prot · G40942 · 1980-12-31 00:00:00 — 21 (): Statsrådet säger att de utvecklingsstörda borde få delta i de dagligasysslorna, så att vi inte behöver konstgjorda verksamhetsgrenar. Ja, men det ärså, statsrådet , att de ute på institutioner där det förekommerdagverksamhet hjälper till så långt som det finns möjligheter. Det ingår i dendagliga verksamheten att de hjälper till i kök och med andra dagliga sysslor -det förekommer i den s. k. ADL-träningen. Jagvill faktiskt i all blygsamhet rekommendera statsrådet att åka ut och se på endel av landets institutioner och att ta kontakt med . Jag skulletro att en sådan person som medicinalrådet gärna skulle ställasig till förfogande och visa hur det ser ut för landets utvecklingsstörda. Detär inte så som ni säger - det är ingen konstgjord verksamhet, utan så långt detfinns möjligheter deltar de utvecklingsstörda i ADL-verksamheten. Men jag visarju ändå på vilka brister som finns och att det finns många människor som ickehar sysselsättning. Det är inte med konstgjorda medel de bör sysselsättas, utanman bör försöka att naturligt skapa en ADL-träning. Omåtgärder mot misshushållning med läkemedel 6 § Svar påinterpellationerna 1980/81:36 och 38 om åtgärder mot misshushållning medläkemedel har frågat mig vilka åtgärder som planeras frånsocialdepartementets sida med anledning av resultaten i undersökningenOförbrukade läkemedel i hemmen. har frågat mig vilka planer pååtgärder för att stoppa missbruk av mediciner som jag har eller vilka åtgärderjag är beredd att vidta på grund av nämnda missbruk. Jag besvararinterpellationerna i ett sammanhang. I3 § allmänna läkarinstruktionen (1963:341) föreskrivs att det åligger varjeläkare att i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet meddelapatienten de råd och, såvitt möjligt, den behandling som patientens tillståndfordrar. I behandlingen ingår val och utnyttjande av läkemedel. Läkaren väljerläkemedel och dosering efter patientens tihstånd. Närdet gäller att få rätt läkemedel i lagom dos och vid behov en lämphgkombination av läkemedel är det en trygghetsfaktor för patienten att stå underbehandling av en och samma läkare. Omeffekt av en ordinerad medicin uteblir eller besvärande biverkningar uppstår ärdet ofta motiverat att byta medicin. En del patienter söker då annan läkare ochfår annan medicin, ofta utan att nämna något om tidigare medicinering. Ävenom det förekommer att personer söker flera läkare för att komma över störremängder läkemedel finns det enligt bedömning inget stöd förmisstanken att det här skulle röra sig om något utbrett läkemedelsmissbruk.Läkare och tandläkare är väl medvetna om detta problem och försöker på olikasätt att klarlägga om patienten redan står Omåtgärder mot misshushållning med läkemedel under lämplig behandling. Fördosering av ett läkemedel kan läkaren hämta information ur bl. a.läkemedelsindustrins publikation och läkemedelsbok.Jag kan i detta sammanhang också nämna att nu håller på attutarbeta en "allmänhetens sjukvårdsbok". I denna bok skall kunnaföras in betydelsefulla medicinska data, t. ex. uppgifter om ahergiskasjukdomar som patienten lider av och uppgifter om förskrivna läkemedel. Attanvända denna sjukvårdsbok skall vara frivilligt, men jag tror för min del attde flesta av oss skulle anse det värdefullt att ha en sådan samlad informationtillgänglig vid kontakter med sjukvården. Detta gäller inte minst de äldre, somofta har flera sjukdomar som behandlas med olika mediciner. Isamband med införandet av ett gemensamt högkostnadsskydd kan det vara lämpligtatt intensifierar sin information till läkare med syfte attmana till återhållsamhet med förskrivning av stora mängder läkemedel. Jag