prot · G409131 · 1980-12-31 00:00:00 — Mot bakgrund av de tidigaremeningsskiljaktigheferna i bl. a. skattefrågorna och inte minst med tanke påatt socialdemokraterna fidigare har försvarat höga marginalskatterkan frågan naturligtvis uppstå; Hur är det möjligt atf partier med så pass olikautgångspunkter ändå kan bli överens i en så central fråga som denna? Ja, förklaringen, , är ganska enkel: Allapartier arbetar i samma ekonomiska verklighet. Vi måste ta itu med underskotteni utrikesaffärerna och i budgeten, med den för låga produktionen, med för småinvesteringar, med illa fungerande kapitalmarknader samt med ett stortoljeberoende. Verkligheten framtvingar helt enkelt åtgärder mot de hinder somfinns för aft landet skall kunna återvinna ekonomisk balans. När man tvingaslämna de politiska skyttegravarna skjuts också gamla meningsmotsättningar ibakgrunden till förmån för en mer saklig diskussion. Vad som har varitkontroversiellt kan då bli en ekonomisk nödvändighet för alla partier under1980-talets kärvare villkor. I detta sammanhang vill jag säga attmarginalskattesänkningen och därmed sammanhängande åtgärder -bl. a.avdragsreformen - är typiska exempel på detta. Jag är litet besviken överKjell-Olof Feldts stridssignaler, som inte riktigt bådar gott för framtiden närdet gäller atf åstadkomma det samförstånd som vi oundgängligen behöver här iSverige för aft vi skall kunna klara våra ekonomiska problem. 68 (vpk) replik: fick vi alltså reda på, att om man skärned konsumtionen, har man därmed på intet sätt garanterat aft de investeringar i näringslivet kommer till stånd som hoppas på och som den borgerliga majoriteten har byggt hela sin politik på. För atf dessa investeringar skall kunna komma till stånd, krävs det någonting annat och mer än en sänkning av konsumtionen. Def krävs, säger , ett företagsvänligf klimat, ett klimat som gör att investerarna inte sitter och håller på sina pengar som de har fått genom att vi andra har minskat vår konsumtion, utan att de verkligen sätter in pengarna i produktionen. Man måste skapa ett sådant klimat aft de 82 blir villiga att frivilligt göradetta. Men jag skall gå vidare i mitt frågande, efter dentankelinje som jag börjat med. Om nu infe kan garantera atf enminskning av konsumtionen leder till en ökning av investeringarna, hur kan handå garantera aft investeringsklimatet i och i den gamla svenskaexportindustrin, som har sådana strukturproblem, skall bli så kolossaltfördelaktigt att det blir ännu bättre än investeringsklimatet för dem somsysslar med spekulativa affärer eller för dem som flyttar fill andra länder därprofiterna är större? Såvitt jag försfår kan man inte heller garantera aftavkastningen blir så enorm att den kan åstadkomma någonting sådant. Själva poängen i min fråga är att belysa denfrågeställning som jag tog upp i mitt inledningsanförande: Är def över huvudtaget, med de nuvarande tendenserna i det världsekonomiska systemet, i ett landsom möjligt att åstadkomma strömmar av kapital till utbyggnad avproduktiv verksamhet, när det gäller såväl hemmamarknadsindustri somexportindustri, med mindre än atf någon annan kraft än de privata investerarnastyr dessa kapifalströmmar? De privata investerarnas intressen gäller ju inteen satsning i fillräcklig omfattning på det svenska näringslivet. När manstuderar de gamla industriländernas situation i den krisdrabbadevärldskapitalistiska ekonomin, tycker jag att detta är helt uppenbart. 