvinnorna? 31 () replik: Låt mig återkomma till statistiken. Antaletsysselsatta i det här landet har ändå - det kommer vi inte ifrån - ökat med 145000 . Det har alltså varit en positiv utveckling under de här femåren. Sedan håller jag med om - och det framgår också avstatistiken - att ökningen i stor utsträckning gäller människor som valtdeltidsarbete. Men det måste vi se som något positivt - det finns mångamänniskor i det här landet som önskar få deltidsarbete, och insatserna isamhället från dem är lika värdefulla som från dem som gör ett heltidsarbete.Därför bör vi även i fortsättningen stimulera dem som är intresserade och harmöjlighet att ta deltidsarbete. Beträffande länsrapporterna och utvecklingen i länen villjag säga: Jag tillhör dem som - och det sade jag också i ett tidigare anförande- anser det viktigt och angeläget att länsmyndigheterna i ökad utsträckning fårmedel som de själva kan disponera på det sätt som de finner mest lämpligt. Jagtror att det är nödvändigt att flytta ner beslutanderätten ifrån central tillregional nivå - för det är där som man bäst känner till på vilket sätt man böranvända de medel som statsmakterna har möjlighet att ställa till förfogande förresp. När det gäller sysselsättningen tror jag inte att manskall vara så pessimistisk som är i fråga om den framtidautvecklingen inom industrin. Vi har många företag som uppvisar en positivutveckling, och det finns ett stort intresse för att bilda småföretag - detvittnar den kampanj om som har startat. Och jag tror det är viktigt att vi sompolitiker - oavsett vilket parti vi tillhör - ser positivt på möjligheterna förde mindre och medelstora företagen att utvecklas i gynnsam riktning och därmedskapa arbets- och sysselsättningstillfällen i regioner som har det besvärligt . Slutligen beträffande denoffentliga sektorn: Det är inte så att man helt har lagt locket på, utan det fordrasäven framöver en utveckling av sysselsättningen inom den offentliga sektorn -men den måste ske i mer dämpad takt än vad som var fallet under 1960- och1970-talen. 32BERNT () replik: Än en gång beträffande statistiken:Arbetsmarknadsstyrelsen har ändå - och det vet också - räknatfram att det visserligen är fler sysselsatta men att den totalt arbetade tidenär avsevärt mindre. Man pekar på att det var en minskning avarbetstiden motsvarande 40 000 sysselsatta. Då menar jag att det handlar om attförsöka göra svart till vitt. Den ökade arbetslösheten vittnar också om att detmåste vara något fel. Vad det sedan gäller länsstyrelserapporterna vill jag sägaatt dessa självfallet har sitt berättigande, under förutsättning att regeringentar dem ad notam och försöker göra någonting av de förslag som kommer fram. måsteömsesidigt försöka få fram resultat av det hela. Men så är ju inte alltidfallet, utan det kan bli som i län, där rapporten bara resulterade i attregeringen hänvisade till att länet skulle få ett fåtal miljoner till undersökningaroch utredningar. Då är det inte mycket man kan göra. sade också att han ansåg att länsstyrelsernaborde få mera pengar, men några sådana medel har vi i varje fall inte ännu settnågonting av, och vi lär väl inte heller få göra det med det ekonomiska lägesom den borgerliga regeringen försatt oss i. undviker att över huvud taget ge ett svar påden fråga jag ställde. När nu de privata arbetsgivarna sviker, när de inteskapar sysselsättning utan i stället ägnar sig åt bankaffärer, när den offentligasektorn skall dras ner, när man inte kan bereda ungdomarna plats igymnasieskolan - vem är det då som skall ta hand om de här ungdomarna, vem ärdet som skall skapa jobb åt dem? Jag har ännu inte fått något besked om detta,men kanske kan industriministern ge mig det. Talmannen anmälde att anhållit att tillprotokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligare replik. har när det gällerlänsplaneringen råkat ut för några allvarliga missförstånd, som jag anser attvi måste korrigera innan debatten går vidare. säger att regeringen inte tar hänsyn tilllänsplaneringen. Jag vill då säga att när ett antal länsstyrelser