prot · G40934 · 1980-12-31 00:00:00 — Utskottetsäger kort och gott att lagrummet bör behållas och motiverar detta med att detanvänds i praktiken. Jag måste fråga utskottet: På vilket sätt kan en intagenskada rikets säkerhet? Tror utskottet att spionen håller en mängd fakta ihuvudet, som han sedan vidarebefordrar via anställda eller medinterner till främmandemakt? Eller hur skall det gå till? Inte heller utredningen ger något besked påden punkten, utan hänvisar fill att lagrummet utnyttjats i praktiken. Men- handen på hjärtat - är inte detta som har hänt, dvs. att spioner isolerats,en fråga om just isoleringsstraff, med betoning på straff? Är det inte just pågrund av att det är en spion som man har ansett att han inte kan få straff nog,att han skall sitta isolerad, att han inte är värd något längre, att han harförrått landet? Förut hade man skampåle, och använder man isolering för att,som i detta fall, ytterligare brännmärka personer som är intagna för spioneri.Men är inte detta ovärdigt ett svenskt rättssamhälle? Och skall man inte i såfall säga som det är, nämligen att vi i i vissa fall önskar tillämpaisolering just som straff, eftersom förrädare inte kan få straff nog? Omdet inte är så - tala då om för mig hur en intagen på någon av våra välbevakadeanstalter skall kunna hota rikets säkerhet! m. inom kriminalvården Isolering m. m. inom kriminalvården Vi har ställt den frågan i motionen men harinte fått något svar i utskottets betänkande. En annan sak jag vill ta upp gäller avskiljande underutredning av disciplinärende. Vi föreslår att dessa möjligheter tas bort.Utskottet säger för sin del att kriterierna för avskiljande i detta fall efter1976 års lagändring är mycket restriktiva. Men det är ju så det inte har gåtttill! Man har inte varit restriktiv ute på anstalterna. Det påpekar ocksåutredningen i sitt betänkande. Men detta har inte föranlett vare sigutredning, departement eller utskott att reagera, och lägga fram förslag tilländringar av lagen. Visserligen kan det vara svårt att skärpa skrivningarna,men det finns möjligheter att göra fidsbegränsningen snävare. Vi menar att denenda möjligheten att komma till rätta med anstaltsledningarnas missbruk avisoleringsmöjligheten är att ta bort möjligheten ur lagen. Det är också enligtvår mening fullt möjligt att utreda disciplinärenden utan att man behöver låsain de intagna . Vi har också i motionen yrkat avslag på de skrivningar somnu finns och de som föreslås när det gäller urinprovskontrollen. Möjligheternaatt genomföra frivillig urinprovskontroll kommer, menar vi, ändå att finnas,vilket redan sker vid flera anstalter. Det är ovärdigt ett rättssamhälle attanvända tvång i detta fall. Det kommer säkert heller inte att innebära någotpositivt för miljön på anstalterna - tvärtom innebär det ökad repression ochgör de intagna ytterligare negativt inställda fill sin omgivning,anstaltsledning och samhälle. Vpk har också en skiljakfig mening iförhållande till propositionen och utskottet när det gäller omfattningen av 20§, inskränkning av läkares medverkan i 22 §, häktesplacering, beläggning medfängsel samt offentligt biträde. När det gäller beläggning med fängsel vill viinte gå på utredningens förslag om lugnande medicinering, utan vi vill istället införa de s. k. mjukcellerna, som utredningen nämner. Vi menar att deskulle ersätta beläggning med fängsel och att de bör byggas med det snaraste. Vi upprepar dessutom i motionen vårt krav på ensenareläggning av inlåsningen till . Alla våra förslag finns utförligt motiverade i motionen,och jag nöjer mig därför med det anförda. I motionen har vi dessutom godtagit propositionens förslagom att frågan om lekmannamedverkan skall kunna avgöras i samband medfängelsestraffkommitténs förslag. Det finns en reservation, där man vill gedetta förtur. Det tycker vi är viktigt, och därför kommer vi att stödjareservationen. Jag vill med det anförda yrka bifall tillmotion 1980/81:25 i alla delar, och det innebär när det gäller mom. 3 i vårmotion bifall till reservation 1. 