villerinra om att också har möjlighet att t. ex. stickprovsviskontrollera läkarnas förskrivningsvanor. Denav åberopade kartläggningen av oförbrukade läkemedel i hemmen iUppsala län består egentligen av två förundersökningar som avser att belysadels förekomsten av oförbrukade läkemedel i hemmen, dels i vilken utsträckningsådana läkemedel har lämnats fillbaka fill apoteken för förstöring. Medanledning av bl. a. denna kartläggning planerar enhgt vad jaghar inhämtat att i samråd med och riksförsäkringsverketstarta ett projekt som syftar till att begränsa mängden läkemedel som inte kommertill användning. Ienlighet med avtalet mellan staten och om Apoteksbolagetsverksamhet ankommer det också på bolaget att verka för utveckling av en godinformation på läkemedelsområdet och för forflöpande produktion av statistik överläkemedelsförbrukningens art och omfattning. För dessa frågor finns inrättad ensärskild nämnd. för informafion och statistik ().Nämnden har vid sammanträde beslutat att inbjuda forskareatt med ekonomiskt stöd av Apoteksbolaget studera sambandet mellanläkemedelsförskrivning och verklig konsumtion av läkemedel. Underår 1980 har en överenskommelse träffats om att inrätta ettläkemedelsinformationsråd bestående av företrädare för staten,. Målet förrådets verksamhet är att i samhället öka kunskapen om läkemedel och därigenomskapa förutsättningar för en bättre användning av läkemedel. Rådet skallöverväga och ta ställning i övergripande frågor, såsom formulering av målen förläkemedelsinformationen till allmänheten och olika berörda yrkesgrupper,definiering av ansvarsområden för olika informafionsgivare, utformning avefiska regler för läkemedelsinformationen, utvärdering av effekten av olika informationsmedeloch utformning av rekommendationer för valet av sådana medel. Jag ser för tillkomsten av detta råd som ett viktigt steg i strävandena att förbättraläkemedelsinformationen och verka för en riktig användning av läkemedel. Avvad jag har anfört framgår att åtskilligt har gjorts föratt få fill stånd en rafionell läkemedelsanvändning och att ytterligareåtgärder planeras. Jag kan försäkra och att jag följerdessa frågor uppmärksamt och att jag även i fortsättningen kommer att föreslåregeringen sådana åtgärder som kan behövas inom detta viktiga område av hälso-och sjukvården. Anf.23 HANS (): Låt mig först notera att vi nu för en sjukvårdsdebatt, må vara enbegränsad sådan, i hägnet av pågående läkarstämma. Det kan kanske ha sittintresse. Innanjag går in i sakfrågan vill jag göra ett annat konstaterande. Under senare tidhar jag ställt några frågor till vår nuvarande sjukvårdsminister, och jag kansäga att jag allfid får vänliga och fill formen mycket välvilliga svar. Mentill innehållet och i sak - jag tvingas säga det - är de ganska ointressanta.Samtidigt som jag tackar sjukvårdsministern för att hon svarat på mininterpellation nr 36 nödgas jag tyvärr konstatera att nämnda omdöme också måstegälla dagens svar. Jagskall citera vad statsrådet avslutar interpellationssvaret med för att klargöravad jag menar: "Jag kan försäkra och att jagföljer dessa frågor uppmärksamt och att jag även i fortsättningen kommer attföreslå regeringen sådana åtgärder som kan behövas inom detta viktiga område avhälso- och sjukvården." Deftaär ju mycket vänligt och trivsamt uttryckt. Självfallet skall vi vara vänHgaockså i politiken - det mår vi väl av - men jag tycker nog att det är betydligtvärdefullare om de svar som lämnas av statsråd i sådana här viktiga frågorverkligen påtagligt stryker under och visar att det som sägs om vilja tillåtgärder också har täckning i verkligheten. Det tycker jag inte är förhållandeti detta fah. Imin