prot · G4099 · 1980-12-31 00:00:00 — Småhusproduktionen har under de senaste tio årenpendlat på en nivå mellan 35 000 och 40 000 lägenheter . Småhuset harinte dominerat . Det har byggts nästan exakt lika många lägenheter ismåhus som i ^flerbostadshus, nämligen 400 000. Detta måste anses vara alltför litet bådei absoluta tal och i relation till ^flerbostadshus. Åtminstone om man som jagförordar att bostadsproduktionen bör anpassas så att den enskildebostadskonsumenten kan få den bostad han eller hon önskar. Det är dessutom såatt andelen småhus av det totala bostadsbeståndet är lägre än för 15 årsedan. 1965 utgjorde den mot . Även om efterfrågan påsmåhus har kunnat tillgodoses i vissa kommuner är trycket som helhetfortfarande mycket stort. Exempelvis har de olika bankerna tiotusentals^bosparare i sina husköer. En ofta bortglömdfaktor är att en hög ^småhusprodukfion är till glädje även för dem somefterfrågar en ^flerbostadslägenhet. Många av dem som flyttar in i de nyasmåhusen kommer ju från ^flerbostadshus, och i alla dessa fall resulterar detnya småhuset i en ledig lägenhet. De ledigblivna lägenheterna är oftaattraktiva, mindre och belägna i efterfrågade områden. Den stora efterfråganpå småhus beror naturligtvis på att majoriteten av medborgarna vill äga sinbostad och att småhuset är en utomordentligt bra boendeform - inte minst förbarnfamiljer. En del av dem somattackerar småhusboendet framhåller att det motverkar en ökad jämställdhetmellan könen. De som hävdar detta har mycket liten kontakt med verkligheten. Ismåhushushållen sköter man både hem, hus och täppa. Om de uppgifterna intefördelas på ett rimligt sätt eller så att förvärvsarbete omöjliggörs - ja, då är det hushållsmedlemmarna och inteboendeformen som sådan som skall klandras. Det framhålls också att ett ökat^småhusboende i glesbygd, där möjligheterna till förvärvsarbete är begränsadeoch pendling till närbelägna tätorter ofta är en nödvändighet, motverkarjämställdheten genom att kvinnan tvingas stanna hemma Ja, inte skullesituationen bli bättre om man i stället byggde ^flerbostadshus. Det ärglesbygdsboendet som sådant som kan medföra svårigheter att få förvärvsarbete.^Å^ andra sidan bidrar ett ökat ^glesbygdsboende till att bevara en levandelandsbygd. Enligt min uppfattning skall stat och kommun så långt det är möjligtöverlåta till den enskilde medborgaren att själv avgöra var han vill bo. 8Riksdagens protokoll 1980/81:9-10 De allmännyttigaföretagen har presenterat hyreshöjningskrav på i genomsnitt . Hyreskraven motsvarar en höjning av hyresgästernas boendekostnadmed 22,5 ^%. har ^SABO-företagen i genomsnitt fått ut 8,i hyreshöjningar. Om årets förhandlingar skulle ge motsvaranderesultat, stannar hyreshöjningen vid . Det skulledock leda till ett underskott i de allmännyttiga företagens verksamhet på ca 1miljard kronor. Det är möjligt attavtalen kommer att sluta på en högre nivå än . Mensannolikheten är ändå stor att bostadsföretagens underskott blir betydande.Detta bäddar för krav på ökade statliga subventioner från de allmännyttigaföretagens sida. Alternativet är att företagen praktiskt taget måste upphöraatt reparera fastigheterna, vilka redan har ett eftersatt underhåll. Från olika håll, bl. a.från , har framförts att måste lyfta borten del av hyreshöjningskraven genom ökade statliga subventioner. Vi har hörtdet även här i kammaren . Men med hänsyn till det kärva ekonomiska lägesom befinner sig i, är detta inte möjligt och godtagbart, menar jag.Med subventioner skjuter man bara problemen framför si^g. Återhållsamhetenmåste slå igenom också på ^boendeområdet. Andra lösningar än ökade subventionermåste sökas. harhävdat att ökade subventioner till hyresbostäderna skall betalas genom ökadepålagor på småhusägarna. Vi moderater avvisar bestämt en sådan tanke. Jag villdessutom framhålla att det enligt min uppfattning är mycket olyckligt att spelaut den ena gruppen mot den andra. Det är fel att sänka boendekostnaderna för engrupp genom att höja dem för en annan! En viktiganledning till de allt högre hyrornai ^flerbostads-^husen är de snabbt ökande drift- och underhållskostnaderna. Derena driftkostnaderna i ^flerbostadshusen har ökat under enfemårsperiod. Detta fenomen uppträder på alla serviceområden i ^san^thället.