84BJÖRN KÖRLOF (m): Jag skall inte göra någon bredare exposé överden långa och intressanta bakgrunden till det betänkande vi nu behandlar, utanjag skall inskränka mig till att något kommentera de två punkter där utskottetinte har stannatvid enighet vid behandlingen av ärendet. Den ena frågan gäller den intagnes rätt till offentligtbiträde i ärenden som rör avskiljande inom kriminalvården. Det råder ingadelade meningar inom utskottet om att isoleringsutredningens förslag på dennapunkt har rättssäkerhetspolitiska motiv. Det är alltså inte på denna punkt vitvistar. Majoriteten har i likhet med departementschefen funnit att de mycketstränga krav på återhållsamhet och sparande inom statsförvaltningen som nugäller måste sätta sina spår också inom detta område. Även om man, som ArneNygren gjorde, kan säga att det är en liten utgift, är det trots allt så attdetta kan sägas om tusentals småutgifter som, sedda var för sig, är bådeangelägna och viktiga. Någonstans måste linjalen läggas och strecket dras. Det kan emellerfid konstateras att både dennuvarande lagen och dess olika anvisningar redan innehåller många bestämmelsermed syfte att åstadkomma starka rättssäkerhetsgarantier. Det gällerbestämmelserna om utredning och protokollföring i sådana här ärenden, och vadgäller själva handläggningen av avskildhetsärenden är förvaltningslagensbestämmelser fillämpliga. Där finns föreskrifter om kommunikation, angivande avskäl och underrättelse om beslut samt fullföljdshänvisning. I detta fall är detdessutom så att intagna har i mån av behov rätt till allmän rättshjälp efterprövning av rättshjälpsnämnd i vanlig ordning. Rättssäkerheten är alltså vältillgodosedd, låt vara att man gärna skulle se den förbättrad på olika områden. Den andra punkten, där vi stannat vid skilda meningar inomutskottet, gäller lekmannamedverkan i ärende om avskiljande.Isoleringsutredningen hade att pröva frågan om lekmän kan ges insyn i derinadel av anstaltsarbetet. För att underlätta ett genomförande anslöt sig utredningendärvid till den s. k. Alexandersonska utredningens förslag tillanstaltsorganisation. På grund av avskildhetsärendenas brådskande karaktäransåg emellertid utredningen det inte möjligt att föreskriva att lekmän skalldelta i själva beslutsfattandet. I stället föreslogs en skyldighet att redovisameddelade beslut inför något lekmannaorgan. Lämpligaste organ för det var de avden Alexandersonska utredningen föreslagna anstalts- och regionstyrelserna. Departementschefen uttalar i propositionen att frågan omlekmannamedverkan på lokal och regional nivå bör avgöras i samband med attställning taS till fängelsestraffkommitténs kommande förslag. Enligt densocialdemokratiska motionen bör frågan behandlas med förtur avfängelsestraffkommittén, som enligt sina direktiv särskilt skall uppmärksammade synpunkter som har förts fram av isoleringsutredningen. Utskottet uttalaratt man hyser sympati för detta motionsönskemål, men man delardepartementschefens uppfattning att frågan om lekmannamedverkan bör göras isamband med att ställning tas till fängelsestraffkommitténs kommande förslag.Med hänvisning till frågans samband med de övriga förslag som kommitténberäknas framlägga finner utskottet inte anledning att nu begära att förslag idenna fråga framläggs särskilt med förtur. Mot detta har socialdemokraterna reserverat sig, och deanser att denna fråga skall behandlas med förtur av kommittén och att riksdagenhos Isolering m. m. inom kriminalvården m. inom kriminalvården regeringen skall begärafilläggsdirektiv om detta. Tvisten gäller alltså inte sakfrågan omlekmannamedverkan i sig, utan om denna fråga skall behandlas med förtur av enutredning som redan nu har att pröva den. Avde frågor som kommittén har att behandla kan vissa bedömas för sig, medan andranog måste ses i ett större sammanhang. I direktiven står att kommittén noggrantbör pröva möjligheterna att med förtur lägga fram förslag till dellösningar. Utanatt jag i och för sig