interpellation av har jag hänvisat till en utredning somgenomförts i län på uppdrag av . Utredningen har bl.a. sökt kartlägga mängden receptbelagda läkemedel som inte förbrukas. Detgäller då sådana läkemedel som förskrivits för bruk i hemmen. Initiativtagarefill och ledare för detta projekt har varit länsläkaren är sakkunniga personer, och man har därför anledning att fästa storvikt vid vad de har sagt i sitt betänkande, även om undersökningen, som jagsagt i min interpellation, är begränsad till sin omfattning. Utredarnauppskattar att läkemedel till ett beräknat värde av en halv miljard kronorslängs bort i . Man säger vidare att en sjättedel av allt detsom köps ut på recept aldrig kommer till användning, att de människor som harfått dessa läkemedel utskrivna förmodligen aldrig ens öppnar förpackningen. Dessasiffror ger verkligen anledning tih funderingar från litet ohka utgångspunkter.Jag har i min interpellation hävdat att det mot bakgrund avutredningsresultatet måste sägas vara fråga om en uppenbar misshushållning Omåtgärder mot misshushållning med läkemedel Omåtgärder mot misshushållning med läkemedel med dyrbara resurser ochatt betydande belopp bör kunna sparas. Inte minst gäller det pengar som tas urstatskassan. Om det här har sjukvårdsministern inte sagt ett enda ord i sittsvar. Vikänner alla - och det förmodar jag att sjukvårdsministern i hög grad gör - desamhällsekonomiska problem som svävar över oss i allt vad vi företar oss iolika sammanhang i pohtiken. Nog är det märkligt att man på ett sådant områdesom det nu gäller tydligen över huvud taget inte har funnit anledning attberöra kostnaderna för statsmakterna. Är det verkhgen inte intressant? Detförvånar mig, i synnerhet när det ändå är fråga om en moderatsjukvårdsminister. Från moderat håll får vi , nästan stundligen, hörahur nödvändigt det är att spara på olika offentliga utgifter. Jag kan inte deladen uppfattningen i alla lägen, men jag har den bestämda meningen att det idetta fall verkligen finns skäl att titta på frågan. Men sjukvårdsministernlåter inte ens antyda att det skulle vara befogat. Dethar ganska sagts att det finns 300 onödiga läkemedel i vårt land. Jagkan tänka mig att ett antal av dem är sådana som skrivs ut på recept, och detgör i så fall hela denna fråga ännu mera besvärande. Men det finns inte antyttheller något om den sidan av saken i svaret. Där rekapituleras bara åtgärdersom har vidtagits och som i sig nog kan sägas vara riktiga men som ingalundaangriper de problem jag tagit upp. Enannan sida av saken, som berörs i utredningen och som också jag pekat på i mininterpellation, är det bristande förtroende för läkarnas ordinationer som manmåste utläsa ur undersökningsresultatet. När människor i så stor utsträckning,efter läkarbesök och efter att ha fått läkemedel förskrivet, inte ens en gångöppnar förpackningarna måste man väl undra vad det beror på. Vad är anledningentill att människor i så stor utsträckning inte finner anledning att följaläkarnas ordination? Vore inte det problemet värt ett närmare studium? Detta ärmin andra konkreta fråga till sjukvårdsministern. Den första gälldebesparingsmöjligheterna och den andra frågan, som ställdes i interpellafionenmen som inte har berörts i svaret, är alltså om det inte är allvarligt att manpå detta område kan spåra ett bristande förtroende. betframgår också av utredningen att allmänheten i mindre grad syns kasta deläkemedel som inte är receptbelagda och som väl således oftast köps utanläkares ordination. Det är också ett ganska anmärkningsvärt förhållande, somskall läggas till den här problemafiken. Ger inte det anledning fillfunderingar? Istället för att konkret beröra de problem