prot · G409129 · 1980-12-31 00:00:00 — Då öppnade man två biografer i den s. k. inne iStockholm. Då kom antalet filmklubbsvisningar att mer än fördubblas trots attpersonalstyrkan förblivit densamma. har tillförts över 4 000 nyamedlemmar genom de nya visningsmöjligheterna. Om Svenska filminstitutets verksamhet Om Svenska filminstitutets verksamhet Det nordiska samarbetet har skjutit fart. Filminstitutethar tillsammans med de svenska branschbolagen engagerat sig som ägare i trebiografskom-plexetNordia i , som blivit en ekonomisk framgång och där filmsäftningenhar en klart nordisk profil. Vid filmfestivaler, filmveckor och mässor samverkar denordiska filminstituten långt mer intimt än förr, vilket får positiva ekonomiskakonsekvenser. Arbetet på en svensk filmografi finansieras nästan helt avFilminstitutet, utom vissa tryckningsbidrag från jubileumsfond. Densenaste volymen i detta väldiga verk - boken om svensk 40-lalsfilm - är på 900sidor. Den kommer, liksom de delar som redan utgivits, att för framtiden blistandardverk inom den svenska filmlitteraturen. Def här är bara några exempel på delvis nya eller vidgadeinsatser som gjorts . säger inte ett ord om dessainsatser. Däremot låtsas han som om de ekonomiska problemen dykt upp först nu.Där kan jag infe följa honom. Låt mig citera ur verksamhetsberättelsen för året1973/74. Styrelsen säger där: "Om utvecklingen fortsätter som hitfills uppnår mansnabbt ett läge i vilket intäkterna endast räcker till för aft täckafilminstitutefs fasta kostnader, främst i form av hyror och löner. Def dröjerinte länge förrän intäkterna infe ens räcker för det. I en sådan situationfinns bara två alternativ - en successiv avveckling av filminstitutetsverksamhet eller en förstärkning av filminstitutefs intäkter." Därefter kräver den dåvarande styrelsen att regering ochriksdag skall ge ett allmänt driftbidrag för att klara verksamheten.Filminstitutets förvaltningsråd def året konstaterade enhälligt behovet avstatsanslag till driften av institutet. Till deövriga frågorna från återkommer jag . Anf.5 (); Utbildningsministern ägnade alltså dettainlägg åt att specificera vad han ansåg vara missvisande och vilseledandeuppgifter i min interpellation. Tydligen skulle det vara missvisande atf jag inte hadenoterat att man skulle försöka sluta ett nytt filmavtal, aft jag infe somutbildningsministern uttryckte förhoppningar om att def skulle tillföra filmenökade resurser, aft jag inte hade noterat att man här får lita till ökadeinsatser från privatkapitalet till den svenska filmen. Men gällde faktiskt interpellationen inte framtiden idet avseendet, utan problemet gällde orsakerna till den akuta ekonomiska krissom befinner sig i och vad som kan göras med nu kända resurser,åtgärder och planer, inte baserat på förhoppningarom ett nytt filmavtal, därman inte kan vänta sig aft en hårt pressad filmbransch med sjunkandebesöksfrekvens och i en ekonomiskt svår och oviss framtid för landet ställerupp och gör ökade insatser för en institution som är på väg mot ekonomiskbankrutt. När det gäller funderingar omprivatkapitalets insatser kan jag över huvud taget inte förstå hur man påallvar kan föra fram dem i en debatt i . Det måste väl finnas heltannat underlag för sådana förhoppningar, innan man står här och talar om dessasom en lösning på en allvarlig ekonomisk kris. Ja, vad var då det missvisande? Def var att jag påstod atfmarknadsandelen för svensk film var lägre . harräknat ut att och har dennamarknadsandel ökat. Men problemet gäller det som har hänt , nämligenatt besöksfrekvensen på våra biografer fortsätter att minska. Den minskade med7 % , och minskningen var särskilt påtaglig under andra halvåret.Minskningen har också fortsatt . Det Jan-ErikWikström står och berömmer sig av är aft svensk film får en ökad andel av enminskande marknad. Sluteffekten blir trots allt, i varje fall enligt debedömningar som jag har sett, att E-fonden under det här verksamhetsåret kommeratt tillföras mindre pengar via