69KJELL-OLOF () replik; Det går undan i svängarna . ärsamförstånd oundgängligen nödvändigt för att vi skall kunna lösa våraekonomiska problem, säger . Men det är ju inte länge sedansocialdemokratisk politik beskrevs som en stor fara för det här landet. Vi vetju var de starka sakliga motsättningarna finns: vår syn på sysselsättning, attinfe acceptera den arbetslöshetspolitik som trepartiregeringen har fört, attinte acceptera den fullständigt passiva hållningen fill inflafionen som kanskeskadar det här landet värre än någonting annat, att vi anser att det inte kanförsvaras att låta bostadsbyggandet gå ned, medan folk står utan bostad ochbyggnadsarbetare utan arbete. Allt detta är ju sakliga motsättningar. Ingentingändras ett dugg bara därför att har lämnat regeringen. De som ärkvar måste ju begripa att vi aldrig blir överens så länge den polifikenbedrivs. Sedan har vi def här med samhällsansvar och moral. Defverkar enkelt när man säger aft det krävs att alla skall ta ansvar och att detär god moral att bära ansvar. Men då får man inte göra som förungefär var beredd att göra. Den skaftesänkning som regeringenplanerade innebar ju att skatterna mycket kraftigt skulle sänkas"rakt av" för folk med höga inkomster som regeringen iriksdagen lade fram förslag som betydde en höjning av skatterna för dem som harlåga inkomster. Det var det som vi lyckades förhindra, i varje fall delvis - dådet gällde marginalskatfesänkningen. Det går inte för någon att säga: Vi ärberedda att ta samhällsansvar, vi är beredda aft göra uppoffringar vid lägreskatt. Det var vad etablissemanget gjorde. De som ställde sig uppoch hyllade tanken på en marginalskattesänkning tittade i sin egen plånbok ochräknade snabbt ut: Här haglar tusenlapparna. Kan jag visa samhällsansvar genomatt i skattesänkning, då är jag helt fördet. Men det var ju så det inte fick bli, - om vi skall tala om godmoral i politiken. Ett ytterligare exempel är det skattepremierade sparandesom ni har genomfört och som vi yrkat avslag på och anser vara orättvist ochomoraliskt och ett enormt slöseri med skattebetalarnas pengar. Här handlar detockså om moral - om man skall fala om för vanligt folk, som inte har någonmöjlighet att spara , att de skall ta ansvar och vara med och bärauppoffringar. Def handlar litet grand om konsekvens i politiken. Det gårinte atf nu -efter en regeringskris - säga att det oundgängligen krävssamförstånd. Då får radera ut en rad ting som har uträttats av denborgerliga regeringen. 70 () replik: Utmärkande för senaste inläggär den vanliga ambitionen hos vpk att spendera pengar utan att fala om var deskall tas. I varje fall för en vanlig, enkel människa är det ganska självklartaft vill man skapa utrymme och resurser för ökade investeringar här i landet,då måste man försöka dämpa konsumtionen för att få fram de möjligheterna. Jag undrar vidare, , beträffande frågan omsamförstånd eller konfrontation; Vad är det kritiserar? Det äratt det skulle saknas offensiva insatser som skulle kunna sätta fart på svenskekonomi. Där vill jag säga att det även från socialdemokratin har kommit etterkännande av att en marginalskatfesänkning är nödvändig för att få folk atfsatsa på en längre och mer kostsam utbildning, bygga fabriker, köpa aktiereller arbeta mer - alltsammans nyttiga verksamheter. När det gällerarbefsmarknadspolitiska åtgärder vill vi underlätta industrins nyrekrytering,bl. a. genomett särskilt stöd. Flyttningsbidraget görs skattefritt, och vi villha en översyn av arbetsmarknadslagarna. Skogsavverkningsfrågorna har intenämnts, men där har vi vår modell med en stimulans genom skatteavdrag somfinansieras med höjda skogsvårdsavgiffer. Då är frågan fill : Om de här åtgärderna och finner dem otillräckliga, är det då inferimligt aft talar om vad han ytterligare vill komma med, somär av den arten atf det kan göras i varje fall någorlunda troligt att detskulle sätta fart på svensk ekonomi? Såvitt jag har kunnat utröna av anförandeti dag och vad som sagts har några sådana förslag inte presenterats.Jag tycker att det är beklagligt. vice talmannen anmälde atf och anhållit att fill protokollet få antecknat att de infe ägde rätt tillytterligare repliker. 