och frågeställningar som jag medanledning av utredningens resultat tagit upp i min interpellafion och upprepathär väljer sjukvårdsministern att tala i allmänna ordalag och hänvisa tilldiverse, får jag kalla det formalia, bland dem allmänna läkarinstruktionen av år1963. Den är väl i och för sig viktig och värd att hålla i minnet, men nogskall sjukvårdsministern vara klar över att innehållet i läkarinstruktionen avår 1963 inte är obekant, i varje fall inte för utredarna. Och framför allttacklar inte läkarinstruktionen de problem som är aktuella i den härutredningen - inte alls. Utredningenhar kallats en förundersökning om oförbrukade läkemedel i hemmen, och denöverlämnades fill i mitten av . harutredarna uppvaktat sjukvårdsministern med förfrågan om hur ni tänkt attbehandla deras synpunkter och förslag. De har inte fått något som helst besked.Därför har jag avslutat min interpellafion med den mycket konkreta frågan; "Vilkaåtgärder planeras från socialdepartementefs sida med anledning av resultaten iundersökningen Oförbrukade läkemedel i hemmen?" Pådet har sjukvårdsministern svarat följande, som jag skall be att få citeraeftersom det är värt att upprepas i protokollet: "Med anledning av bl. a.denna kartläggning planerar enligt vad jag har inhämtat att isamråd med och starta ett projekt somsyftar fill att begränsa mängden läkemedel som inte kommer till användning. "Det var ju på sitt sätt ett svar. Jag skulle vilja säga att det i sin totalauppgivenhet underförstått ger ett klart besked; departementet ochsjukvårdsministern tänker inte göra någonting med anledning av utredningen -inte någonting. Detär märkligt, tycker jag, mot bakgrund av vad jag sagt och vad som framgår avutredningen. Jag vill citera en slutsats som görs i utredningen på s. 17:"Det är angeläget att de orsaker, som kan hgga bakom denna stora andelicke använda läkemedel närmare klargöres, dels genom en ytterligare bearbetningav det material, som denna delrapport är hämtad ur och dels genom ytterhgarestudier av ohka faktorer som konsumfionsbehov -behandlingsorsak, socialafaktorer, sjukvårdens förskrivningsrufiner, behandlingsresultat och läkemedlensverkan och biverkan." Mendetta har tydligen inte sjukvårdsministern nappat på på något sätt. Jag får välnu vända mig till budget- eller ekonomiministern - jag vet inte vem - och höraefter om någon av dem skulle kunna ha intresse av att åtminstone se påbesparingsmöjligheterna, som bl. a. framgår av den åberopade utredningen. Denmoderata sjukvårdsministern tycks inte ha något sådant intresse. Jagvill upplysa sjukvårdsministern om - ifall det inte är bekant - att vi här iriksdagen arbetar konkret och energiskt med att hitta besparingar istatens utgifter, även om det gäller mycket små belopp. Men här är det tydligeninte intressant att ifrån ansvarigt statsrådshåll i regeringen ens titta påmöjhgheterna. Jag noterar det med ett stort utropstecken. Noghade jag hoppats på - jag måste säga det - att den moderata sjukvårdsministernskulle ha några avsikter och ambifioner i fråga om att ta tag i och sökaåtgärda dessa problem. Men så tycks inte vara fallet - jag konstaterade detförut, och jag upprepar det. I stället hänvisas fill att socialstyrelsenplanerar att tillsammans med och startaett projekt som syftar till att begränsa mängden läkemedel som inte kommer fillanvändning. Jojo, det är verkligen "progressivt" så det förslår, isynnerhet när man vet att det f. n. görs kraftiga insatser för att bantasocialstyrelsen. Jag har sett uppgifter om att flera hundra tjänster där skallbantas bort . Omåtgärder mot misshushållning med läkemedel Omåtgärder mot misshushållning med läkemedel uppfattningom lämpligheten