biografavgifter på grund av att allt färremänniskor går på bio. Frågan är vilken prestation det är atf, i en marknad därdef totala antalet besök minskar, kunna öka sin marknadsandel genom att hållauppe besöken på några filmer. Den obehagliga sanningen är att av de 15 filmersom hade premiär under det gångna verksamhetsåret spelade 10 filmer infe ens inså mycket pengar atf def räckte till annonsering och den första kopian.Inkomsterna var . Det är det som föranleder allvarligabekymmer - även i , antar jag - över den svenskafilmens framtid. Att några få filmer går mycket bra måste ställas i relationtill att ett stort antal filmer blir publikmässigt totala fiaskon. Att jag inte gått tillbaka i riksdagsprotokollet ochnoterat vilka anslagsbeslut som fattats här i anser jag inte pånågot vis ändrar sakinnehållet i interpellationen. Jag måste fråga Jan-ErikWikström: Menar utbildningsministern att ekonomiska läge pånågot märkbart sätt skulle ha förändrats om detta anslag på . hadebeviljats eller inte? beviljades det, och situationen ser ut som den gör. Det har inget med ekonomi att göra att manhar kunnat starta filmklubbsverksamhet och att det nordiska samarbetet gjortframsteg. Det är bra och positivt atf detta har uträttats, men def lämnar ingetbidrag alls till lösningen av de ekonomiska svårigheter befinnersig i. Det beskriver heller inte några orsaker till den ekonomiska krisinstitutet befinner sig i. Det var därför jag ansåg att det var fögameningsfullt atf ta upp utrymme i min interpellation genom aft redovisa sådanaaktiviteter som institutet ägnar sig åt. Jag tycker det är ett fult trick av attta upp styrelseberättelsen , Den var just varningen för atf här måsteen väsentlig omläggning av planeringen av produktion och de finansiellaförutsättningarna göras, annars skulle institutet råka i svårigheter. Det vardetta som föranledde en stor del av debatten - oviljan mot den dåvarandeledningen, regissörsaktionen - och det som föranledde Om Svenska filminstitutets verksamhet Om Svenska filminstitutets verksamhet aftingripa och säga att den gamla ledningen skulle bort, att det är för få som harmöjlighet aft göra film, aft institutet måste vara expansivt och atf nyaproduktioner måste startas. Här skall tusen eller hundra blommor blomma. Ja, så skedde, och sitter vi fast i ett ekonomisktträsk som, såvitt jag försfår, utbildningsministern inte kan anvisa någon somhelst väg ur. Jag beklagar aft jag inte hanngå igenom alla de missvisande påståenden som fanns i , men jag skall återuppta verksamheten. Det gällde frågan om detta var en ny situation. Vid enpresskonferens förklarade den dåvarande ordföranden enligttidningsklipp: "Svenska Filminstitutets ekonomi är nu så usel attstyrelsen beslutat att ta upp förhandlingar med regeringen om ett allmäntdriftsbidrag. orkar vi inte längre driva verksamheten i nuvarandeformer." Han fortsatte: "Vi har inte velat skrika ut att vi har dåligekonomi men faktum är att vi behöver mer pengar än vi nu har atf röra ossmed." Och han nämnde att man för att klara den akuta situationen troligenbehövde dra in på sin barnfilmsverksamhet och restaureringen av gamla svenskafilmer. Det här sade man alltså . Men sedanklarade man tydligen upp def mesta av de här problemen. har Filminstitutetäter ekonomiska problem. Också den här gången måste man självfallet klara uppdem med bl. a. de åtgärder som styrelsen i flera fall redan har beslutat om. talar mycket om insfitutets G-fond, alltsåden egna produktionsfonden. Som en följd av beslut om kanske alltförmånga produkfioner. genom kosfnadsöverdrag på ett par filmer och ytterstblygsamma intäkter på flera av dem har underskottet vuxit snabbt i G-fonden.Def är då atf märka aft det mesta av det underskottet motsvaras av garantier urH-fonderna, kvalitetsbidrag och kommersiella intäkter som kommer längre fram. Men ändå: G-fonden är alltför hårt pressad. Enda sättetatf klara def är, som styrelsen och VD för konstaterade redanför , aff vara ytterst återhållsam med nya