går in på något påpekande om hur utredningen har lagt uppsitt arbete och avser att fullfölja det - det kanske andra kan göra bättre -kan jag efter att ha läst direkfiven till utredningen inte frigöra mig frånintrycket att frågan om lekmannamedverkan inom kriminalvården allmänt sett ären ganska stor fråga - den upptar över två tättryckta sidor i direktiven - sominte alls enbart rör frågan om lekmannamedverkan i ärenden om avskiljande utanhar betydligt vidare ram. Mot denna bakgrund finner jag att reservationensakligt sett inte har särskilt starkt fog för sig. Jagvill slutligen, herr talman, lämna några korta kommentarer till vpk:sargumentering för sin motion. använde själv ordetgummiparagraf när hon kommenterade lagförslaget. Om det är så somvpk påstår, att reglerna om isolering missbrukats ute på anstalterna, förstårjag inte hur man kan förorda en reglering om avskildhet som fjärmar sig än merfrån kravet på tydliga och exakta grunder för beslut om avskildhet, vilket vpkgör i sitt lagförslag. Dessa grunder kan naturiigtvis från vpk:s utgångspunktdiskuteras, men nog är det väl ändå ett betydelsefullt framsteg att de såtydligt anges i det föreliggande lagförslaget, medan vpk:s förslag verkligen ären gummiparagraf i det här hänseendet. Vpkmotsätter sig också förslaget om att intagen får föreläggas att lämna urinprovför kontroll av förekomsten av narkotika. Man förordar i stället samråd med deintagna och att åtgärderna skall bygga på frivillighet. Detta är mycket vackerttänkt. Föregen del tror jag inte att vpk har förstått den förödande inverkan narkofikanoch vissa förhärdade narkotikabrottslingar har på anstaltsmiljön och påmöjligheterna att över huvud taget bedriva en human kriminalvård. Marknadenför narkotika underhålls inte minst genom att fängelsemiljön utnyttjas.Narkomaner, som döms för olika brott, underhåller eller tvingas underhålla sinnarkomani under anstaltsvistelsen. Ett särskilt otäckt inslag i dennaverksamhet är att kriminalvården inte kan få bukt med varéJsig insmugglingen avnarkotika på anstalterna eller ens de uppenbara fall av tvångsnarkomaniseringunder hot om våld eller verkligt våld som förekommer inomkriminalvårdsanstalterna . Detta har faktiskt lett till att domstolarna, ivetskap om riskerna för narkomanisering, visar tvekan att döma icke-narkomanertill fängelse, trots att ett sådant straff hade bort följa på brottet. Pågoda grunder kan antas att nära hälften av kriminalvårdens intagna missbrukarnarkotika i större eller mindre utsträckning. Det är bl. a. mot denna bakgrundsom man måste bedöma det kraffigt ökade missbruket av permissionersom utvecklats och det ökande antalet rymningar. Pådet viset kan narkofikamissbruket fortsätta och langarkedjorna hållas intakta. På grund av att polisen har lyckatsfå fast ett antal grova narkotikaförbrytare, som avtjänar relativt långafängelsestraff, finns det ett ganska stort antal långtidsintagna på deslutna riksanstalterna. Dessa långtidsintagha synes i viss utsträckning kunna fortsättasin brottsliga verksamhet även innanför de slutna riksanstalternas murar. Det är kanske så, att det svenska samhället i självaverket håller de här narkotikahandlarna med en marknad på våra fängelser. Pågrund av den ordning som råder, och länge har rått, inom svensk kriminalvård ärdetta precis vad som sker till följd av den olyckliga blandningen av deintagna. Icke missbrukande storhandlare, genomgående något äldre, blandastillsammans med gravt beroende narkomaner, de flesta yngre, som kommit på kantmed rättvisan tidigt i tonåren. Det osunda psykologiska klimat som uppstårmellan de intagna i denna situation utnyttjas i ett mycket smidigt spel somstorhandlarna bedriver. De behöver nämligen inte öppet visa sin makt. Den ärsjälvklar i kraft av narkomanernas beroende och underkastelse, av rädsla attinte stå på god fot med dem de är beroende av. Med tanke på de cyniska brott som de icke missbrukandestorhandlarna har begått kan man sluta sig fill att de verkligen utgör en faraför