av det, men jag kan dra den slutsatsen att det knappast kan ökasocialstyrelsens kapacitet och därmed möjligheter att ta sig an de härfrågorna. har ju, sedan vi fick en borgerlig regering här i landet,antalet tjänster på departementen ökat så mycket mer. Jag vet inte hur detförhåller sig just på , men jag misstänker att det också därhar skett en ökning. Omnågonting verkligen skall göras åt det här problemet ligger ansvaret härför,som jag ser det, primärt hos sjukvårdsministern och . Detär väl där de personella resurserna möjligen kan finnas. Jag är, mot bakgrundav vad jag sagt om bantningen av , tveksam när det gäller desskapacitet att göra något åt det här problemet - jag tvivlar inte på viljan. Sedaninterpellationen väcktes för en månad sedan har mycket hänt påläkemedelsfronten. Det har kommit uppgifter av olika slag. Jag skall bara nämnaen sak som ger de av mig aktualiserade problemen en särskild relief. I ennyligen utgiven bok redovisas en hel del remarkabla uppgifter. kan man läsa en ganska stor rubrik som lyder"Läkare anklagas i ny bok. Får 15 milj. i svarta pengar avmedicinföretag." Jag skall inte på något sätt stanna för det som liggerbakom den rubriken. De uppgifter som kan dölja sig bakom den är ju nästanomöjliga att få bekräftade och har naturligt nog också dementerats av berördaorganisationer och läkare. Däremot skall jag beröra en annan fråga som hartagits upp i den nämnda boken och som jag tycker att man inte kan blunda för isamband med diskussionen om den stora mängd läkemedel som skrivs ut utan attkomma till användning. Jagskall be att få citera en bit av arfikel i år.Låt mig först säga att den bok som omnämns i artikeln och som jag skall återgevissa uppgifter ur är skriven av en journalist som heter . Han harkahat boken . "Hanhar funnit att var sjätte storakfieägare i de två börsnoteradeläkemedelskoncerner som finns, och (med bl a och ),är läkare eher nära anhöriga till läkare. Med storaktieägare menas då personsom äger mer än 2 000 akfier. 35läkare har, personligen eller genom sin familj, direkt ägarintresse genom merän 500 aktier i eller Forfia. En jämförelse med annanindustri visar: 12,5proc av alla som äger minst 1 000 aktier i de börsnoterade svenskaläkemedelsföretagen är läkare eller nära anhörig till läkare. Motsvarandesiffra i företaget , som inte sysslar med läkemedel, är bara 4,5proc. Läkarnaär alltså starkt representerade som ägarintressenter i läkemedelsindustrin." Detsägs vidare i tidningsartikeln: "Men inte bara de enskilda läkarna. Ävenderas egna organisationer har köpt in sig med rejäla summor hos ochForfia." Jagdrar inga direkta slutsatser av de förhållanden som här redovisats, men jag kaninte helt befria mig från att de måste fillmätas visst intresse i sammanhanget.Därför vill jag ställa en tredje konkret fråga fill sjukvårdsministern; Oroardessa uppgifter sjukvårdsministern på något sätt? Kande.ssa uppgifter möjligen bidra till att ni än en gång funderar över om intesocialdepartementet bör ta itu med problemet? Därmed skulle jusjukvårdsministern kunna ta ett rejält ansvar för de här frågorna. 24 (): Jag ber förstatt få tacka statsrådet för svaret. Det innehåller ju en del positivaförslag till åtgärder som förhoppningsvis bör kunna stävja en del avdet missbruk som jag påtalat i min interpellation. Detläkemedelsinformationsråd som inrättats och vars verksamhet statsrådetbeskriver, har säkerligen en stor uppgift, särskilt då det gäller informationenut fill den enskilde individen. Det är väl bekant att vi svenskar använder mermedikamenter än som i många fall är nödvändigt, och enligt tidningsartiklarunder finns det ju hundratals ohka läkemedel som vi inte behöver.En ökad