^Hyresformen är en dyr boendeform. Hyresgästen får betala - och betala dyrt -för den service som bostadsföretaget tillhandahåller. Egnahemsägarna däremotutför det mesta underhållsarbetet själva och kan då hålla kostnaderna nere. Som jag framhöll ärvarken ytterligare belastning av statsbudgeten eller omfördelning avkostnaderna frän de ^småhusboende till de hyreshus-boende någon lösning på deallmännyttiga bostadsföretagens dåliga ekonomi. Dessa företag måste själva taansvar för att reda upp sin ekonomiska situation. Den besparingsmöjlighetsom ligger i att man överför en del av bostäderna i de allmännyttiga företagentill bostadsrättsföreningar måste tas till vara. En sådan övergång kan inledasomedelbart. En lämplig strategi vidövergång till bostadsrätt kan varaatt kombinera överlåtelse av de sämre delarna av bostadsbeståndet medöverlåtelse av bättre fastigheter, där ett direkt ekonomiskt utbyte kan uppnås.Varje åtgärd som medför ökad användning av bostadsrättsformen innebär enförändring till det bättre. Inte minst gäller detta de områden somi dag kännetecknas av ^segregationsproblern. Olika undersökningarredovisar samstämmigt människors önskan om ett eget hem. Jag har här exempelvisen artikel från tidningen av där rubriken lyder:"Nio av tio vill äga sin bostad." Av artikeln framgår att enundersökning visar att mer än hälften av hyresgästerna vill bo i egen villa. Påandra plats kommer önskan att i stället få bo i lägenhet ^rned bostadsrätt. Den ansvarige för undersökningen, Sten^Hultgren, framhåller för Arbetet: "Det är tydligt att ägandet är viktigtför trivseln vad gäller både villor och lägenhet. De tillfrågade anser att manlättare och hellre kan satsa på den personliga trivseln om man äger sinbostad." Det heter vidare: "Det näst populäraste boendealternativetär bostadsrättslägenhet. Om 'marknadskrafterna' släpptes helt lösa skulle av befolkningen bo i bostad som de själva ägde." Jag vill inte svära påatt siffran är den rätta. Det spelar heller ingen roll om det är 92 eller85 ^%. Det väsentliga är att tiotusentals hyresgäster inget högre önskar än attfå överta sin bostad med bostadsrätt. Den möjligheten bör de få. Vid en omfattande övergång från hyresrätttill bostadsrätt aktualiseras naturligtvis en rad praktiska frågor. Dessa börkunna lösas genom medverkan såväl från ^FISB och som från deenskilda organisationer som verkat på bostadsrättsmarknaden under senare år.Här finns god kunskap och omfattande erfarenhet av denna typ av förändring avförvaltningsform. Företagen bör själva arbeta med att bildabostadsrätter, i första hand i de områden där man har konkreta problem. Det ärofta frågan om stora bostadsområden med hus som byggdes i slutet av 1960-taletutan särskilda krav på bostadsmiljön. Bostäderna är här genomgående upplåtnamed hyresrätt. Områdena har ofta socialt kommit att få en negativ stämpel.Ekonomiskt utgör detta bostadsbestånd en belastning för företagen, bl. a. genomett stort underhållsbehov. Om delar av beståndet överläts till de boende skulleden ekonomiska belastningen på bostadsföretagen kunna minskas. För de boende skulle övergång till bostadsrätt vara attraktiv. Krav påkontantinsats vid övertagande av bostäderna skulle knappast behöva ställas. Deboende skulle själva kunna kontrollera underhålls- och reparationskostnader påett helt annat sätt än . En sådan övergång till bostadsrätt skulle kunnafå direkt positiva sociala konsekvenser. Dessutom skulle denna övergång tillbostadsrätt kunna bidra till attsanera ^hyresföretagen och på så sätt förstärka möjligheterna för dekvarvarande hyreslägenheterna att bestå. För att en övergång till bostadsrättdirekt skall kunna medverka till att lösa de närmaste årens ekonomiska problemerfordras att de allmännyttiga företagen också överlåter