andra intagna. Bland de intagna som enligt 20 § lagen om kriminalvård ianstalt sitter på isoleringsavdelningarna är inte så många storhandlare inarkofika. Storhandlarna avancerar i själva verket smidigt i systemet - tillstudier, självstudier, studiegårdar och andra lindrigare och öppnarebehandlingsinsfitutioner. De är ju de arfiga, de belevade, som väl vet hur deskall uppträda, medan de övriga består av "besvärliga, störande ochrastlösa" yngre interner. Enligt min mening får denna blandning av intagnaoöverskådliga konksekvenser för narkotikaproblemet i samhället. Min tes är attdet oundvikligen leder till att narkofikaproblemet trappas upp, för det förstapå grund av att de narkotikamissbrukande brottslingarna kommer att lämnafängelserna som ibland större narkotikamissbrukare än de var när de kom dit. Dekommer alltså att svara för en större efterfrågan, särskilt till följd av dekunskaper i storhandel som de har fått i fängelset. För det andra kommerstorhandlarna att efter långa fängelsestraff lämna fängelserna med ett fast ochetablerat kundunderlag, därför att samhället via kriminalvården inte har kunnatundvika att hålla dem med en marknad även som de har suttit inne. Insmuggling av narkotika på anstalterna måste alltsåbemästras genom en mer differentierad behandling av de intagna, varvidkonfinuerlig kontroll sfickprovsvis av förekomst av narkotika i kroppen kan geen möjlighet att bemästra detta problem. Utgångspunkten måste självfallet vara att allakriminalvårdsanstalter skall vara helt fria från illegal narkofika.Förhållandena på flera anstalter synes Isolering m. m. inom kriminalvården Isolering m. m. inom kriminalvården under des;enaste åren ha utvecklats därhän att den ordinarie anstaltspersonalen intekan hantera de svåra langar- och missbruksproblemen. En rad åtgärder måstedärför vidtas, varav den som jag nu kommenterar får ses som ett av stegen påväg mot att helt få bort den illegala narkotikan från anstalterna. Jag vill med dessa kommentarer på samtligapunkter yrka bifall till utskottets hemställan. 85 (): Jag hade kanske inte väntat annat än attBjörn Körlof skulle yrka avslag på den jämlikhetsreform som - vilket jag härhar redovisat -skulle kosta i storleksordningen . Det gäller att sparaöverallt, säger . Därmed har vi fått något av en värdemätare. Varjereformering som kostar pengar skall tydligen i fortsättningen stoppas, även omden har klart jämlikhetspolitiska mofiv, som den här reformen har. De somsitter på anstalter borde på den här punkten ha samma rätt till offentligtbiträde som de människor har som lever ute i det fria livet. Det är vårt motivför denna reform. nämnde också vår andra mofion och menade attden, mätt i antal sidor avseende direktiv till utredningen, var så passomfattande att det inte finns motiv för att ge den förtur. Jag tror att man kanvilseledas en aning genom att mäta antalet sidor. Få frågor är så grundligtutredda tidigare, , som frågan om lekmannamedverkan inomkriminalvården. Att den nu på nytt har hänskjutits till en utredning ser jaginte som något annat än ett tecken på att den behöver ligga till sigytterligare i hanteringen. Till vill jag säga att det som harlegat till grund för utredningens förslag och för våra ställningstaganden frånsocialdemokratiskt håll i utredningen, är att vi här ändå får en reformering,som innebär en ökad möjlighet för de intagna att få önskad enrumsplacering menen begränsning av de tvångsmässiga avskildhetsåtgärderna. Det är den totalabilden av reformen. Sedan kan man säga att den här reformen naturligtvis hadeblivit helt annorlunda om man också hade vidtagit de åtgärder som utredningenföreslog vad avser anstaltsstorlek, personalförstärkning osv. Som jag sade i mitt förra inlägg har departementschefensagt, att han hoppas att det skall vara möjligt att genomföra de åtgärderna viden kommande prövning. Vi litar fakfiskt på att det skall ligga någonting i det.Gjorde vi inte det, skulle vi naturligtvis gå något mer hårdhänt fram med vårakrav. Det är ju