medsocialdemokratisk majoritet 1978 ville lägga ner länsplaneringsmodellen, såprotesterade jag och fortsatte att genomföra länsplaneringen enligt planerna.Det är jag glad för. Den länsplaneringsomgång vi nu har genomfört har enligtmin mening givit mycket bra material. Vi har fått ett underlag för denfortsatta dialog mellan central statsmakt och regionala myndigheter som ärnödvändig. Jag kan också notera att den omständigheten, att vi nu har försettlänsstyrelserna med medel genom de speciella åtgärdsanslagen för att de skallkunna konkretisera länsplaneringen och göra den mer åtgärdsinriktad, har ökatplaneringens betydelse för den regionala utvecklingen. Som jag sade i mitttidigare anförande har vi dessutom för innevarande budgetår ökat detta anslagtill 40 miljoner, vilket på sitt sätt kan ses som en illustration till den viktvi lägger vid länsplaneringen. De tre regionala konferenser med länsstyrelsernaslekmannarepresentan-ter och tjänstemän samt landshövdingarna som vi hargenomfört, varav den senaste genomfördes i går i , har entydigt givitbelägg för att man från länsstyrelsernas sida tycker att systemet medlänsplanering är meningsfullt. Jag vågar säga att vi tillsammans nu har kommitfram till en överenstämmelse i värderingen, att man något skall förändrakaraktären i det här systemet. De län som fortfarande vill ha övergripandelänsprogram skall självfallet fortsätta med detta, medan länsplaneringen iövrigt skall bli mera åtgärdsinriktad, dvs. inriktad på en mera distinkt prioritering av åtgärder i sektorsvisaprogram och över huvud taget inriktad på att skapa ett bättre beslutsunderlagför konkreta insatser i länen. har som sagt råkat ut för ett allvarligtmissförstånd när det gäller länsplaneringen, och jag vill därförsammanfattningsvis säga att länsplaneringen har en stor betydelse i detregionalpolitiska arbetet. Den kommer även fortsättningsvis att vara enhörnsten i detta arbete. .34 () replik: Det är mycket möjligt att den länsplaneringsom genomförts har stor betydelse, men vi har inte sett resultatet . I varjefall tycker jag, som följt länsplaneringsarbetet i län under snart etttjugotal år- ända från det att man började med arbetet - att när vi nu kommerin i krissituationer, så ger det här arbetet ingenting. Det är alldeles riktigt att man ställer ett antal miljonertill förfogande för att länsstyrelserna skall kunna göra utredningar och annat.Men om jag inte minns fel fick vi i län 3 eller 4 miljoner förra året.Tar vi den av industriministern angivna totalsiffran på 40 miljoner som enindikation på vilken betydelse man tillmäter länsplaneringen, så ifrågasätterjag kanske regeringens ambition i sammanhanget med hänsyn till den storabetydelse länsplaneringen har. De 3 eller 4 miljoner som vi fick i länunder den förra länsplaneringen skulle användas till att ombesörja lösningar påalla problem som vi över huvud taget har i länet. Samma sak gäller . Men jag tror att verksamheten rättupplagd skulle kunna vara utomordentligt bra. Det förutsätter i så fall attregeringen ser igenom dessa förslag närmare, sätter sig ned tillsammans medresp. länsstyrelser och diskuterar: Vad kan vi göra tillsammans? Vad kan vigöra från regeringen, från , från näringslivet i länet osv.? Dåtror jag att det här skulle kunna vara en alldeles utmärkt väg att gå, som kange resultat. Avslutningsvis skulle jag viljaupprepa den fråga som jag ställde till : Vem är det som skallskapa jobben? När det privata näringslivet sviker och inte skapar densysselsättning som behövs, när den offentliga verksamheten skall dras ner, närskolorna är stängda - vem skall då ta hand om ungdomen och de arbetslösa? 