prot · G40941 · 1980-12-31 00:00:00 — Svenskindustri behöver all hjälp den kan få från samhällets sida för att klara sigbättre . Många har sagt detta i debatten . Vi behöver stödjaden svenska industrin för att den skall kunna hävda sig ikonkurrensen med andra länder både om världsmarknaden och om den svenska och denordiska marknaderna. Vi kan använda även arbetsmark-nadspohfiken för att underlågkonjunktur förstärka den svenska industrins konkurrenskraft. Det skullekunna ge praktiska resultat till skillnad från det ensidiga skallet på denoffentliga sektorn och den svartmålning av svenska löntagares arbetsvilja somalltför många SAF-direktörer och borgerliga pohtiker nu ägnar sig åt. Jag slutar med att yrka bifall fill de socialdemokratiskareservationerna, som senare socialdemokratiska talare närmare kommer att gå inpå. 86 ALEXANDERCHRISOPOULOS (vpk): Herr talman! Regeringen hävdar att den offentliga sektorn iSverige är för stor och att den står i motsättning till industriell ochekonomisk tillväxt. villkorför "näringslivssektorns tillväxt är en offenflig sektor som inteexpanderar i samma takt som vi varit vana vid ", skriverregeringen. På ett annat ställe skriver den; "Så länge kommunerna tar enalltför stor del av resurstillväxten i anspråk kan den uppgång som krävs iindustrisysselsättningen ej komma fill stånd." I botten för regeringens åskådning ligger att den ser"den offentliga sektorn" som en belastning på samhällsekonomin ellersom en främmande fågel ditplacerad av "politikerna". Den offentligasektorns fillväxt måste "i första hand förklaras av grundläggandepolifiska ambitioner", skriver regeringen och blottlägger därmed ennärmast rörande oförståelse för den samhälleliga utvecklingen. Den offentliga sektorn - dvs. det statsmaskineri som värnar,förvaltar och vidgar området för kapitalismen - har ökat i omfattning som ettsvar på den ekonomiska utvecklingen och blivit en betingelse för denna. I andrasammanhang har vi förut redogjort för några av de utvecklingselement somkonkret frammanat statsapparaternas ökade roll i de kapitalistiska ekonomierna.Den industriella utveckling - och andra utvecklade kapitalistländer -genomgått hade inte varit möjlig utan ökning av den "offentligaverksamheten". Kraven på infrastruktur, på vidgade stathga insatser förkapitalets ackumulafion, på samhälleliga svar på förändringar av socialamönster som industriahsmen medfört och andra faktorer har icke kunnat önskasbort. De har krävt samhälleliga lösningar och lett till en ökad offentligsektor. Och hade dessa utvecklingens krav icke fått detta svar, hadeutvecklingen icke varit möjHg. Regeringen nöjer sig med att konstatera att de"offentliga utgifterna stigit alltför snabbt" men förklarar på intetvis varför det gått "alltför snabbt" och vad som i så fall skullevara en lagom ökningstakt. Och när den skildrar utvecklingen avsysselsättningen inom den kommunala sektorn och industrisektorn är det ettmycket banalt konstaterande att om den ena delen ökar och den andra minskar såblir den andra delens andel av det hela mindre . Men härför har manju på intet vis visat att det skulle vara något samband mellan den ena sidansökning och den andras minskning. Den kommunala sektorns ökning är ju ingenorsak till den minskade industrisysselsättningen. Däremot är det en lycka försysselsättningsläget i landet att kommunerna har kunnat ge flera jobb närindustrin sviktat. På liknande sätt förhåller det sig med det statligabudgetunderskottet. Det är inte i sig av ondo. Det kan i själva verket gynna ekonomiskutveckhng, befordra den ekonomiska tillväxten och sysselsättningen och därförleda till en starkare samhähsekonomi. När regeringen säger att den anser attbudgetunderskottet är "för stort" baserar den denna ståndpunkt barapå sitt eget subjektiva tyckande. Frågor av följande slag infinner signämligen: För stort i förhållande till vad? och Hur skulle landets ekonomi seut utan budgetunderskott? Visserligen finns det mycket att anmärka på i denborgerliga regeringens