prot · G40940 · 1980-12-31 00:00:00 — Amnestyframhöll i sin rapport att det saknas övertygande bevis för att dödsstraffethar mer avskräckande effekt än t. ex. ett långvarigt fängelsestraff.Dödsstraffets avskräckande exempel på mentalt friska kan verkligenifrågasättas, säger man, och det gäller än mer i fråga om psykiskt stördaförbrytare som handlar i affekt eller t. ex. sådana som drivs av starkapolitiska mofiv. Straffetär synnerligen grymt, inte minst därför att de stackars offren kan få vänta iflera år för att få sina överklaganden prövade. ändrasflera gånger, och den ångest de drabbade känner inför detta måste varafruktansvärd. Skenavrättningar förekommer också. Det finns många som ifrågasätter avrättningensögonblickliga effekt - det må sedan gälla hängning, garottering, elektriskastötar, avrättning i gaskammare, arkebusering eller någon annan metod. Steningtill döds är kanske den grymmaste av alla metoder. Förhållandena i är oroande, för att inte tala omhur det förhåller sig i länderna i och . De många offentligaavrättningarna i är kränkande, motbjudande, ja, ofattbaraskådespel. Dödsstraffet tillämpas för en rad olika brott, t. ex. mord ochvåldtäkt, men även för mindre brott som hamstring, förskingring, bedrägeri ochillegal valutahandel. Ett av de mera oroväckande dragen vad gäller användande avdödsstraff är åtal och avrättning för politiska brott utan någon egentligrättegång och möjlighet fill försvar. Särskilt i förekommertusentals fall av försvinnanden som i praktiken betyder avrättning i hemlighet.Ofta föregås de av grym och omänsklig tortyr. Amnesty Internafional har energiskt och målmedvetet kämpatmot dödsstraffet. arrangerade organisationen en internationellkonferens i , där kraven på dödsstraffets avskaffande fastslogs i dens. Detta bildade upptakten till en världsomspännanderörelse, som skall verka för denna grymma strafforms avskaffande och genominformation och argumentering försöka ändra människors attityder ochinställning till dödsstraffet. Nobelpristagaren skrev i sittbrev till att han var övertygad om att ociviliseradehandlingar bara skapar ett ociviliserat samhälle. "Dödsstraffet är enociviliserad och omoralisk institution som underminerar samhällets moraliskaoch juridiska grundvalar." Den unika rapporten om dödsstraffet är den första i sittslag i världen och är avsedd att stimulera till debatt, tanke och handling förregeringar, organisationer och enskilda individer. I rapporten sägs bl. a. att samhället inte har moraliskrätt att i lagens namn beröva någon livet. Själva dödsstraffet innebär enkränkning av varje människas rätt till sitt liv. Om samhället utkräver dettastraff kränker man den grundregel man vill försvara och medverkar till att hosallmänheten avtrubba respekten för livets okränkbarhet. Olika internationella överenskommelser begränsaranvändandet av dödsstraff. I den internationella konventionen om medborgerligaoch politiska rättigheter förbjuds t. ex. avrättning av människor under 18 åroch gravida kvinnor. har glädjande nog spelat en framträdande rollsåväl i FN som i när det gällt ansträngningarna att avskaffadödsstraffet, vilket framgår av utrikesutskottets betänkande. uppmanade ju på svenskt initiativ de medlemsländersom fortfarande har kvar dödsstraffet att avskaffa det. ministerkommittérekommenderas dessutom att ändra lydelsen av artikel 2 i Europarådetskonvention om de mänskliga rättigheterna i enUghet därmed. Det gäller alltsåett fördömande av dödsstraffet och en ändring av konventionen så att dödsstraffsom strafform inte längre finns kvar. Jagskulle vilja fråga utskottets talesman hur den här frågan avancerat inomministerkommittén. Det har nämligen sagts mig att man där inte är så intresseradav saken. Vad kommer att göra om inte ministerkommittén följerförsamlingens rekommendation? som inifiafivtagare borde väl då på nyttta upp saken för att verkligen få ett förbud mot användande av dödsstraffinskrivet. Mantycker att det för alla rättsstater borde vara en självklarhet att