71LARS TOBISSQN (m): Den proposition vi nu behandlar innehållerhuvudpunkterna i trepartiregeringens ekonomiska handlingsprogram. stortillfredsställelse när det lades fram . Handlingsprogrammetkunde ses som det tredje steget i regeringens åtgärdsoffensiv för aftåterställa balansen i ekonomi. Def första var den målsättning och deriktlinjer för det offentliga besparingsarbefef som presenterades i kompletteringspropositionenför . Efter ett mellanspel med den stora arbetsmarknadskonfliktenoch den därav förorsakade, stabiliseringspolifiskt motiverade momshöjningen vidden urfima togs det andra steget med regeringens sparplansenare . Även def ekonomiska handlingsprogrammet innehöllkraftfulla besparingsåtgärder. Men framför allt fanns där också åtgärder sommera direkt syftade till att frigöra de produktiva krafterna i samhället ochförstärka vårt lands internationella konkurrenskraft. Det är inget tvivel omatt offentliggörandet av detta program bidrog till att vända valutautflödefoch atf återställa förtroendet för möjligheter att på egen hand arbetasig ur krisen. borgerliga majoritet har, somutskottsordföranden tidigare framhållit, tillstyrkt propositionen i desshelhet. Vi fäster stor vikt vid den minskning av budgetunderskottet somförslaget om ytterligare besparingsåtgärder syftar till. Utskottet gör ett betydelsefullt principuttalande, när detframhåller att minskningen av livsmedels- och bostadssubvenfionerna bör ses somled i en medveten, nödvändig strävan att avlasta statsbudgeten en del av demycket stora inkomstfransfereringar av generell karaktär som belastar budgeten. Det framhålls vidare i betänkandet att skall strävandenaatt begränsa budgetunderskottet bli effekfiva, krävs det ytterligare steg isamma riktning. Det viktigaste inslaget i trepartiregeringens ekonomiskahandlingsprogram var dock löftet om en snabb och rejäl marginalskattereform.Regeringen slog fast att en varaktig förbättring av den svenskaindustrins produktionsförmåga inte kan åstadkommas utan att marginalskatternasänks. Den förklarade också utan några som helst reservationereller förbehåll: "Regeringen kommer att lägga fram förslagfill en kraftig sänkning av marginalskatterna." På ett annat ställe iprogrammet uttrycktes samma syn på sakfrågan så här: "Det är hög tid fören rejäl marginalskattereform." I den proposition vi behandlar, signerad avstatsminister och budgetminister , preciserasutfästelsen till att "en proposifion i ärendet bör föreläggas riksdagenföre utgången av april månad ". Och betecknade vidpresskonferensen i samband med proposifionens framläggande "enmarginalskattereform som den kanske mest angelägna, mest offensivaåtgärden" med det betydelsefulla tillägget "just nu". Propositionen återger också den uppläggning avmarginalskattereformen som de tre borgerliga partierna, efter hårdaförhandlingar och ömsesidiga hänsynstaganden, hade enats om. Marginalskatten skall för det helt dominerandeantalet helfidsarbetande inkomsttagare sänkas till högst . Även de högstaskattesatserna måste sänkas och marginalskattespärren anpassas till detta.Reformen avses genomförd i tre steg med början 1982. Slutåref blir därmed 1984. Jag har så detaljerat återgivit dessa huvudpunkter ipropositionen därför att det av utskottsordförandens anförande tidigare i dagföreföll som om han hade lyckats förtränga def mycket klara budskap vi iutskoftsarbetet haft atf utgå ifrån och som vi också återgivit i utskottefsbetänkande. Jag behöver väl inte påminna om att enskattereform med den inriktning som anges i propositionen är något som vimoderater länge har strävat efter och kämpat för. Def sfora budgetunderskottsom har uppträtt har inte gett oss anledning aft ändrainställning. Tvärtom har det stärkt oss i vår uppfattning. har världens hårdaste skattetryck och högstamarginalskatter på vanliga inkomster - ändå har vi bland de svagastestatsfinanserna i industriländerna. Slutsatsen blir mot denna bakgrund affbudgetunderskottet är så stort, inte därför att skatterna är för låga, utandärför att de är för höga. Brisfen på jämvikt i statens finanser kan inte förklaraspå annat sätt än aff medborgarna i egenskap av skattebetalare inte är bereddaatt bestrida de stora offentliga utgifter som vi politiker beslutar om förderas räkning. Den nödvändiga minskningen av budgetunderskottet måste därför iallt väsentligt åstadkommas genom nedskärningar på utgiftssidan. Detta budskap har vi