kosfnadsåfaganden sombelastar G-fonden. Det tar lång fid innan en sådan försiktighet ger utslag iförbättrade balanssiffror. Men det måste man självfallet uppnå. Enligt vad jagerfarit har styrelsen varit och är helt besluten att se till att intäkternatill G-fonden skall bli klart större än utgifterna ur den. Endast så kanbalansen . Det är då särskilt viktigt att annat kapital går in ochfinansierar delar av den svenska filmproduktionen. är det två storaproduktioner som håller på att genomföras eller planeras, film omAndrées luftfärd och . Enligt de skriftligarapporter som VD löpande lämnat styrelsen finansieras dessafilmer till allra största delen av kapital utanför institutet. Filminstitutetsegna ekonomiska insatser i de filmerna skall vara mycket begränsade. Och i ettläge med vikandeoffentliga resurser för filmproduktion är det särskilt viktigt attFilminstitutet använder sina pengar med yttersta noggrannhet och att man påolika sätt stimulerar privat kapital att gå in och ge stöd åt nya produkfioner. tar också upp ansvarsfriheten för styrelsenför 1979/80. Auktoriserade och av regeringen utsedda revisorer har tillstyrktansvarsfrihet. Ett enhälligt förvaltningsråd har gjort detsamma. Och jagkommer alltså atf föreslå regeringen att bevilja ansvarsfrihet. I det förvaltningsråd som enhälligttillstyrkte ansvarsfrihet fanns företrädare för bl. a. ,. , , statensungdomsråd. Folkets hus-föreningarna, . , och många,många fler. En av dem som tillstyrkte ansvarsfrihet är BengtGöransson, chef för hus-rörelsen, ordföranden i både ABF ochRiksteatern och socialdemokratisk ledamot av filmberedningen. Tillfrågad omvarför han tillstyrker ansvarsfrihet svarar han på följande sätt: "När man har att bedöma styrelsens ansvar för bristeri ledningen måste man emellertid fa hänsyn till vad en styrelse kan och fårgöra. Klart är att en verkställande ledning alltid måste ha en vissrörelsefrihet för att kunna fungera: en verkställande direktör, som kräverständig bevakning och ofta blockering för att infe göra galenskaper, kan interäkna med att vinna respekt om han försöker skylla sina tokerier på styrelsensbristande kontrollapparat. Styrelsen bör däremot vinna viss respekt om denförsöker begränsa direktörens piruetter, i all synnerhet om def är en annanstyrelse än den nuvarande som utsett direktören." Jag tar nu självfallet inte ställning i frågan omförhållandet mellan styrelse och VD. Men gör det på ettbakvänt sätt. Det är styrelsen han är ute efter. I sin interpellation målar hanen totalt falsk bild av vad som hände 1978. Han låtsas att regeringen förstutnämnde en ny ordförande och att man därefter tvingades utse en verkställandedirektör för atf leda det dagliga arbetet. Detta är inte sant. Styrelsen, under sin dåvarandeordförande , utsåg som verkställande direktör. Därefteraccepterade Per att vara ordförande i styrelsen.Den nya styrelsen beslöt därefter om en halvtidsansfällning av Per förett flertal uppgifter kring filmpolitiken, kontakter med statsmakter och institutioner,juryarbetet, andra speciella uppgifter etc. Och jag kan försäkra att PerAhlmark med stor entusiasm och ansvarskänsla harföreträtt den svenska filmens och Svenska filminstitutets intressen, infe minstgentemot statsmakterna. De initiativ som styrelsen och dess ordförande tagitdet för att klara upp flera ekonomiska svårigheter förtjänar stödoch inte kritik. Själv villjag undvika att diskutera filmpolitiken i partipolitiska termer. Om Svenska filminstitutets verksamhet Om Svenska filminstitutets verksamhet ser detsom en stor för svenskt kulturliv att man i huvudsak har kunnatupprätthålla en partipolitisk enighet om de principer som den svenskafilmpolitiken vilar på. Det arbete på ett nytt filmavtal som pågår följs ochstyrs av en filmpolitisk beredning, där de fyra stora partierna är representerade.Jag upplever behovet av partipolitisk enighet i de frågorna som mycketangeläget, eftersom det här handlar om långsiktiga avtal mellan staten ochfilmbranschens organisationer. Jag