35ANDERS HÖGMARK (m); Först till med anledning avfrågan om etableringskontroll: Det förhållandet att och kanskeytterligare personer i kammaren uttalar en viss förtjusning överetableringskontrollen förändrar inte moderata samlingspartiets inställningtill den frågan, och vår uppfattning tror jag är ganska välkänd för Svenssonm. Vilka förslag regeringen kommer med i frågan framgårsäkerligen av propositionen till nästa . Min förhoppning är att enregering, som i grunden har en positiv syn på marknadsekonomins möjligheter,också skall lägga fram förslag som harmonierar med denna positiva syn på enHberal marknadsekonomi. får måhända ge sig till tåls till dess. 4 protokoll 1980/81:114-115 När det gäller frågor om vem som skallskapa jobben och hur de skall skapas, som den offentliga sektorntorpederats av sparplanen, måste man ju fråga : Vad har BerntNilsson själv för idéer om det här? Hur skall vi kunna öka den offentligasysselsättningen, om vi är överens om att dra ner volymökningstakteni den sektorn? säger vidare att han vill se "alle mantill pumparna", och det är jag helt övertygad om. Utan att vara alltförlustig kan jag kanske säga att , som på sin hemort harenpumpindustri i närheten, kan väl gå ut till denna och fråga var man vill searbetstillfällena skapas och till vem arbetskraften skall komma. Regionalpolitikens mål bör vara att skapa sålikvärdiga förutsättningar som möjligt mellan landets olika delar inom de ramarsom landets totala ekonomi medger. En resursskapande ekonomisk politik utgördärför själva grunden för en framgångsrik närings-, regional- och arbetsmarknadspolitik. Utan en ekonomisk politik som aktivt stimulerar enskildamänniskors arbetsvilja och skaparglädje genom rimliga marginalskatter ochföretagens investeringsvilja genom ökad lönsamhet kommer regional- ocharbetsmarknadspolitiken att bli någon form av politikernas kosmetika för atthjälpligt dölja det svenska näringslivets återtåg i en hård, övermäktiginternationell konkurrens. De problem som företag, hela branscher och regionerbrottas med kommer vi inte att lösa med en aldrig så ambitiös regional-och arbetsmarknadspolitik. Företag, branscher och regioner kommer att slås ut, om visom politiker Inte vägar ta itu med vissa grundläggande problem, som rör detsvenska näringslivets internationella konkurrenskraft. I den fiod av motioner som rör regionalpolitikenåterkommer ständigt med variationer på samma tema begrepp som strukturkriser,sviktande sysselsättning, krav på nya jobb, ersättningsindustrier och därtillhörande krav på statliga insatser för att trygga jobben och framtiden förmänniskor i olika delar av landet. Motionerna speglar bilden av ett , präglat av1970-talets överkonsumtionspolitik och allt hårdare ansatt av internationellkonkurrens, som på område efter område blir vårt land övermäktig. Ordet strukturkris används ofta som beskrivning av vad somsker i vårt näringsliv. Som alla modeord används det och otid och geribland intryck av någon ödesbestämd väg som vårt näringsliv måste vandra utanatt självt kunna påverka denna vandring. Självfallet finns det inslag av strukturkriser i svensktnäringsliv, exempelvis inom teko-, stål-, glas- och varvsindustrin. Men destrukturella förändringarna har i flera fall i hög grad betingats avförändringar av de relativa produktionsfaktorkostnaderna till nackdel.Arbetskraftskostnaderna har tveklöst haft stor betydelse härvidlag. Det ärnaturligt att människor känner oro , då företag slår igen -företag som ibland dominerar en orts hela arbetsmarknad. De många motionernasom vi behandlar speglar denna oro. Regioner med en bräcklig och dåligtdifferentierad arbetsmarknad får allt sämre motståndskraft, den industriellamiljön tunnas ut osv. Erfarenheterna pekar med stor tydlighet på att där denindustriella nedläggningen och uttunningen börjat, där är det svårt att hejdaden. Återuppbyggnadsarbetet är oftast tids- och kostnadskrävande och långtifrån säkert att lyckas. Kraven och önskemålen på att samhället då skall engagerasig uttalas allt tydligare. Från flera håll uppfattas det som en självklarhetatt samhället då skall engagera sig i form av regional- ocharbetsmarknadspolitiska insatser. Även de finns som tror att samhället besitteren gudabenådad kompetens att trolla fram ny sysselsättning och alternativproduktion. Men fler och fler börjar med fog att ifrågasätta denna utveckling. Insikten är nu stor om att säker sysselsättning ochframtidstro skapas i väl skötta, effektiva och lönsamma företag. Steget