riktigt, som säger, att det haltar en aningnär man vidtar lagstiftningsåtgärderna men inte fyller på med de övriga bitarnai utredningens förslag. Det som utredningen bl. a. syftade till var att göraanstaltslivet mer öppet, ge de intagna större möjligheter att umgås med livetutanför anstalten. Och i den situationen är det nödvändigt, Marie-AnnJohansson, att mot vissa grupper vidta åtgärder som innebär begränsningar. Detkan gälla dem som sysslar med narkotikahandel. Det kan gälla dem som sitterinne för brott mot rikets säkerhet. Och det är motivet för att vi inte på denpunkten har ansett oss ha något skäl att frångå utredningens förslag. 86 (vpk): Jag vill börja med att konstatera att jagfortfarande inte har fått svar på mina frågor när det gäller t. ex. riketssäkerhet och i vad mån man som intagen kan vara en fara för rikets säkerhet ochdärför behöver placeras isolerat. menade i sitt inlägg att vårt lagförslag ännumer skulle göra bestämmelserna fill gummiparagrafer. Han sade att vi fjärmaross från utredningens förslag. Det är riktigt att vi gör det. Vi har plockatbort en hel del lagrum som gör det möjligt att tillgripa isolering. Vi har bibehållitnågra, bl. a. det om nattvila. Det är ganska naturligt att man hållerintagna åtskilda från varandra. Jag kan inte förstå hur vårt förslag skullevara mer "gummiakfigt" än regeringens. Tvärtom har vi stramat uppreglerna. Enligt vårt förslag skulle man inte ha möjlighet att i lika storutsträckning avskilja intagna. uppehöll sig ganska länge vid justnarkotikaproblemen på anstalterna. Vi är helt överens om att det är frågor somman måste ta itu med. Vi menar emellertid att en obligatorisk, tvångsmässigurinprovskontroll inte löser de här problemen. Det finns projekt.Österåkersprojektet, där man genom frivillig urinprovskontroll faktiskt harkunnat nå vissa resultat. Vi pekar på detta med frivillig kontroll i motionernaoch är inte alls motståndare fill sådan. Vi är däremot motståndare till dettvång som man med det här lagförslaget vill införa och ytterligare skärpa. Sedan beskrev de storhandlare pånarkotikamarknaden som kommer sig upp osv. Jag tror knappast att man kommer åtdem genom den tvångsmässiga urinprovskontrollen. De är naturligtvis inte alltidsjälva missbrukare av narkotika, utan tjänar de bara pengar påandras missbruk. Jag kan hålla med om en heldel av vad sade. Han menade emellertid att det här förslagetbegränsar de tvångsmässiga avskiljandena. Jag menar att förslaget inte gör det- det finns ingen direkt begränsning. Man tar inte bort några möjligheter tillisolering. I stället innehåller propositionen förslag om utvidgningar avmöjligheten att tillgripa isolering, t. ex. vid kollektiv arbetsvägran. Detförslaget fanns inte med i utredningens betänkande och har alltså interemissbehandlats. Det är regeringen som på uppdrag av kriminalvårdsstyrelsenplockat in det. Jag blev litet förvånad över att socialdemokraterna helt ochhållet sluter upp bakom det förslaget. Vpk vill i sitt lagförslag ta bort dennamöjlighet till avskiljande. Isolering m. m. inom kriminalvården 87BJÖRN KÖRLOF (m): Till vill jag replikera att mannaturligtvis alltid kan säga att en summa är en liten summa. Det kan man sägaom väldigt många små summor, men någonstans måste man trots allt dra gränsen.Det Isolering m. m. inom kriminalvården har vi härtvingats göra av det enkla skälet att vår samhällsekonomi nu är mycketbesvärlig. Det måste sätta spår också på det här området. Jag angav i mitt anförande att betydanderättssäkerhetsgarantier ändå finns kring beslutet om avskiljande. Det ärverkligen inte fråga om någon uppluckring av rättssäkerheten. De generellabestämmelserna i rättshjälpslagen gäller ju också för de intagna, och de kanbetjäna sig av dem, om de upplever sin situation som rättsotrygg. Antalet sidori ett utredningsbetänkande är naturligtvis inte i och för sig det viktiga. Jagtycker att det framgår av direkfiven fill utredningen att frågan omförtroendemannamedverkan i den här typen av beslut inte