förbjudadödsstraff som strafform. Det har gått trögt med beslut och resolutioner, ochännu trögare är det att få de olika länderna att anamma besluten. Närdet gäller frågan om tortyr skall jag inte ge mig in på någon beskrivning av deländer där det förekommer och de utstuderade metoder som används. Det skullebli en alltför lång uppräkning och hemsk skildring. Uppfinningsrikedomen ifråga om tortyr tycks vara outtömlig, och brutaliteten känner inte någragränser. Amputation och offentliga spöstraff tillhör de värsta tänkbaraformerna för tortyren. Detfruktansvärda är att tortyr i allt fler länder förefaller att vara en vanligoch utbredd förhörsmetod. Den har liksom dödsstraffet blivit en del av dennormala rättsordningen. Inspärrande på mentalsjukhus av opposifionella är ocksåen grym och ofta livslång form av tortyr. Även på detta område har gjortstora insatser. Detär dock märkligt att det skall behöva ta så , , och röna såstarkt motstånd att nå verkliga framsteg. Även om FN och antarresolutioner, är det väldigt omständligt att få enskilda länder att anta dem.Såvitt jag förstår är det kontrollbestämmelserna som det är svårast att fåenighet omkring. Iarbetsgruppen för utarbetande av en mot tortyr är Sverigerepresenterat. Kan man från utskottets sida säga något om när dess arbete kantänkas bli färdigt? Utskottetsäger i sitt betänkande att omänsklig eller förnedrande behandling av människorinte kan accepteras eller legitimeras med hänvisning till samhällets behoveller traditionens bud. Även om det är självklart för oss med vårrättsuppfattning, är det bra att det sägs på detta officiella sätt. Våraansträngningar får inte förtröttas i kampen för ökat fördömande av ochanslutning till avskaffande av dödsstraffet och för en humanare behandling avpolitiska fångar. och jag har med vår motion velat hålladiskussionen omkring dessa frågor levande, så att ansträngningar förökad förståelse för vårt lands krav skall om möjligt ytterligare intensifieras. Jag yrkar bifall tillutskottets hemställan. I detta anförande instämdeMargit Sandéhn och (båda 32 (): Den sista avrättning som genomfördes i ägde rum då, somdet stod i tidningarna, rånmördaren avrättades. Formellt avskaffades intedödsstraffet i vårt land , men det förekom inte några avrättningarunder åren . Vårteget land lämnade alltså för så pass länge sedan den metod som vi nu på alltsätt fördömer. har frågan om dödsstraffet tagits upp vid mångatillfällen, och har, som också har betygat, spelat enmycket aktiv roll för att avskaffa dödsstraffet. Att det sedan inte har letttill så stora resultat är kanske inte fel, utan det är på en del andrahåll som man inte är fullt så angelägen om att ta bort dödsstraffet. Somframhålls i utskottets betänkande togs frågan upp i FN:sgeneralförsamling, och det tog innan det hände någonting därefter.Något som inte har refererats under debatten men som jag vill peka påär att FN antog konventionerna om de mänskliga rättigheterna och tilldem fogade ett fakultativt protokoll. I detta fastställdes att det kan ske enkontroll av att länderna inte bryter mot de mänskliga rättigheterna. Skrivningarnai konventionerna om de mänskliga rättigheterna är när det gäller dödsstraffetdock inte så uttryckligt utformade att de kan tolkas som ett totalförbud motdenna strafform. Men jag vill ändå beteckna dem som ett framsteg. Vad som stårdär kan nämligen sägas vara uttryck för ett ogillande eller t. o. m. ettfördömande av användningen av dödsstraff. Även om det gjorts vissainskränkningar och förekommer formuleringar som vi inte är tillfredsställdamed, skedde det ändå någonting på detta område . Sedandess har det inte hänt så särskilt mycket, även om vi har fortsatt vår kamp iFörenta nationerna för att försöka få till stånd resultat på detta område.Dessa strävanden har bl. a. lett till att vi lade fram ettresolutionsutkast, som dock fick dras tillbaka. Men står det igen påagendan, dvs. föredragningslistan, i . Generalförsamlingenpågår fortfarande, och jag har inte klart för mig hur dagsläget