attraktiva delar avsitt bostadsbestånd. Man kan där räkna med en hygglig kontantinsats från deboende som övertar sin Härigenom får företagen direkta likvida tillskott. Det kommer alltid att finnasmänniskor för vilka ^hyresform är attraktiv. Det kan gälla studerande eller andra som vistas på en ort. äldre som inte har lust eller ork att äga sin bostad utan somvill köpa den högre servicegrad som en hyreslägenhet erbjuder, osv. Men viskall komma ihåg att ^hyresformen är den dyraste och mest exklusivaboendeformen. ^Hyresformen bör ses som ett komplement till den normala upplåtelseformenägande-bostadsrätt. Det råder ingen tvekan om atttiotusentals hyresgäster inget högre vill än att ta över det hus de bor i. Manvill bestämma själv. Om en sådan förändring kan leda till att demånga hyresgäster som även föredrar att bo i hyreslägenhet kan fåväsentligt lägre hyreshöjningar än i dag-ja. då vore enligt min uppfattningmycket vunnet. 91 ^CLAESON (vpk) replik; Det vi nuhar hört är ett uttryck för syn på bostadspolitiken. Dess värrehar de tydligen fått alltmer att säga till om inom den borgerliga regeringenockså då det gäller bostadspolitiken. har det istort sett rått en bred enighet mellan de olika partierna i medundantag av . De har skilt sig från de övriga partierna när detgäller den sociala inriktningen på bostadspolitiken. kan vi konstatera attmoderaterna i vissa delar lyckats förmå de bägge andra partierna i denborgerliga regeringen att försämra bostadspolitiken på en rad områden. Jagskall av tidsskäl inte gå närmare in på dem. ^Billingsanförande andades belåtenhet i stort, men han tycker att det byggs för litetsmåhus och helst skall marknadskrafterna släppas lösa. Vi får nog be bevaraoss för en sådan bostadspolitik. Om vi skall tänka oss att förframtiden klara bostadsförsörjningen för det svenska folket, är det nödvändigtatt samhället har det avgörande inflytandet på bostadspolitikens område. Det finns, som jag tidigaresade, ingen annan riktig grund för att skapa verkligt boinflytande och^boendedemokrati än samhällsägda bostäder. Det står inte alls i motsättningtill hyresgästernas möjligheter att själva få bestämma i alla avgörande frågorsom gäller boendet. Det finns inget som talar för att en utbyggnad av^boendedemokratin och ^boendeinflytandet inte går att realisera inom ramen förhyresrätten. Låt mig sedan bara sägaatt det är underligt att ^Billing, som väl ändå måste ha några insikter ide här frågorna, kan undgå att se den orättvisa som finns på bostadsmarknadenmellan olika upplåtelseformer och kan stå här och förorda att man skall ökasmåhusbyggandet - i ett läge där flerfamiljshusbyggandet praktiskt taget helthar stannat upp. Relationerna mellansmåhus och flerfamiljshus har förändrats radikalt . Frånungefär en fjärdedel småhus och tre fjärdedelar flerfamiljshus har det blivitprecis omvända proportioner. Vad vi måste eftersträva är att komma tillbaka till de proportioner som rådde förut. 92 AXEL ^(s) replik: Vad vifick höra i ^Billings inlägg var ^ägandets lov, som besjöngs i alla tonarter.I hans anförande märkte jag också tydligt den ovilja han har mot hyresgästernasorganisation, mot boendet i hyresbostäder över huvud taget. Jag skall fatta migmycket kort och ta upp bara några punkter. Hyresgäströrelsen kräver attsubventionerna skall öka, sade ^Billing. Vad vi har sagt fränhyresgäströrelsens sida är att i den nuvarande ekonomiska situationen, som ärytterst bekymmersam, kanske det bara är möjligt att få oförändrat samhällsstöd.Då vill vi ha en omfördelning av stödet inom den nuvarande ramen, så att de somäger sina bosläder och får nästan två tredjedelar av samhälletssubventioner får maka åt sig litet grand och en större del går tillhyresgästerna. Det är ju så. vilketinte framgick av ^Billings inlägg, att ju högre inkomster man har, destodyrare hus kan man skaffa sig, desto högre räntor får man på lånen, destostörre blir underskottsavdragen och desto billigare bor man. Det är detta jag vändermig mest emot i ^Billings inlägg. Jag