hoppas därför, , atf ändåkan hålla med mig om atf den svenska filmen, sedan seklets början och därefterunder årtionden, har varit en omistlig tillgång för vårt lands kultur och förSveriges anseende runt om i världen. Den traditionen skall vidmakthållas, detär min föresats. Det förutsätter ett framgångsrikt . Det är enfördel om det institutet, som , kan bygga på ett avtal som ger resurseroch en betydande självständighet. Det är inte utbildningsrninistern som gör uppbudgeten, eller kontrollerar budgeten. Låt oss hoppas aft vi blir överens omprinciperna om självständighet också . Anf.7 (): Utbildningsministern slår mest omkring sig. Nuär def den gamla styrelsen, den som fanns 1975 och 1977, som framför allt fårklä skott för förhållandena , 1981. Men det utbildningsministern inte kommer ifrån är aft dereserver som fanns och som hade byggts upp under årens lopp- den relativt goda likviditet som institutet hade, de låga räntekostnaderna -allt detta är nu förskingrat. Och det har inträffat sedan utbildningsministerntog ett direkt personligt ansvar för hur skulle skötas. Dettavar icke något reguljärt regeringsärende, detta var icke något reguljärtstyrelseärende i , utan ett uttryck för ett utpräglat, i Sverigemycket ovanligt ministerstyre. När det gäller G-fonden förstår jag inte hur defresonemang utbildningsministern för kan vara något svar på mina frågor. Hurskall filmproduktionen utan aft man antingen får väsentligt högrestatsbidrag eller väsentligt drar ner på kulturaktiviteten, dvs. sparkar enmängd personal i ? På detta får jag inget svar, annat änallmänna förhoppningar om att det här på något vis skall lösa sig. Verksamhetsberättelsen är icke realistisk när det gällerG-fonden. därför att den tar upp imaginära, förväntade intäkter på filmer somännu inte haft premiär. Man antar att det skall bli framtida kommersiellainkomster, men det finns ingen grund för att anta det. Underskottet enligtverksamhetsberättelsen sägs vara 6 milj, kr., men en realistisk bedömningvisar aft det är åtminstone fyra gånger så stort. Detta går inte att bara snackasig förbi, . Det är detta som gör att Filminstitutefs personal harberättigade krav på aft få besked av den som ändå i sista omgången bliransvarig för vad som händer. Utbildningsministerndöljer sig bakom förvaltningsrådet och säger att detta hartillstyrkt ansvarsfrihet. Ja, men med det exceptionella tillägget att man haruttryckt stark oro för Filminstitutefs ekonomi och anmodat styrelsen att vidtaåtgärder. Utbildningsministern säger vidare att jag är ute efterstyrelsen. Jag är inte speciellt ute efter styrelsen för , annatän i så måtto, att om regeringen beviljar styrelsen ansvarsfrihet, haransvarsfrågan förlagts till regeringen. Det måste vara någon mening med att regeringenär den som beviljar ansvarsfrihet - icke förvaltningsrådet, icke alla deorganisationer som räknar upp, utan regeringen beviljaransvarsfrihet. Därmed tar man på sig ansvaret för vad som händer medFilminstitutet. Jag kan inte finna aft den här debatten har gett någon somhelst inblick i hur regeringen egentligen tänker göra. tror väl inte att de här allmännaföreställningarna om bättre planering, ökad finansiell återhållsamhet, osv.,skall lösa problemen? Det var ju det den gamla ledningen för Filminstitutetville göra - det var det som föranledde regissörsaktionen och den hårdadebatten. Det var då ansåg sig ha befogenhet att ingripa ochändra på förutsättningarna och ledningen av . Utbildningsministern sade att det egentligen var den gamlastyrelsen som fick till stånd den dubbla ledningen av med bådeen arbetande ordförande och en verkställande direktör. Ja, hur gick detegentligen till? -Jag nämner det här egentligen bara för att visa hur hårtutbildningsministern själv styrde förloppet. erbjöds en normal förlängning av sitt mandatunder förutsättning att Filminsfitutet anställde en verkställande direktör -det var beskedet från utbildningsministern fill Schein. Styrelsen ville inte hanågon verkställande