utformning av statsutgifterna. Men stora delar avstatsutgifterna skapar arbete både direkt och i form av förstärkning av den"köpkraffiga efterfrågan". Det finns ingen undersökning av hur mycketdet nuvarandebudgetunderskottet ökar sysselsättningen, men det torde stå klart att om detinte funnes, skulle den ekonomiska aktiviteten vara än lägre i landet. Regeringenhävdar att de grundläggande målen för den ekonomiska polifiken är: godtillväxt, full sysselsättning, låg inflation, rättvis inkomstfördelning ochregional balans. Inget av dessa mål kommer emellertid att uppnås med denpolitik som regeringen bedriver. Och när det gäller de fyra sistnämnda av dessamål för regeringen en politik som leder i rakt motsatt riktning. Regeringenbedriver medvetet en pohtik för att skapa en reservarmé av arbetslösa tillexportindustrins disposition. Regeringens högränte- och högmomspolitik, dessslopande av prisstoppet på basvaror, dess vägran att attackera de privatamonopolens makt, dess understödjande av spekulation och dess ovilja att göranågot åt kredithandeln och kreditockret, inte minst på den s. k. grå marknaden,allt bidrar till hög inflation. Summan av regeringens ekonomisk-politiskaförslag går ju ut på att öka inkomstklyftorna - fast det kan ju vara detta somordet "rättvis" i regeringens mun avser. Regeringens politik för enrörligare arbetsmarknad går ju ut på att flytta på arbetskraften dit kapitaletvill ha den, vilket skärper den regionala obalansen. Regeringensstrategi är ingenting annat än att underordna den svenska ekonomin de svenskatransnationella koncernernas intressen. Detta går inte ut bara över dearbetande. Det drabbar också hemmamarknadsindustrin och de i bred meningsociala sidorna hos den offentliga sektorns verksamhet. Denkapitalistiska världen går in i en lågkonjunktur. Också för delkommer detta att innebära ökad arbetslöshet och andra svårigheter. Men denkommunala sektorn, som kan ge allt fler jobb, får inte fortsätta att expanderaför regeringen. Arbetslösheten skall i stället mötas med vad regeringen kallaren aktiv arbetsmarknadspolitik. Skälet till detta är att industrin inte kan"täcka sitt rekryteringsbehov" vid nästa konjunkturuppgång, omkommunerna anställer flera och ger dem ordinarie arbete. Regeringenför alltså medvetet en arbetslöshetspolitik för att skapa en reservarmé åtindustrikapitalet. Regeringens allmänna linje kommer att medföra ökadarbetslöshet, skärpt ekonomisk och social utslagning, växande ekonomiska ochsociala klyftor och förvärrade regionala skillnader. Närregeringen utifrån dessa sina utgångspunkter presenterar sin "sparplan"för att minska statsutgifterna får denna samma klassmässiga profil somregeringspolitiken i övrigt. Udden är riktad mot de sociala rättigheter och denlevnadsstandard arbetarklassen tillkämpat sig. Vissagrupper kommer att bli särskilt utsatta, eftersom de drabbas av den samladeeffekten av flera sparförslag, om regeringen får som den vill. Det gällergenomgående grupper som redan nu befinner sig i en svår situation, såsompensionärer, handikappade, sjuka och barnfamiljer, och åtgärderna drabbarrelativt hårdare ju lägre inkomsten för den drabbade är. Långt över hälften avregeringens föreslagna sparåtgärder kommer att direkt rikta sig mot ellersärskilt hårt drabba de ovan nämnda grupperna. En sådan inriktning av"sparåtgärder" kan inte accepteras - i synnerhet intesom regeringen företräder ståndpunkter och i andra proposifionerframställer förslag som innebär skattelindringar och ökade förmåner förhöginkomsttagare, aktieägare och storföretag. Fullsysselsättning är i realiteten inte längre målet för regeringens politik. Dethar inte varit så . Utslagningen i produktionslivetbörjade då gå snabbare än tillskottet av nya arbeten. En uppdelning i A-, B-och C-lag blev ett accepterat inslag i arbetsmarknadspolifiken - allt i syfteatt gå kapitalismens förändrade behov fill mötes. Stora skikt av den arbetsförabefolkningen har eller temporärt ställts utanför arbetslivet, dömtstill en