hoppas verkligen att hans åsikt inteär förhärskande inom regeringen och , för dä går vi enkuslig tid till mötes. Herr ^Billings förslagatt de bästa bitarna ur bostadsbeståndet skulle säljas ut skulle också innebäraatt vi fick en ökad segregation i boendet. Det är bara de som har bäst ställtsom kan vara med i den bjudningen. Kvar blir de sämre bostäderna, och dithänvisas människorna med de lägsta inkomsterna, de ensamstående ochbarnfamiljerna som inte har ekonomisk möjlighet att delta i köpandet. Det finnsför samhället ingen dyrare form av boende än ^småhusboende. Jag behöver baraerinra om kommunernas kostnader för vatten, avlopp, gator och vägar, som ärbetydligt högre för småhusen per boende än för flerfamiljshusen. 93 ^BILLING ^(m) replik: Det är i och för sig inganyheteratt man från ^vpk;s sida inte är intresserad av att i ökad utsträckningöverlåta till den enskilde att själv bestämma över sin bostadssituation. Så hardet alltid varit. Det är viktigt att slå fast att trots attbyggande av småhus varit lika stort som byggandet avlägenheter i flerfamiljshus, har andelen småhus i det totala bostadsbeståndetsedan 1965 sjunkit. Skall det åstadkommas en situation där denenskilde själv kan välja sin bostad, måste andelen ändras till fler småhus. Iannat fall blir valfriheten en chimär. När det gäller AxelAndersson och underskottsavdragen kan jag inte underlåta att säga, att jagtycker att han och jag kunde förenas om att gemensamt kräva en sänkning avmarginalskatterna. Det skulle vara det mest effektiva sättet att minskaunderskottsavdragens roll. Låt oss förenas i kampen för sänkta marginalskatter,Axel ! När det gäller denökade segregationen är det däremot precis tvärtom. Värst utsatta områden är desom byggdes på 1960- och ^1970-talen med ensidig hyreshusproduktion, öm man därkan fä över en del av ^hyresbe-^ståndet till bostadsrätter, kommer detta attvara ett effektivt instrument att minska segregationen. Det borde varaelementärt. 94 ^CLAESON (vpk) replik: Det bordeockså vara elementärt för ^Billingatt när han slänger ur sig en beskyllning att kommunisternaalltid strävat efter att söka minska inflytandet för den enskilda människan,han då åtminstone med ett exempel visar på när vi agerat på det sättet. Jag skulle vilja påminna ^Billing om en sak. Det utgår ^f. ettsamhällsstöd i olika former på till bostadssektorn.Av det stödet går till villaägarna i form avskatteavdrag. Det är något mer än vad landets 800 000 hyresgäster hos deallmännyttiga bostadsföretagen betalar in i hyror . Om alltsåhyresgästerna hos de allmännyttiga bostadsföretagen i det här landet fick sammastöd som villaägarna får, skulle de kunna bo gratis . Det är ett faktumatt stödet är av den storleksordningen. Resten av de 20 miljarderna utgår iform av räntegarantier och bostadsbidrag som kommer alla boende till del - såvälhyresgäster som egnahemsägare och bostadsrättsinnehavare. Detta illustrerar hursnett det är och vilka orättvisor somverkligen finns. Det minsta vi kunde begära är väl ändå att man erkände att detfinns stora orättvisor pä bostadsmarknaden och att man åtminstone var bereddatt medverka till att minska dessa. Men det nämner man inte med ett enda ordfrån . Tvärtom säger man: Bygg ^f^ler småhus! Sälj ut lägenheter! Gefler människor möjlighet att skaffa sig äganderätt! Genom att spekulera, genomatt använda bostaden som handelsvara, skaffar man sig således extrainkomster. 95 AXEL ^(s) replik: ^Billingsade i sitt anförande att han önskadeatt allmännyttan skulle sälja ut de bästa bitarna av sitt bestånd. Det finns ingen anledning förmig att förlänga debatten genom att upprepa de sakuppgifter som ^Claesonlämnade i sin replik. Jag instämmer därför bara i dessa uppgifter, som - såvittjag kan förstå - är alldeles riktiga. Jag vill barasäga en sak: ^Billing gjorde ingakommentarer till mitt tal om att det inte finns någon dyrare boendeform församhället än småhusboendet. Hyresgästerna får genom kommunalskatten vara medoch betala samhällets utgifter för den dyrare boendeform som en stor andelsmåhus innebär. 