direktör. I varje fall ansåg man att det var styrelsens sakoch inte regeringens aft avgöra om institutet skulle ha en VD eller inte.Ståndpunkten att det är styrelsen som avgör vilken administrativ ledning manskall ha är mycket rimlig. Under dessa förhållanden och efter dessa påtryckningarbeslöt styrelsen anställa en VD. Men då hade regeringen glömt sitt erbjudandetill Schein, och det var inte längre fråga om att normalt förlänga hans mandat.Han fick beskedet att han nu skulle få sitta kvar . Som krona påverket efter alla dessa turer erbjöds att bli verkställandedirektör i . Regeringen, utbildningsministern, skulle alltså gåförbi styrelsen och avgöra vem som skulle bli verkställande direktör. Är detnågon som jag, som säger, är ute efter i detta ärende är detden person som ordnade till de administrativa och polifiska förutsättningarnaför det som har hänt i . Men det ansvaret vill ta. Def kallar jag en polifisk skandal av det format som vi i Sverigehåller Oss med. Om Svenska filminstitutets verksamhet 8Utbildningsministern : Fru talman! kom vi alltsåfram till pudelns kärna! Det är inte som ärengagerad i, det är inte filmproducen- 6 protokoll 1980/81:128-130 Om Svenska filminstitutets verksamhet terna, defär inte filmarbetarna, det är inte de anställda på - det här ären fråga om vad som hände med 1978! Eftersom jag faktiskt var med då vill jag bara säga atfden historieskrivning gjorde torde vara mera Schein änverklighet - så var det faktiskt infe. Från början när Filminsfitutet upprättades fanns det enordförande och en VD. I ett senare skede förenades dessa poster. Jag uttryckteden uppfattningen att def var lämpligt att styrelsen hade en annan ordförandeän den verkställande direktören - så är det såvitt jag vet i de flesta statligaoch andra företag. Självfallet förekom det förhandlingar mellan mig om detta. Def är alldeles riktigt att det är styrelsen som utser VD,men det är också rimligt att den som i regeringen skall föreslå ordförande istyrelsen är medveten om huruvida det skall förekomma en sådan sammankoppling iframtiden. Mitt enkla resonemang var detta: Det är värdefullt om detfinns mer än en person som bestämmer i svensk film. Vad regissörsaktionengällde var frågan, om det var bara en person som skulle fatta alla beslut ellerom någon mer än VD och ordförande skulle kunna påverka svenskfilmpolitik. Jag tycker det är en rimlig mångfald att åtminstone några personertillsammans kan fatta de,besluten. - Så var det med def ministerstyret. Sedan måste jag ändå få fråga : Anseralltså att regeringen inte bör bevilja Filminstitutefsstyrelse ansvarsfrihet? Jag kan infe dra någon annan slutsats. Mot ettenhälligt förvaltningsråd, med den sakkunskap i filmfrågor som där finnsföreträdd, skulle jag alltså följa en helt annan linje! Har inte Kjell-OlofFeldt ända på den punkten tagit till litet grand i överkant? Anf.9 (): Pudelns kärna skulle alltså vara skulle ha tagit upp den här debatten med utbildningsministern inte därföratt jag är intresserad av framtid, inte därför att jag inseratt de ekonomiska förutsättningarna för svensk filmproduktion är sämre än devarit på mycket länge, inte därför aft personal faktiskt begärtbesked om vad som skall hända med dem - jag har gjort det för att få diskuteraen enskild persons öde med utbildningsministern. Det var bra fräckt, , aft påstå det, särskiltsom det inte var jag som drog in personen i den här debatten, utanutbildningsministern själv, för att försöka utnyttja Scheins person, I självaverket var det ju han som gav upphov till den dubbla ledning av Filminstitutetsom sedan visade sig bli ett så allvarligt problem att den helfidsarbetandeordföranden har avgått och den verkställande direktören begärt avsked. Men medger - och det kan mansäga vara ett visst framsteg - att det var hans uppfattning aff institutionenskulle ha en ordförandeoch en verkställande direktör. Då är åtminstone en fråga: Varför då göra enhalvtids- eller frekvartstidsarbetande ordförande tillsammans med en