är, men ärendetfinns som sagt upptaget för behandling igen. Detråder ingen oenighet om och utskottets uppfattning att Sverigeskall göra allt vi kan för att få dödsstraffet avskaffat. Iutskottets betänkande finns en redogörelse, som visar att endast 23 länder harformellt förbjudit dödsstraff, att 9 slutat praktisera det och att 13 har avskaffatdet utom i speciella fall. Men många tillämpar alltså fortfarande dödsstraffet.När det gäller frågan om tortyr finns samma fördömande hållning från svensksida. ställde en fråga rörande behandlingen av detta spörsmål i denkommitté där är med. Det står i utskottets betänkande: "Ettutkast är nu fill stor del färdigställt, men det återstår ännu att utarbetakontrollbestämmelser, vilket kan ta i anspråk." Vadgäller detta med lång fid måste vi tyvärr konstatera att det nog kan ta fleraår. Arbetsgruppen har visserligen gjort ett utkast, men det som återstår är jujust kontrollbestämmelserna, och vi har oss bekant att det stöter på väldigtstora svårigheter att utforma sådana. Därför måste jag alltså tyvärr göraden bedömningen att det, som utskottet säger, kan ta , t. o. m. fleraår. Vi beklagar det, men det internationella arbetet går inte så fort. hade inget annat yrkande än om bifall till utskottets hemställan,och jag vill instämma i det. Anf.33 (); Jag tackar utskottets talesman för de kompletterande upplysningarna.Som han säger har det inte hänt så mycket i vad gäller de resolutioner som lagtsfram. Sedan gäller det också att få dem att tillämpas i prakfiken. Jag är ändåglad över att ärendet igen finns på föredragningslistan i FN, och jag hoppasverkligen att det skall bli något resultat. Detborde gå lättare att få igenom ändringar i , inte minst eftersomförsamlingen uttalat sig mycket starkt för ändring av artikel 2 iEuropakonventionen för skydd av de mänskliga rättigheterna. Det kan varavärdefullt att få läsa upp den, och den har följande lydelse; "1.Envars rätt fill liv skall skyddas av lag. Ingen skall avsiktligt berövas livetmed undantag av de fall där en domstol verkställer en dom utdömd för ett brottdär lagtexten uttryckligen föreskriver dödsstraff. 2.Berövande av liv skall ej anses stå i strid med denna arfikel om det är enföljd av ett utövande av våld som måste anses absolut nödvändigt: a) till försvar av varje person utsatt för olagligtvåld; b) för att verkställa en laglig arrestering eller föratt hindra en lagligen arresterad person att fly; c) i en aktion igångsatt i syfte att stoppa ettupplopp eller slå ner ett uppror." Denhär artikeln är verkligen mogen för omarbetning i enlighet medEuropaförsamlingens uttalande. Detråder självfallet inte delade meningar mellan utskottet och oss motionärer iden här frågan. Vi vill att det skall hända någonting och att somtidigare skall vara pådrivande i dessa sammanhang, så att vi kan nå störreförståelse för de här viktiga frågorna. betänkande 1980/81:11 om kurdernas situation. 34 (vpk); Det har hänt en hel del sedan vänsterparfiet kommunisterna förstagången väckte den kurdiska frågan här i . Det var , ochvi ställde en fråga i samma ärende. Bakgrundentill detta var bl. a. att vi hade fått mer information om den kurdiskasituationen. Också händelserna i med schahens fall 1979och upprepade krigshandlingar mot kurderna i från augusti1979 och framåt har väckt vårt intresse för frågan. Slutligen inträffademilitärkuppen i , och krig utbröt mellan och ,ocks'å . Alltdetta berör på ett mycket näraliggande, konkret och direkt sätt den kurdiskanationen, som ju är uppdelad och lever i olika större eller mindre grupper i dehär områdena. Vadhat då detta inneburit för kurderna? Låt oss börja med att se på militärkuppeni , som ganska snabbt rann förbi både svenska och andra västerländskamassmedia utan att väcka någon större uppmärksamhet. Den kuppen har i förstahand riktat sig mot den demokratiska oppositionen, de demokratiska krafterna iTurkiet. Den har riktat sig mot demokratiska partier speciellt påvänsterkanten. Den har riktat sig mot fackföreningar