kan ses helt isoleradfrån det utredningsarbete som den här kommittén har att arbeta med, även omsakfrågan om förtroendemannamedverkan har varit utredd fidigare.Den måste kopplas till de olika överväganden som den här kommittén har att taställning till. Den ganska omfattande argumentering kring den här frågan somstatsrådet redovisar i direktiven visar ju också att den inte kan ses heltisolerad. Till vill jag säga beträffandespörsmålet om gummiparagraf att vpk när det gäller frågan om avskildhet harföreslagit att intagen får hållas avskild från andra intagna, om det ärnödvändigt med hänsyn till påtaglig fara för den intagnes eller annans säkerhetfill liv eller hälsa. Huvudorden i vpk:s förslag är alltså "med hänsyntill påtaglig fara", medan lagförslaget i fyra olika punkter mycketnoggrant preciserar på vilka grunder ett beslut om avskiljande får fattas. Jagkan inte komma fram till någon annan slutsats än att lagförslaget på den härpunkten är avsevärt mer preciserat och tvingar beslutsfattaren till ett mycketmer noggrant övervägande om huruvida avskildhet skall få tillgripas ellerinte. Sedan kan vi självfallet diskutera varje grund för sig.Marie-Ann har här särskilt tagit upp grunden rikets säkerhet. Även omsådana fall självfallet kan vara mycket ovanliga - och de fall som vi har hafthittills har varit mycket ovanliga - kan man föreställa sig fall där t. ex. ensom har dömts för mycket allvarligt spioneri även efter det att domen blivitavkunnad .skulle kunna meddela underrättelser till omvärlden som kan utgöra enfara för rikets säkerhet. Jag tror att nog kan föreställasig sådana fall. 88 (vpk): Det talades här mestom en "gummiparagraf", och man undrade vilken formulering som varbättre, deras eller vår. I propositionen står det "föieliggande" faraför den intagnes säkerhet, liv och hälsa, medan vi säger "påtaglig"fara. Jag tycker inte att det är någon större skillnad mellan deformuleringarna. Vårt förslag, med de begränsningar vi har gjort, är faktisktbetydligt mer stringent och kommer att medföra betydligt färre isoleringar änregeringens förslag. Utskottels hemställan bifölls med 292 röster mot 16 förmotion 25 av m. fl. i motsvarande del. 1 ledamot avstod från attrösta. Utskottets hemställan bifölls. Utskottets hemställan bifölls med 291 röster mot 16 förmotion 25 av m. fl. i motsvarande del. 1 ledamot avstod från attrösta. Utskottets hemställan bifölls med 155 röster mot 153 förreservation 1 av m. fl. 1 ledamöt avstod från att rösta. Utskottets hemställan bifölls med 154 röster mot 153 förreservation 2 av m. fl. 2 ledamöter avstod från att rösta. Utskottets hemställan bifölls med 291 röster mot 16 förmotion 25 av m. fl. i motsvarande del. 1 ledamot avstod från attrösta. Utskottets hemställan bifölls med 291 röster mot 16 förmotion 25 av m. fl. i motsvarande del. 1 ledamot avstod från attrösta. 17 § Föredrogs betänkande 1980/81:11 om fortsattförsöksverksamhet med användning av telefon vid räftegång (prop. 1980/81:14) Utskottets hemställan bifölls. Kopieririg av fonogram, m. m. 18 § Kopiering av fonogram, m. m. Föredrogs lagutskottets betänkande 1980/81:3 om kopieringav fonogram, m. m. 89EVA (vpk): Att lyssna till musik är en av de mestutbredda frifidsaktiviteterna - om inte den mest utbredda - i synnerhet blandungdomar. behärskas musikutbudet inom fonogramverksamheten av ettfåtal multinationella bolag. Det är bolag med jättelika marknadsföringsresurser,bolag som ingår som delar av en livssfilskommersialism och vars verksamhethuvudsakligen inte kan anses stå i överensstämmelse med av uppsattamål för kulturpolitiken. De svenska fonogrambolagen har med några få undantagförblivit små. Men mycket av nytänkandet, mycket av det udda och seriösa kommerfrån Kopiering,av fonogram, m. m. dessa mindre bolag. Dessa bolag har emellertid svårt attfå sin ekonomi att gå ihop. Därför har vi från vpk, i likhet f. ö. medkulturrådet, krävt att dessa mindre, seriösa företag skulle få ett statligtstöd. Detta har avvisats av , tyvärr.