kortsiktig, flytande tillvaro utanför normala samhälleliga sammanhang.Den dolda arbetslösheten och den allmänna utslagningen har ökat enormt. Tillden fördelningspolitiska sidan av den klassiska fulla sysselsättningens politikhörde att de arbetslösa och undersysselsatta skulle få sin försörjningnödtorftigt garanterad. Ju större utslagningen blivit, desto större betydelsehar denna garanti mot en omfattande köpkraftsminskning till följd avarbetslöshet fått för det ekonomiska systemet. Likväl har utvecklingeninneburit att stora grupper nu har det sämre . Attmot denna bakgrund försämra de stödformer som är avsedda för människor somomfattas av arbetsmarknadspolitikens olika delar är helt oacceptabelt. Det är ytterligareett bevis på att regeringen prisger resterna av den klassiskasysselsättningspolitiken för att i stället anamma idéer. Deföreslagna reduceringarna är felaktiga ur mänskliga, fördelningspolitiska ochkonjunkturmässiga synvinklar. Jag yrkarbifall till vpk-motionen 108. 87 (); I arbetsmarknadsutskottets betänkande nr 11 behandlas besparingsförslagfrån tre departement, budgetdepartementet, industridepartementet ocharbetsmarknadsdepartementet. När det gäller budgetdepartementet så avserfrågorna den statliga personalpolitiken. Statsrådet har emellertidanmält att han skall återkomma med förslag, och därför har utskottet intenärmare gått in på just dessa frågor. Frånindustridepartementet aviserar statsrådet att han kommer att föreslå atttvå regionalpolitiska anslag skall sänkas nästa budgetår med sammanlagt 15milj. Utskottet har för sin del menat att anslagsfrågorna bör prövas avriksdagen i vanlig ordning då vi får det konkreta förslaget på bordet. Av detskälet avstyrker vi ett yrkande från vpk om att redan nu skulle sägaifrån att ett av anslagen, det som gäller åtgärder i glesbygder, inte fårsänkas. Påsamma grund avvisar vi ett annat vpk-yrkande i vilket kommunisterna kräver attriksdagen redan nu skah uttala sig för att anslagen till lokaliseringsstödskall skäras ned med sammanlagt 700 milj. kr. Även om vårt avstyrkande avvpk-motionen sker på formell grund, så menar jag att det är helt oacceptabeltatt nu skulle binda sig för så kraftiga reduceringar avlokaliseringsstöd som vpk föreslagit. Åandra sidan kan man säga att vpk:s förslag är ganska följdriktigt.Kommunisterna har i olika omgångar underkänt regeringens regionalpolitik - enpolitik som fick stöd men som vpk då helt förkastade. Pånågra punkter accepterar dock kommunisterna regeringens förslag, som man menar"förefaller acceptabla". På en annan punkt ger man också regeringensitt bifall. Det gäller förslaget beträffande stöd fill energibesparing. Därinstämmer vpk helt i regeringsförslaget. Såtill område, som i betänkandet upptar det störstautrymmet. Min avsikt är att bara beröra de frågor som har tagits upp i mofionereller reservafioner. Innanjag tar upp regeringens förslag vih jag kommentera det motionsförslag frånsocialdemokraterna som här har talat för och som gäller, somdet uttrycks i motionsyrkandet, behovet av en skärpt arbetsmarknadspohtiskberedskap, I sak är vi ense om att utvecklingen på arbetsmarknaden håller påatt försämras. Vi är på väg in i en försämrad konjunktur, och det kommer attslå igenom också på arbetsmarknaden. Det är en uppfattning som också regeringenstår för, och arbetsmarknadsministern sade f. ö. i att situationen är sådan att tre arbetslösa har att slåss om varje ledigplats. Så är alltså läget. Det är mot den bakgrunden man skall sesocialdemokraternas yrkande om att regeringen skulle inta en skärptarbetsmarknadspolifisk beredskap. Det är ju vad socialdemokraterna har begärt. Förutskottsmajoriteten är det självklart att regeringen håller en hög beredskap, iall synnerhet som man även i besparingspropositionen utgår från att vi fårräkna med en svag arbetsmarknad och att vi måste litatill arbetsmarknadspohtiska åtgärder om vi skall kunna hålla fast vid desysselsättningspolitiska målen. AMS har f. ö. gjort en framställning omytterligare nära