moderater fört fram . Detintressanta är att vi får allt fler instämmanden. Lyssna bara fill Bo JonasSjönander som, innan han blev chef för , var statssekreterare i detsocialdemokratiskt styrda : "Jag tillhör dem som anser att vi nått en ekonomiskgräns för skattetrycket. Det är infe möjligt att lösa problemen med fortsattaskattehöjningar. Skaftehöjningar minskar tillväxten i ekonomin. Detta är ettskäl - det finns flera andra - varför fortsatta skattehöjningar inte kommer attge några nämnvärda ytterligare skatteinkomster." Det kan nämnas att Sjönander var ordförande i 1972 årsskatteufredning och där verkligen fick direkt möjlighet att begrunda de frågorvi här diskuterar. I sitt fal vid för några veckorsedan fortsatte Sjönander: "Marginalskatterna. Behöver de kommenteras? Deär def mest absurda inslaget i vår politiska ekonomi." En liknande bedömning gör finansutskottets majoritet, somframhåller att nuvarande höga marginalskatter även i vanliga inkomstskikt haravsevärda negafiva verkningar på viljan fill extra arbetsinsatser, liksom attde ökar riskerna för skattefusk och skatteflykt. Ett mått på de högamarginalskatternas skadliga effekter är den stora och av allt att döma växandeomfattningen av den dolda sektorn. Det är inte bara den totala arbetsvoly-menutan även arbetskraftens rörlighet som påverkas. Som utskottet påpekar, skulle en marginalskattereform ökaarbetskraftsutbudet och tillväxten i den svenska ekonomin, varvid ävenskatteunderlaget far därmed ställning i det val mellanefterfrågesfimulans och utbudsekonomi som jag berörde redan i finansdebatten. En traditionell efterfrågesfimulerande konjunkturpolitik iKeynes anda avser att motverka underkonsumtion och aft pressa upp denekonomiska aktiviteten mot kapacifetstaket. Men dagens problem är i stället enöverkonsumfion, som tar sig uttryck i ett underskott i bytesbalansen på ca 20miljarder kronor. Och vi svenskar tar i anspråk andra och fattigare länderssparande, inte för atf genomföra produktiva investeringar utan för atttillgodose önskemål om en större förbrukning än vad vi själva vill eller kanarbeta ihop till. Så snart en ökad efterfrågan på svenska nyttighetermotiverar en förhöjd produktion, märker vi strax att vi har nära tillkapacifetstaket. Och def låter siginte lyftas till följd av stelheter som vihar byggt in i systemet: trögrörlighet på arbetsmarknaden, en långt drivenlöneutjämning redan före skatt och ovanpå det ett arbetshämmande skattesystem.En stor del av våra problem beror på att vi länge arbetat medfel typ av sfimulansåtgärder. Det har varit för mycket av offentligautgiftsökningar och för litet av skattesänkningar. Alltifrån handlingsprogrammet via propositionen och framtill finansutskottets betänkande har det rått enighet om affmarginalskattereformen i nuvarande statsfinansiella läge måstetofalfinansieras. Beträffande tänkbara finansieringsvägar angavhandlingsprogrammet och propositionen endast att ett lagfäst sparande kundeövervägas. Vi har från moderat sida framhållit, aft det vore olyckligt atfbinda sig för en finansiering med enbart bredbasiga skatter av typenarbetsgivaravgifter, proms eller moms. Dessa skatter träffar ju även de lägreinkomsttagare som inte direkt skulle få del av marginal-skattelättnaderna.Dessutom är def med hänsyn fill vårt näringslivs konkurrenskraft ochsysselsättningen i landet angeläget med en sänkning snarare än en höjning avkostnadsbelastningen pä företagen. Den inledda ger ytterligare skäl atfiaktta försiktighet med framfida höjningar av skatfeformer som påverkar denbehållna lönens köpkraft. Utrymmet för reallöneförbättringar under årenframöver är så utomordentligt knappt, att ytterligare begränsningar av detta föraft betala utgiftsökningar eller sänkningar av andra skatter som träffarannorlunda -eller för den delen för atf bygga upp tvångsfonder - måsteframkalla spänningar på arbetsmarknaden. Jag har uppehållit mig ganska utförligt viddenna redogörelse för en klok politik - en politik med rötter iregeringsförklaringen , presenterad