96 ^BILLING ^(m) replik; Det är i och för sig heltriktigt att avdragen har ökat väldigt kraftigt när det gällerräntor för egnahem. Men skälet till detta är till stor del den mycket snabbtökade räntan. villaägare som skulle ha så stor glädje av den ökaderäntan får vara med och betala en del härav. Själva upplever de inte att derasboendekostnader på det här sättet har minskat. När de får sina lån omplaceradeupplever de i stället att kostnaderna blir högre och högre. Sedan beträffande talet om de bästabitarna, Axel , så sade jag att man bör överväga att sälja ut dem^.^Jag sade också att man bör överväga att sälja ut de delar av bostadsbeståndetsom finns i problemområdena . Det är en kombination av dessaåtgärder som jag förespråkar. När det gäller de bästa områdena, t. ex.Stockholms innerstad, kommer åtgärderna att göra varken till eller från när detgäller att påverka integrationen. Men i de områden med ensidig ^hyresbebyggelsesom kom till skulle en övergång till bostadsrätt i viss utsträckning bidra till en minskad segregation. 97 ^(s): Om vi skall kunna räta uppSveriges ekonomi är den första förutsättningen att vi utnyttjar våra resurser.Vi har på många områden på grund av regeringens ovilja och oförmåga tillhandling illa utnyttjat våra resurser. Regeringen anser sig nu tvingad atttillgripa åtgärder som ofrånkomligen kommer att leda till det bekymmersammasteresursslöseriet vi känner - en ökad arbetslöshet. Genom det ^sparpaket som regeringen nulagt på bord söker man angripa konsekvenserna av en dålighushållning med våra resurser med åtgärder som gör hushållningen ännu sämre.Samtidigt gör regeringens talesmän denna misshushållning med våra resurser dygd, ja, till själva livsluften för vår demokrati. Planlösheten ihushållningen - detta att regeringen inte skall lägga sig i - anses vara dennödvändiga stimulansen för dådkraften inom näringslivet. Men utvecklingen undersenare år visar oss ju att dådkraften inom näringslivet i för stor utsträckninglyst med sin frånvaro och att planlösheten är en starkt bidragande orsak tillatt det går illa. Låt mig bara ta förhållandena inomskogsnäringen som exempel. Vi vet alla att vi har framför oss en situation medsvåra anpassningsproblem för vår skogsindustri. Vi vet vilken betydelsefullroll skogsnäringen spelar i vårt land. Den ger arbete åt ca 200 000 människor.Räknar vi in alla som har arbete som är beroende av skogsbruk och skogsindustriså rör det sig om ca 300 000. Skogen och skogsprodukterna svarar för enfjärdedel av landets exportinkomster men väger ännu tyngre i vårautlandsaffärer därför att nästan hela exportvärdet från skogsnäringen är rentexportnetto. Skogsnäringen spelar en utomordentligtstor roll ur regionalpolitiska synpunkter, eftersom den skaparsysselsättningstillfällen i områden där andra verksamheter har svårigheter atthävda sig. Omkring tusentalet orter är mer eller mindre beroende av skogsindustrin. Om vi hushållar väl med den förnyelsebararesurs som skogen utgör så är den en av våra bästa tillgångar. Tvingas vi lägganed skogsindustrier betyder detta i många fall svåra regionalpolitiska problemoch dåligt utnyttjade befintliga resurser i våra samhällen. Mot den här bakgrundenhar vi socialdemokrater är krävt ett handlingsprogram för hela skogsnäringenför att slippa en planlös ^utslagning av skogsindustrin, ett handlingsprogramför att främja god hushållning med de värdefulla resurser vi har i vårskogsnäring. Regeringen har vägratatt ta fram ett sådant samlat program. Man vill inte tillsammans med företagoch fackliga organisationer försöka styra utvecklingen. Man förlitar sig påmarknadskrafterna. Man har ställt miljardbelopp till förfogande för att rädda^konkurshotade ^skogsägarindustrier utan att i ett handlingsprogram skapagarantier för att pengarna utnyttjas för att trygga sysselsättning ochregionalpolitiska mål i samhällsutvecklingen. Man har utan attingripa accepterat att människor blir arbetslösa och att vi förlorarmiljardbelopp i vår