och arbetarorganisationeri allmänhet. Situationen i efter kuppen generellt - jag talar alltsåinte bara om kurdernas situation utan om situationen i över huvud taget- har präglats av undantagslagar, arresteringar, mord, tortyr och ekonomiskaåtgärder, riktade mot folket. Men så har kuppen i allmänhet inte framställts isvenska massmedia. När den ägde rum framställdes den närmast som något som varbra för att återställa ordningen, för att bekämpa terrorismen i osv. Denframställdes tydligt och klart såsom riktad både mot vänster och mot höger.Verkligheten har varit helt annorlunda. Gruppernapå högerkanten - rena fascistorganisationer som har funnits i underalla år och under skiftande regeringar - har sluppit ganska lindrigt undan. Detär i stället, som jag sade tidigare, den andra sidan som har råkat mest illaut, såsom det alltid är när militären tar makten i ett land. Det är i principingen skillnad på militärjuntors övertagande av makten vare sig det sker iTurkiet, i , i eller i vilket som helst annat land. Ävenden har intagit en ganska svagt avvisande attityd till denhär militärkuppen. Den hälsades t. o. m. som mer eller mindre önskvärd när denägde rum. För detta måste vi mycket hårt kritisera den . Ochdet finns anledning att återkomma till dessa frågor, eftersom vi har en fråge-och interpellationsdebatt om generellt nu . Då får vi alltså återkommatill de här frågorna. Kuppeni har särskilt inriktats mot kurderna och mot andra etniska minoriteteri landet. Flera juntamedlemmar och förespråkare för juntans polifik haruttryckt, att separatisterna, som de kallas - där menar man i första handkurderna - skall klämmas åt framför alla andra; de skall hållas efter och deskall bekämpas på alla plan. T. o. m. i har sådana talesmän fått kommafram i våra massmedia, exempelvis i svensk television. Professor i svensk TV följande: "Det finns inte någraetniska grupper eller minoriteter i , men vi skall kämpa med vårahårdaste medel mot separatisterna." Detuttalandet stämmer väl överens med alla turkiska regeringars polifik, alltifrånförsta världskrigets slut fram till . Denne professor varutrikesminister hos , alltså den förre premiärministern i , med Han hade som sin utrikesminister denne man, som talar förmilitärjuntan. Det visar att de turkiska regeringarna alltid har intagit engemensam linje mot den kurdiska minoriteten i landet. Manhar inte ens erkänt att det finns kurder i . Man använder uttryck sombergsturkar och säger att dessa talar ett språk som egentligen inte är ettriktigt språk utan något slags blandning av olika språk. Man förnekar överhuvud taget kurdernas nationella status med egen kultur och ett eget språk. Vifick en ny påminnelse om detta här i . En kurdiskförfattare vid namn hade gjort i ordning en på kurdiska. Hanhade arbetat länge för att ta fram en på kurdiska som skulle kunnaanvändas av både barn och vuxna. Boken blev naturligtvis beslagtagen,och författaren blev fängslad. Han sade i en intervju i Nya Tidningföljande: Jag tror inte att det i hela världen finns någon annan som ärförbjuden. Men min är förbjuden i hela den turkiska delen av Kurdistan.I nästan ett år arbetade jag med metoder, innehåll och utformning. Jagplanerade redan från början att den skulle vara för både barn och vuxna. Jagvisste att det var förbjudet att skriva på kurdiska. Jag visste en sak till;när boken kom ut skulle de fängsla mig. Dettaförfarande har fördömts av här i . kommernu att ges ut i med stöd av . - Detta är bara ett exempel påhur man förnekar hela existensen av den kurdiska minoriteten i . Detfinns två län i som är rent kurdiska. Det är Centrala och SydöstraAnatolien, som ligger i de östra delarna av . Efter kuppen är dessa länsammanslagna under en enda kommendant, som sitter i staden . Han har,med de nya undantagslagarna, all makt över området. Han har både undersökandeoch dömande makt - han kan alltså i stort sett göra vad han vill. Den turkiskaarmén var redan på fid koncentrerad till östra . Dennakoncentration har blivit ännu mer