bordedå sakligt inte vara alltför stort till insikten om kostnadslägets storabetydelse för konkurrenskraft och lönsamhet. Totalbilden av 1970-talets samtliga lönerörelser utgör enskrämmande bild av hur vi i den solidariska lönepolitikens heliga namn medveteteller omedvetet aktivt bidragit till att göra tiotusentals människorarbetslösa. Vårt etablerade avtals- och lönesystem har förhindratnästan varje form av seriös diskussion kring alternativa vägar att rädda jobb inedläggningshotade företag. Alla tankar kring frusna löner eller temporärt sänktalöner har föraktfullt avvisats, ofta på en nivå långt ovan de berördaarbetstagarna. Jag är medveten om att detta ärutomordentligt kontroversiella frågor. Det har i det här landet hittillsansetts som de avtalsslutande parternas rätt att utan inblandning frånpolitikerna sköta löneförhandlingar oavsett vilka lönenivåer man gjort upp på.Parterna, sägs det, är beredda att ta sitt ansvar. Så länge det pågick en kraftig expansion i den svenskaekonomin, på 1950-och 1960-talen, höll dessa teser. Men vad är de värda ?Vem sörjer för arbetstrygghet för de anställda i olönsamma företag? Ropen påstöd till såväl anställda som företag har ihärdigt skallat under de senasteåren. Sysselsättningssvaga regioner har genom företagskriser ytterligareåderlåtits. Jag skall nu inte vidareutveckla mina tankarkring dessa frågor. Jag är övertygad om att vi kommer tillbaka till dem då vi ikammaren skall debattera bl. a. den framtida arbetsmarknads- ochsysselsättningspolitiken. Jag är nämligen förvissad om att kommeratt ställa krav på att man kan lösa problemet med sysselsättningstryggheten medhelt andra metoder än dem vi varit vana vid. Även detta kommer attkräva ett ny-och omtänkande av betydande slag. Låt mig efter dessa inledande synpunkter omregionalpolitikens roll i relation till ekonomisk politik och lönepolitik någotberöra ett par instrument i den regionalpolitiska åtgärdsarsenalen som oftaförs fram som verknings- Nr 114 fulla i detta arbete och vilkaflera motioner och två socialdemokratiska den reservationer berör. 8 anril1Q81 Tillgång till ändamålsenliga industrilokaler utgör tveklöst en viktig I det nuvarande stödsystemet ingår därför olika former Rpcinnnlnnlitikpn av stöd tilluppförande och uthyrning av denna typ av lokaler. tog riksdagenbeslut om att inleda försök med s. k. industricentra på regionalpolitisktprioriterade orter. Stiftelsen Industricentra med säte i fick somuppgift att planera, uppföra, äga och förvalta anläggningarna. också aktivt för att rekrytera lämpliga företag till lokalerna. Totalt har ca 237 milj. kr. beviljats StiftelsenIndustricentra i form av lokaliseringsstöd och kapitaltillskott. lokaler har uppförts till en kostnad av 156 milj. kr., varav 100 milj. kr. iavskrivningslån eller bidrag. Mindre än 400 personer i 23 företag har genomdessa omfattande satsningar kunnat erbjudas anställning. Dessa siffror bör ställas mot de satsningar som gjorts iform av stöd tiil kommunala industrilokaler. 30 kommuner har av staten beviljats 74 milj. kr. i bidragalternativt avskrivningslån för att uppföra 45 industrilokaler till 60 företagdär nära 1 000 anställda har erhållit arbete. Det är bl. a. mot bakgrund av dessa uppgifter somutskottet tar ställning till en lång rad motioner om dels ändrade principer förstöd till kommunala industrilokaler, dels inrättande av ytterligareindustricentra. Utskottet skriver att man delar den positiva synen på stödtill industrilokaler som regionalpolitiskt aktivt verkande medel som kommertill uttryck i budgetpropositionen. Vidare noterar utskottet att iförberedelsearbetet på den regionalpolitiska propositionen ingår en utvärderingav de regionalpolitiska medlen. I denna utvärdering bör självfallet ingåsamtliga stödformer för uppförande av industrilokaler. Det är angeläget att denna utvärdering sker på ett öppetoch allsidigt sätt, så att olika berörda intressenter kan komma till tals föratt på så sätt garantera ett gott underlag för framtida beslut i samband medbehandlingen av den kommande regionalpolitiska propositionen.