för vintern, och den framställningen kommerregeringen att pröva mycket snart. Låtmig erinra om att antalet sysselsatta är större . Dessutom kannoteras att det i allt väsentligt är kvinnorna som har stått för dennasysselsättningsökning. Fler har alltså kommit ut och fått ett eget arbete.Samtidigt har det inneburit att antalet personer i arbetsmarknadsutbildningoch beredskapsarbete är lägre än . Trots detta ärarbetslösheten inte nämnvärt högre än vad den var vid den härtidpunkten. Men det hindrar ändå inte, herr talman, att man kan vara oroad översammansättningen av de arbetssökande. Antalet kvinnor och ungdomar som saknararbete är oroande högt, och särskilt besvärhgt är det för de riktigt ungaflickorna. socialdemokratiska motionen nr 80 går man till häftigt angrepp både mot detriksdagsbeslut som fattades och mot de från regeringens sida nuföreslagna åtgärderna. Socialdemokraterna säger sig ta avstånd från enarbetslöshetsskapande politik. Man vill ha åtgärder för att möta en förväntadkonjunkturnedgång och insatser för långsiktig förstärkning av svensktnäringsliv, och man säger sig ange riktlinjer för arbetsmarknadspolitikensutformning under det kommande vinterhalvåret. anslag påden första sidan i motionen gör att man förväntar sig en mycket spännandeläsning. Men på den punkten blir man besviken. När man kommer till sista sidanhar det mesta av luften gått ur ballongen, och det återstår bara de bäggekonkreta yrkandena om att socialdemokraterna säger nej till att stimulanstianskall försvinna och att man inte accepterar någon avgift för barntillsyn genomarbetsmarknadsutbildningen. När det gäller det mer framåtsyftande har man ingetannat recept än utskottsmajoritetens, dvs. det som regeringen står för, att denarbetsmarknadspolitiska beredskapen skall vara hög eller, om man så vill,skärpt. Det är också utskottsmajoritetens mening, och det ligger väl i linjemed de ambitioner som regeringen har. När det gäller socialdemokraternas krav att man skalltillskriva regeringen att ersättningen vid arbetslöshet ocharbetsmarknadsutbildning snart behöver höjas, så har vi i utskottet hänvisattill att de frågorna bereds i . Där avser man att komma medförslag som kan ta ställning till. Det finns alltså inga nya eller okända godauppslag i den socialdemokratiska motionen, och vi har alltså inte funnit någotframåtsyftande att hämta ur densamma. Det är skälet till attutskottsmajoriteten har sagt nej till den. Beträffande stimulansbidraget så anser regeringen att detbör avvecklas, och man föreslår att det sker för den kategorielever som är eller äldre och inte är berättigade till ersättning frånA-kassan. F. n. är denna ersättning eller dagpenning till AMU-elever . Tilläggas kan också att de som är i utbildning kommer att få behållasfimulansbidraget utbildningstiden ut. säger att det pågår en nedrustning.Jag vill då bara påminna om att det närmast är tvärtom. Resurserna tillarbetsmarknadsverket har ju förstärkts och byggts ut. När detgäller arbetsmarknadsutbildning pågår det inte någon nedrastning. Man avser juatt göra en omprioritering av resurserna. Arbetsmarknadsministern har ocksånyligen i en debatt i kammaren talat om att man avser att expanderaarbetsmarknadsutbildningen i antalet kursveckor eller platser i förhållandefill vad man nu har och att vi därför måste ta fill vara utbildningsresursernaså effektivt som möjligt. Vi har, som jag ser det, behov av fler platser iarbetsmarknadsutbildningen, och jag har också uppfattat att regeringen ärberedd att utvidga den under denna vinter. Det är alltså icke tal om någonnedrastning. När det sedan gäller bidrag till projektering av småbostadshus och arbeten för att förbättra boendemiljön vill jag säga, attregeringen har föreslagit att detta bidrag skall upphöra. Kommunisterna vill isitt yrkande behålla bidraget. Utskottet, som är enigt på denna punkt, menar isin kommentar tih regeringsförslaget att bidraget inte gett nämnvärdasysselsättningseffekter eller utgjort någon sfimulans för