uttalad. Nya arméenheter, större polisstyrkor,gendarmeri och annat har flyttats dit. Den information som vi kan få ut fråndessa två kurdiska län i östra är mycket bristfällig och hårtkontrollerad. Närdet gäller , en av de två andra staterna i detta område, hoppades man efterrevolutionen där att det skulle bh större frihet för den kurdiska minoriteten ilandet. Men det har visat sig vara falska förhoppningar. ,efter det att schahen hade fördrivits, startade den iranskaarmen mycket hårda angrepp mot de kurdiska områdena i västra och nordvästraIran. Man gjorde anfall mot städer och byar. I ett anfall mot staden människor och sårades 1200. Ävenstaden har blivit utsatt för flygbombardemang och anfall, med mångahundra dödade och över 1 000 sårade. De kurdiska delarna i har spärratsav. Medicin, oljor, livsmedel och fotogen får inte föras in i området. Advokater och andra tjänstemän som har ställt upp förkurderna och själva kan ha varit avkurdisk nationantet får inte längre verka i området. Vimåste på grund av detta rikta allvarlig kritik mot revolutionsregimen iTeheran, som inte har kunnat gå med på förhandlingar med kurderna i landet. Idet tredje land i området som är aktuellt, , kan vi inte heller se någonförbättring för den kurdiska minoriteten. Vi vet att dethar skett förflyttningar av befolkningen i gränsområdena mot och ,att byar har utplånats, att brunnar har cementerats igen och att man har setttill att den kurdiska befolkningen inte har kunnat bo kvar. Vi vet också attmilitärjuntan i efter kuppen sökt kontakt med regimen i för attfillsammans kunna lösa den kurdiska frågan. Vi kan själva förstå på vilket sättman vill lösa den. Ikriget mellan och , som vi läser om i våra tidningar sedan fleramånader tillbaka, är det framför allt de kurdiska områdena som drabbas.Gränsområdena mellan och är till stor del kurdiska områden, och deblir nu utsatta för kriget. Ena dagen bombar iranska plan på den irakiskasidan. anfaller den irakiska armén den kurdiska motståndsrörelsen isamma område. Samma sak sker på den iranska sidan med irakiska plan och medangrepp av den iranska armén. Båda regimerna i och har alltså fört inkriget och för det nu på de kurdiska områdena, och det är denbefolkningsgruppen som framför allt kommer i skottgluggen. Jagövergår till att tala om utskottsbetänkandet och vad man där säger om dennafråga. Denkorta historiska bakgrundsbeskrivningen i utskottsbetänkandet finns det intemycket att erinra mot. Men det finns en uppseendeväckande uppgift, och det äruppskattningen av hur många kurder det egentligen finns i de här områdena.Utskottet uppger att det finns ungefär 10 miljoner kurder, varav ca 5 miljonerbor i , 3 miljoner i , 2 miljoner i och ytterligare någrahundra tusen i , och . Det är en märkhg uppgift. m. självt, bl. a. i tidningen - en politisk veckotidning somär organ för juntan - , uppges att av befolkningär 9 miljoner kurder. I en arfikel i lämnas samma uppgifter som vi harnämnt i vår motion, nämligen att det finns 9 ä 10 miljoner kurder enbart iTurkiet, 6 miljoner i och 3 ä 4 miljoner i , vilket tillsammans med deandra smärre grupperna gör en befolkningsgrupp på uppemot 20 miljonermänniskor. Det skulle vara intressant att få höra var utskottet har hämtat sinasiffror, som är helt nya och som jag aldrig har hört tidigare i något sammanhangi den här frågan. Utskottettalar sedan vackra ord om solidaritet och om att naturligtvis alltidskall fördöma sådana här händelser, att vi alltid har ställt upp och alltidskall ställa upp när det gäller förföljelse av människor på grund av deraspolitiska eller religiösa övertygelse, deras ras eller etniska tillhörighetosv. Men man säger också att det är svårt att väcka en bredare internationellopinion i frågan. Det är ett märkligt yttrande. För om inte någon åtar sig attbörja väcka en bredare internationell opinion, hur tänker man sig då att detöver huvud taget någonsin skall kunna väckas några Någon måste jubörja. Man kan inte bara skylla på att andra inte har gjort det. Manför