direktör?Var det för att skapa detta med pluralism? påstår nu att detvar hans motiv. Vad blev konsekvenserna och utfallet i praktiken? Underden tidigare ledningens tid fanns def när def gällde produktionen, dvs. denkreativa delen av verksamheten, tre självständiga producenter som i praktikenbestämde vilka filmer skulle producera. Den dåvarande chefenhade formellt vetorätt, men den utnyttjades aldrig. Vad som hänt efter Jan-ErikWikströms nyordning är att producenterna fått gå och att under den nyaledningens tid det varit verkställande direktör som helt ensambestämt vilka filmer Filminsfitutet skulle producera. Så blev det med den pluralismen, . Istället för tre personer blev det en, den direktör som på något sätt skullesäkersfälla pluralismen. frågar om jag anser att regeringen inteskall bevilja ansvarsfrihet. Innan jag svarar skulle jag ha velat ha ett beskedi de frågor som jag har ställt och som jag, trots en debatt som pågått i entimme, inte fått något svar på. Om regeringen inte tänker bevilja pengareller komma till med begäran om anslag, vad skall då Filminstitutetgöra? Hur snabbt skall filmproduktionen reduceras? Eller, om den inte skalldras ner nästan fill nollnivå, hur många av institutets personal måste då avgå?Såvitt jag förstår far regeringen både praktiskt och moraliskt på sig ansvaretför detta, om man säger till styrelsen: Detta var fullt korrekt och riktigthandlat. ekonomi har ni inget fortsatt ansvar för - det är visom tar ansvaret. Bevilja gärna vem som helst ansvarsfrihet, Jan-ErikWikström - någon måste ändå till slut ta ansvaret. Def är möjligen så atfJan-Erik har på känn aft det inte blir han som får ta ansvaret för attreda upp den här svåra situationen, det elände som skapats, utan atf det blirnågon annan. Det hade varit bra - både för den svenska filmens framtidoch för våra möjligheter att i någorlunda förtroendefull samverkan fortsätta pådef här området - om utbildningsministern sagt: Jag beklagar att jag ansåg migtvungen till den här typen av ministerstyre. Det var ett misstag- det skullejag inte ha gjort. Det förhållandet atf institutionen måste fåklara besked är viktigare än någonfing annat. Om det är så att regeringen, så länge den nu sitter, intetänker fa vare sig något ekonomiskt eller något politiskt ansvar förFilminstitutet, måste ju den nuvarande styrelsen dra mycket obehagligaslutsatser av detta. Och jag vill till slut - om tänker göranågra fler inlägg här - fråga: Vilket besked ger styrelsen?Skall den förlita sig på institutets egna resurser och därmed göra de ingreppsom torde bli nödvändiga mycket snart, eller kommer regeringen, när den nubeviljar ansvarsfrihet, att ta på sig något ansvar för egen del? Om Svenska filminstitutets verksamhet Om Svenska filminstitutets verksamhet har rätt när han säger aftjag inte är den som skall fa ur den här krisen, i så måtto attjag inte sökt tjänsten som VD för . Det torde vara allom bekantatt har lyst ut den tjänsten och aft den är under tillsättning.Jag har alltså inte sökt tjänsten och tänker inte försöka meritera mig för den. Det ministerstyre som förekom 1978 innebar att regeringenutsåg ordförande och styrelse för , och det är aktuellt snartigen, därför att mandatperioden går ut. Och hur en erfaren parlamentariker somKjell-Olof kan påstå att det skulle gå utöver regeringens befogenheteratt utse styrelse förstår jag inte. Det exceptionella i situafionen var attstyrelseordföranden var den högste ansvarige tjänstemannen. Def vardetta jag menade när jag sade att det var önskvärt att fler personer fick insyni och beslutsrätt över institutet. Gång på gång i sina inlägg ger ettintryck av att def är regeringen eller jag som bär ansvaret för Filminstitutetslöpande ekonomi och dess budget. Def förhåller sig inte på def sättet. Deinstrument vi har är filmavfalet och det årliga anslag som vi ger i budgeten,och så naturligtvis utseende av styrelse och styrelseordförande. Det är på de vägarna vi även i fortsättningen skall ge detstöd till som behövs.