bostadsbyggandet, ochprojekteringskostnaderna täcks f. ö. av den ordinarie statliga långivningenfill bostadsbyggandet. Utskottet har därför avstyrkt vpk-mofionen i denna del. Utskottet är också enigt i fråga om att avvisakommunisternas förslag beträffande forskning och utveckling. Där räknar regeringenmed att kunna 6 protokoll 1980/81:41-42 spara 1 milj. kr. genom ennoggrann prövning av forskningsobjekt och genom att utnyttja reserverade medelfrån föregående budgetår. På denna punkt har vpk yrkat avslag påregeringsförslaget, med motiveringen att man inte kan acceptera en nedskärningav forskningen inom arbetarskyddet. Vad vi i utskottet kan förstå har manmissförstått innebörden av den besparingsåtgärd som anmäls i propositionen.Den forskningsverksamhet som stöds med medel från departementets kommittéanslagavser nämligen inte arbetarskydd utan andra arbetsmarknadsfrågor. Det är alltsåfråga om projekt som expertgruppen för utredningsverksamhet i arbetsmarknadsfrågor,EFA, och expertgruppen för invandringsforskning, EIFO, initierar. Det är juvidare så att staten stöder forskning om arbetarskydd via arbetarskyddsfonden,och den finansieras med arbetsgivaravgifter. Närdet gäller reservation nr 2, om avgiftsbeläggning av barntillsyn inomarbetsmarknadsutbildningen, skall jag inte närmare kommentera den, eftersom MargitOdelsparr i sitt inlägg kommer att beröra den frågan. Utskottetsvice ordförande sade att detta var ett tunt betänkande. Det är riktigt, men vikan ändå inte säga annat än att det ur sysselsättningspolitiska synpunkter rörsig om relafivt marginella frågor. Poängen i inlägg var attalla de hemkheter som skall drabba oss beror på att regeringen är alltförpassiv. Det intressanta var att hon bara talade om vad som skall hända. Hon varalltför klok för att tala om det som varit, för i så fall hade hon varit ganskatomhänt på exempel när hon ville utmåla regeringens arbetsmarknadspohtik sombåde förödande och felaktig. Om man ser på den svenska arbetsmarknadspolitikensåsom den har skötts efter det att socialdemokraterna lämnade kanslihuset, såfinner man att det inte finns någon anledning att säga att den nuvaranderegeringen ligger illa till vid en jämförelse med den socialdemokratiska.Tvärtom har det satsats mer än någonsin . Avsikten är attnär vi nu får en svår tid på arbetsmarknaden, så skall den satsningenfortsätta, och den kommer att vara såväl kraftfull som stor. Jag ber att få yrka bifall till arbetsmarknadsutskottets hemställan ibetänkandet nr 11. Underdetta anförande övertog talmannen ledningen av kammarens förhandhngar. 88 () replik: säger att det inte pågår någon nedrustning i fråga om dearbetsmarknadspolitiska insatserna. Jag tror att många förvånas över detuttalandet. Låtmig till att börja med påminna om det enkla faktum att vi faktiskt har 40000 personer färre sysselsatta genom arbetsmarknadspolitiska åtgärder än vi hadeför . Jag vill också påminna om de många bekymrade kommunalmän ochandra, inte minst i Norrlandslänen, som vänder och vrider på de futtigaberedskapspengar som de har till sitt förfogande under det här året. Vidarevill jag påminna om den uppvaktning hosarbetsmarknadsutskottet som en arbetsgrupp, som kallar sig arbetsgrap-pen emotnedskärning av arbetsmarknadsutbildningen i , gjorde. vet precis lika väl som jag att medel inom arbetsmarknadspolitikensområde beviljas på ett sätt som kan kallas för konjunkturneutralt. Så gjorde viockså . Men utskottet skrev då - och på den punkten var vi eniga - attom det skulle visa sig att det blev en annan utveckling på arbetsmarknaden änman kunde föratse, så måste man ompröva frågan om de här medlen. Närdet gäller arbetsmarknadsutbildningen är det ju ett faktum att det krävs atfman på det området, med de medel som man nu har till sitt förfogande, måstegöra en nedskärning över /81 på . Men då man frånskolöverstyrelsens sida inte har kommit ut med anvisningar om detta förrän förknappt en månad sedan, innebär det att den nedskärning man nu håller på attgenomföra måste bli