också det cirkelresonemang som utrikesminister använde när jag hadeinterpellationsdebatten med honom här . Där sade han - och detupprepas nu av utskottet, delvis i annan form - att kurderna har varit såsplittrade att det varit svårt att kunna väcka något slags internationellopinion för deras sak. Men varför är de splittrade? Man kan inte säga att ettfolk är splittrat därför att det är splittrat, utan det beror på historiskaomständigheter, som utskottet självt har beskrivit med hänvisning tillfredsförhandlingarna efter . Och det är tydligt och klartatt stormaktsintressena då körde över den kurdiska befolkningen helt ochhållet. Det var helt enkelt stormaktspolitik som gjorde att gränserna drogs pådet sätt som skedde. Och det kan inte vara kurdernas fel. Viskulle lika gärna kunna tala om de nordiska samerna som finns i , Finlandoch . Varför har de inte bildat en egen nation? Varför är de sphttrade?Det beror på precis samma förhållanden: historiska skäl har gjort att de aldrighar haft någon möjlighet att ena sig nationellt. Då kan man inte dra fram detsom ett bevis på att de inte har talat och tagit hand om sin egen sak. Det ärett cirkelresonemang och saknar logik. Närdet gäller vårt första yrkande att denna fråga skall tas upp inför FN, sägerutskottet att det är små utsikter att få gehör för en sådan propå. Jag tyckeratt utskottets bedömning i det avseendet är mycket dålig. Om man verkligenvill, finns det tillräckligt med argument - de som utskottet självt harredovisat och de som jag här än en gång har redovisat - som mycket välmotiverar att man väcker den här frågan inför FN. Detta är en stor fråga.Mycket mindre frågor i liknande fall har väckts inför FN, och i jämförelse meddem har denna lika stor eller större dignitet. Mankan undra om utskottets uttalande i det här avseendet beror på att de områden ide olika staterna där kurderna bor hör till världens oljerikaste områden ochatt frågan därför är alltför känslig från politiskt-strategisk synpunkt för attföras inför FN. Det är i varje fall svagt av utskottet att inta en sådanståndpunkt. Närdet gäller vårt andra yrkande - det som gäller att förtrycket skall fördömas -noterar jag den hlla positiva skrivning som finns i betänkandet, nämligen attutskottet tycker att man bör "slå fast" att kurderna har varitutsatta för övervåld och diskriminering. Det är ju vackert så, men man hadeenligt min mening kunnat begära en mera bestämd och preciserad skrivning i dethär fallet. Slutligenvill jag säga några ord om den inställning som socialdemokraterna iutrikesutskottet har fill den här frågan. Ännuen gång visar det sig att socialdemokraterna i utrikesutskottet traskarpatrullo med borgerligheten. De ställer sig inte bakom en sådan här klar ochentydig fråga som gäller ett fördömande eller att göra ett kraftigare uttalandefrån den svenska , utan man överlåter åt borgerligheten att skriva ochman ställer upp bakom det utan att säga ett ord till kurdemas försvar. har ändå i en intervju i den12 augusti sagt-att vi måste erkänna kurdernas nationella rättigheter ochderas nationella legitimitet, men socialdemokraterna i utrikesutskottet lyfterinte ett finger för att få fill stånd ett uttalat stöd till kurderna. Det ärborgarpolitik, oavsett vilket parti som bedriver den. Jag vill därmed yrkabifall till vpk:s motion. Under detta anförande övertog tredje vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. Anf.35 (); Jag kan i huvudsak ansluta mig till den förstärkning avbakgrundsbeskrivningen som gav. Kurdernaär ett av de folk som känner sig hotade till sin kultur eller t. o. m. till sinexistens inom den stat där de har att leva. Det finns många sådana folk i världen.Det lär väl inte vara möjligt att ens med bästa vilja ändra statsgränser så,att alla etniska grupper får total självstyrelse. Men inte minst för den skullmåste det internationella samfundet engagera sig för de här folkens möjligheteratt bevara och utveckla sin egenart. Det kan inte bara vara vederbörande statsegen inre angelägenhet.