sågverksindustri på grund av att vissa skogsägare inteavverkar i rimlig omfattning. ^Avverkningsmogen skog får stå medanskogsindustrin förlorat möjligheterna att utnyttja rådande högkonjunktur föratt bättra på sin ekonomi, försvara sinställning på marknaden och rädda värdefulla sysselsättningstillfällen. Vissa av dessa skogar äröveråriga. Det innebär att de nått en sådan ålder att tillväxten kulminerat.Det innebär i sin tur att markens produktionsförmåga utnyttjas dåligt och attrisken för skador ökar mycket kraftigt när sådan skog inte avverkas. Detinnebär en dålig hushållning med skogen och skogsmarken som naturresurs. Detinnebär att vi skärper bristen på råvara framöver. Men mot dennamisshushållning vägrar regeringen att ingripa. Den svenska skogsindustrins^akilleshäl i konkurrensen på världsmarknaden är råvarupriserna. Enokontrollerad prisbildning ger oss häftiga språng i prisutvecklingen,desorganiserar marknaden med en orationell virkesförsörjning och planlös^utslagning i skogsindustrin som följd. Vi har krävt att regeringen, med hänsyntagen till den bristande balansen vi har framöver mellan tillgång på råvara ochindustriell kapacitet, skulle ingripa för att få till stånd långsiktigavirkesavtal för att motverka de orimliga konsekvenser vi upplever av nuvarandeordning. 1 stället accepterarregeringen att nonchalerar redan upprättade^virkesförsörjningsavtal. I anslutning till att staten gick in som delägare iSödra Skogsägarna skrevs ett sådant avtal. Avtalet skulle garantera bolagetvirke, som skogsägarna i föreningen skulle garanteras avsättning.Avtalet innehöll normer för prissättningen på virke. Innebörden av dessa normervar att , bolaget och föreningen skulle avvakta vilka prisersom etablerades på marknaden innan man träffade sina överenskommelser. Avsiktenvar naturligtvis att man skulle undvika att bolaget och föreningen träffadeavtal som oskäligt gynnade ^Södras ^Sk(^3gsägare och som skulle bli styrandeför utvecklingen på marknaden i övrigt. Man satte ut ett datum, ,när bolaget och föreningen skulle kunna inleda prisförhandlingar därest ingencentral överenskommelse på virkesmarknaden hade träffats. 1 höstensprisuppgörelse har långt före detta datum och innan den övriga virkesmarknaden etablerat priserna 1980-1981 gått ut med kraftiga prishöjningar somdärefter har styrt prisutvecklingen på hela virkesmarknaden i . Inorra och har priserna på ^sågtimmer höjts med ca . har genomfört mer än dubbelt så storahöjningar. Priset på det grövsta timret har t. o. ^m. höjts såmycket, med . Man utnyttjar den svåra bristen på^sågtimmer i till att suga ut det som finns av betalningsförmågai sågverken. Det här sker inför en nedgång i efterfrågan på trävaror som göratt sågverken knappast kan kompensera sig genom prishöjningar. Man bäddardärmed för kraftiga ^utslagningar och sysselsättningsproblem i sågverken ivinter. Uppgörelsen innebär självfallet också attboendekostnaderna kommer att stiga. Detta sker i en situation när regeringenmed ^svångremspolitik och hårda bud mot löntagare, pensionärer ochlåginkomsttagare påstår sig bekämpa inflationen. De pengar staten har satt in iskogsindustrin vandrar bildligt talat över i skogsägarnas fickor, medan SödraSkogsägarnas industrier redovisar stora förluster. Skogsnäringen är ett exempel på hurregeringen genom att tillåta grovmisshushållning med våra resurser förvärrar landets ekonomiska problem. De härförhållandena kan inte rättas till genom regeringens ^sparpaket.Misshushållningen med resurserna inom skogsnäringen kommer att fortsätta. Detär genom att angripa problemen i näringen vi kan bidra till att förbättralandets ekonomi, inte genom att låta problemen i näringen bestå. Det innebärbara att vi ökar bekymren för framtiden. Erfarenheten av de borgerligaregeringarnas hantering av skogsnäringens problem ger oss goda skäl att uttalavårt misstroende mot regeringens vilja och förmåga att lösa landets problem medhela folkets bästa för ögonen. Pä miljöpolitikens område radasförsummelserna upp på löpande band.