i det ekonomiskahandlingsprogrammet , bekräftad i den nu aktuellapropositionen till och tillstyrkt av finansutskottets borgerligamajoritet med reservation från socialdemokraterna. Jag vill påminna om att så här långt hardet rått enighet mellan de tre borgerliga partierna. Hans anförande här i dagformade sig ju fill ett närmast besinningslöst angrepp på moderatasamlingspartiet och på Det var bara skällsord av typen politiska pösmunkar som saknades - mende kanske är reserverade för framträdanden inför fackligakongresser. Den socialdemokratiska taktiken, som den nu kan urskiljasefter de senaste dagarnas händelser, går tydligen fortfarande ut på att undvikapreciseringar av den egna politiken. Därom var inte mycket att höra. Men sedanman lyckats med att splittra den borgerliga trepartiregeringen skall tydligenattackerna riktas enbart mot oss moderater. måste ju självförstå att beskyllningar för att vi endast är ute för atf filiföra egnaväljargrupper förmåner måste uppfattas som en ren karikatyr. Och egentligen ärde mera förolämpande mot de båda andra partierna, som tydligen varit så svagaoch så dumma atf de inte tidigare reagerat. har det ju hänt en del . "En underbar natt" slutade i tillkomsten av ett dokument,som anges innehålla en överenskommelse mellan regeringen ochsocialdemokraterna. Denna innebär på väsentliga punkter avsteg från vadtrepartiregeringen dittills varit ense om. Det gäller tidsplanen för sänkningenav marginalskatterna och dennas räckvidd, men också så specifika frågor somsmåhusägarnas rätt till ränteavdrag och inflationsskyddet i skattesystemet.Olyckligast av allt är kanske atf det gjorts en kategorisk koppling mellan åena sidan marginalskattereformen och å andra sidan övriga komplicerade ochoutredda ståndpunkter, vilket ger endera parten möjlighet att vid missnöje medutformningen av någon del av det blivande paketet förhindra att övriga delargenomförs. Det finns ingen garanti för att det blir något alls av medmarginalskattesänkningen. Däremot har vi hört ledande företrädare för defsocialdemokratiska partiet uttala att det behövs flera skattehöjningar. Som en följd av denna uppgörelse har de moderatastatsråden utträtt ur trepartiregeringen. Det tyngst vägande skälet för dettaställningstagande var trots allt inte sakfrågan i sig. Det framstod emellertidsom ett oeftergivligt villkor för fortsatt freparfisamverkan aft inte tvåregeringspartier får köra över det tredje. Enighet måste föreligga mellan detre samverkande partierna i alla väsentliga frågor. Men in i det sista gjordevi moderater ansträngningar för aft rädda såväl trepartiregeringen som tankenpå en snabb och rejäl marginalskattereform. I detta syfte överlämnade vi för exakt en veckasedan till statsminister ett förslag fill borgerligt skatfeprogram, sominte stred mot den s. k. principöverenskommelsen med socialdemokraterna men somkompletterade och preciserade denna i väsentliga avseenden. Vi föreslog attregeringen - i enlighet med den ursprungliga planen - skulle besluta om enmarginalskattesänkning 1982, finansierad genom en avveckling av den särskildaoch den tillfälliga skatteredukfionen. Vi förordade vidare atf regeringen -fortfarande i överensstämmelse med det ursprungliga programmet - skulleslutföra marginalskattereformen 1984, vilket var fullt förenligt medprincipöverenskommelsens formulering att åtgärden skulle vara genomförd inomtvå till . Vi ville vidare att regeringen skulle fasthålla vidsin tidigare ståndpunkt att även de skattesatser som fill slut skall stanna högre än ändå måste justeras ned och attmarginalskattefakef skall sänkas fill vid 30 basenheter. Vi föreslog i vårt utkast till borgerligskatteöverenskommelse inom regeringen ett upprepande av uttalandet i 1979 årsregeringsförklaring aft rätten att göra ränteavdrag för boendekostnader skallbibehållas, även om naturligtvis begränsningar i rätten att göraunderskottsavdrag skulle utredas -vi utgick då ifrån att normala underskott förrörelse och jordbruk icke skall beröras av en