större än de , eftersom den skall genomförasunder än . Jagställde en fråga till arbetsmarknadsministern. Eftersom han sitter här i salen,hade jag hoppats att han skulle besvara den. Då han, så vitt jag vet, ännu intehar begärt ordet skulle jag vilja fråga , om han vet närregeringen kommer att svara på den skrivelse som arbetsmarknadsverket harskickat in, en begäran om , vilken begäran har lämnatstill regeringen för att klara oss undan en högre arbetslöshet , enarbetslöshet som man räknar med kan öka med 30 000-40 000 människor. NärElver säger att det inte pågår någon nedrustning när det gäller dearbetsmarknadspolitiska insatserna, skulle jag önska att han på utbildningscentrahade kontakter med folk som förtvivlat kämpar med frågan var de nu skall skäraned, då de i stället skulle vilja gå ut och hjälpa de människor som hotas avarbetslöshet. 89 ALEXANDERCHRISOPOULOS (vpk) replik; Först vill jag beträffande regionalpolitiken säga följande. Det är, somElver säger, riktigt att vårt parti har en annan uppfattning än regeringenom hur regionalpolitiken skall bedrivas. I vår motion har vi föreslagitneddragningar på vissa avsnitt och anslagsökningar på andra. Framför alltkräver vi en hårdare styrning av de regionalpolitiska åtgärderna i stället förgenerösa bidrag tiU olika företag. Eftersom utskottet när det gäller just dethär avsnittet har lagt propositionen till handhngarna, tänker jag inte ta uppnågon diskussion. Jag kommer inte heller att yrka bifall till vår mofion. Den kapitalisfiska världen går in i en lågkonjunktur. Också förSveriges del kommer detta att innebära en ökning av arbetslösheten och andrasvårigheter. Enligt rapporterna från hararbetslösheten redan börjat att öka. Antalet arbetslösa var 92 000personer, vilket är 14 000 fler än vid motsvarande fidpunkt . Samtidigtpågår en strukturrationalisering inom den svenska industrin, vilket kommer att medföra enökning av arbetslösheten och utslagning av människor. Den kommandearbetslösheten skall mötas med vad regeringen kallar en aktivarbetsmarknadspolitik. Regeringens s.k. akfiva arbetsmarknadspolitik harhittills inneburit att arbetsmarknadsutbildningen har skurits ned mycketkraftigt genom en minskning av antalet kurser. Detta kommer dels att drabbainvandrare genom ökade köer och svårigheter att få arbetsmarknadsutbildning,dels påverka sysselsättningen för lärarna. Situationen är densamma inom ABFoch andra studieförbund. Exempelvis kommer svenskundervisningen för invandrareatt minskas kraftigt eller upphöra helt, detta som ett resultat av regeringensåtstramningspolitik. Det här innebär bl. a. attmånga välmeriterade lärare med mångårig erfarenhet kommer att friställas.Vidare betyder det att den arbetsmark-adspolitiska beredskapen ytterligareförsvagas. Med tanke på den kommande lågkonjunkturen och det försämradesysselsättningsläget kommer konsekvenserna att bli mycket svåra. Nuföreslår regeringen ytterligare inskränkningar på dessa områden. Det måste medkraft tillbakavisas. Att, som regeringen gör, kalla detta en ekonomisk politikmed full sysselsättning som grundläggande målsättning är inte aningslöshet, detär cynism. 90 ()replik: Om man inte hade varit med om liknande debatter med ,skulle man kanske ha kunnat bli ganska skakad av vad hon sade och tro att detkommer att inträffa allvarliga saker. Som väl är har de olycksprofetior somAnna-Greta kommit med inte slagit in. Därför ärjag inte lika uppskärrad som jag annars skulle ha varit. Ta t. ex. debatten ivåras då regeringen föreslog att vi skulle satsa hårdare på yrkesutbildninginom gymnasieskolans ram. gick till häftigt motangrepp ochville förkasta den reformen. Men när vi nu tar kontakter ute på fältet visardet sig att människor i allmänhet är klart mer positiva än vi kunde förväntamed tanke på den korta tid som stått till buds. Jagvidhåller, herr talman, att socialdemokraterna genom sitt yrkande om en skärptberedskap från regeringens sida på arbetsmarknadsområdet inte gör någontingannat än att slå in öppna dörrar.