eventuell avdragsbegränsning. Föraft trygga genomförandet av marginalskattereformen förordade vi att kopplingentill en avdragsbegränsning inte skulle göras tvingande,' innan resultatet avutredningarbetet kunde förutses. Vi ville hålla fast vid regeringsförklaringensklara förord för ett automafiskt verkande inflationsskydd i skattesystemet -den kommande översynen fick alltså inte resultera i en återgång till de åriigaskatteomläggningar som socialdemokraterna praktiserade under sina sistaregeringsår. Slutligen förespråkade vi, att formerna för den nödvändigatotalfinansieringen måste få bedömas med hänsyn till rådande konjunkturlägeoch de utredningsresultat som framkommer. Vi fick besked i förrgår. De två andra borgerligapartierna var inte beredda att äventyra principuppgörelsen medsocialdemokraterna genom att träffa en kompletterande överenskommelse med dettredje regeringspartiet. Detta trots att vårt förslag till ett gemensamtborgerligt program i skaftefrågan, som det låg helt i linje medtidigare ställningstaganden från trepartiregeringens sida, utgjorde enanpassning till vad som hade kommit till uttryck i dokumentet efter denunderbara natten. I denna situafion fann vi atf och folkpartietslutgilfigt ryckt undan förutsättningarna för de tre partiernas dittillsvarandesamverkan i regeringsställning. Men vi moderater vill fortfarande förverkligatrepartiregeringens ekono miska polifik. I sina avslutande synpunkter i proposition 118 erinrar budgetminister om bl. a. åtgärderna för att stimulera aktiesparandet, för att bromsa den kommunala expansionen och för aff spara på den statliga utgiftssidan. Han fortsätter- och det blir mitt sista citat ur denna utmärkta proposition: "Denna politik fullföljs nu genom det ekonomiska handlings program som regeringen offentliggjorde . skäl aftän en gång understryka den centrala betydelse som en rejäl marginalskattereformhar i detta program. Det är enligt min mening angeläget att vi nu under vårenoch hösten med kraft fullföljer det redovisade programmet." Detta är som sagt den mening vi moderater fortfarandeföreträder. Vi menar att en snabb och rejäl marginalskaftereform har denstörsta betydelse inte bara för att låta de enskilda medborgarna få behålla merav ersättningen för sina arbetsprestationer, utan också för att stimuleraproduktionens tillväxt och därmed skapa förutsättningar för en återupptagenvälfärdsuf-veckling i vårt land. Moderata samlingsparfiet sitter som bekantinte längre i regeringsställning. Från och med är vi ettoppositionsparti. För att inte helt skall gå miste om det utlovadetillfället att få ta ställning till en ordentligskattereform fr. o. m. 1982 kommer vi atf väcka en partimotion om enmarginalskatfesänkning enligt de riktlinjer som trepartiregeringenutsprungligen drog upp. För dagen har jag, herr falman, inget annat yrkande änbifall till finansutskottefs betänkande nr 30. I detta anförande instämde LennartBlom, i , , ;t , ,, , , , ,, , , och (alla m). 72JÖRN (vpk) replik: Jag skulle, på samma sätt som jag gjorde tillEric , vilja ställa ett par frågor till angående hanspolifiska filosofi. Det finns i vissa partiers beteende en tendens fill attvilja koncentrera sig kring någon speciell företeelse och upphöja denna tillnågonting som är av absolut central betydelse för allting här i världen. Helavärlden skulle förändras, om bara marginalskatterna sänktes - def ärkärnpunkten i det Tobissonska budskapet. Denna filosofi har underårens lopp gjort en stor affär av och vunnit lättköpta framgångar på. De värre också vunnit de framgångarna att de andra två borgerliga partiernaoch, tyvärr, i någon mån socialdemokraterna har börjat röra sig åt samma håll,gått på denna filosofi. Jag skall tillåta mig aft i all ödmjukhet ställa ett parfrågor, så aff jag av den Tobissonska auktoriteten vinner upplysning om hurdetta med marginalskatterna skall fungera. Om vi får sänkta marginalskaffer, skall arbetsviljansvälla enormt, landet komma ut ur krisen och verkningarna av denna sänkning blikolossala.