medvetenhet om bl. a. olika medels biverkningar är verkhgen av storbetydelse. Statsrådetanser vidare att det vore lämpligt att , i samband med införandeav högkostnadsskydd, utökade sin information till läkare med maning om återhållsamhetmed förskrivning av stora mängder läkemedel. Varför har man infe tidigareutökat denna informafion? Inte kan väl en sådan åtgärd vara beroende av om vihar högkostnadsskydd eller ej. har ju även möjhghet attstickprovsvis kontrollera läkarnas förskrivningsvanor. Och jag undrar: Hurofta använder man sig av denna möjlighet? Vilka krav har man på journalföring,där varje förskrivning införs? Attdet är så gott som omöjligt för läkare att få klarhet i huruvida en patienttidigare hos en eller flera läkare fått läkemedel förskrivet anser jag heltklart. Iinterpellationssvaret står även atf inte bedömer missbraketsom utbrett. Utbrett eller ej - det är svårt att säga var den gränsen går. Mennog måtte det väl räcka med ett konstaterande aU missbruk förekommer. a.intas ju alla de tabletter, som man på olika sätt lyckats få förskrivna hosskilda läkare, oftast helt ohämmat, vilket innebär en fara för patienten.Vidare används de av många i berusningssyfte tillsammans med sprit - enbilligare berusning alltså än enbart med sprit. Även svart handel med tabletterförekommer. Således har vi ett missbruk som är nedbrytande både fysiskt ochpsykiskt och som dessutom ofta leder till självmord. Nogär väl detta tillräckligt för att man med största allvar skall söka bearbetaproblemen? IFinland har man redan ett kontrollsystem som försvårar missbraket, och nogmåste väl även vi i kunna finna ett användbart system, exempelvis någonform av registrering. Ja, här finns verkligenmycket att vinna på varje åtgärd, både ekonomiskt Omåtgärder mot misshushållning med läkemedel Omåtgärder mot misshushållning med läkemedel och humanitärt, ochstatsrådets slutord om att hon uppmärksamt följer dessa frågor och kommer attföreslå regeringen de åtgärder som kan behövas inom detta område skulle jaggärna vilja uppfatta som uttryck för en insikt om att någonfing måste göras ochäven som ett löfte om ett kraftigt agerande framöver. Det är ju faktiskt inte så att vi har försummat den utredning somgjordes i . Det har, sedan den utredningen gjordes, hänt en hel del.Läkemedelsinformationsrådet har kommit tih - det började sin verksamhet den 1juli . Rådet har de uppgifter som jag redovisat i mitt svar. Det ärsjälvklart att det dröjer någon tid innan man märker effekten av en sådan härverksamhet, men jag är övertygad om att den kommer att visa sig. för Information och Statistik, , i oktober i årbeslutat att inbjuda forskare att studera läkemedelsförskrivning och verkligkonsumtion av läkemedel. Forskarna får alltså av ekonomiskt stöd. Dettahar också skett sedan den här utredningen kom. Dessutomtycker jag att det i och för sig inte är särskilt konstigt att socialstyrelsengör vissa utredningar som eventuellt skulle ha kunnat ligga på departementet.Departementet och arbetar ju inte skilda från varandra, utan vikommunicerar med varandra. Det är somskall göra detta, och den har icke drabbats av någon nedskärning vidomorganisationen av . Den har också nödvändig kompetens. Socialdepartementettillhör ingalunda de departement som har ökat sin personal . Tvärtomhar antalet anställda minskat , och vi har absolut ingenöverkapacitet utan uppskattar verkligen att vi kan använda försådana här utredningar. HansAlsén tog också upp en annan fråga som jag tycker är väsentlig i det härsammanhanget, nämligen varför människor beter sig som de gör när det gällerläkemedel. Jag har noga tagit del av länsläkarrapporten och har också vid ettflertal tillfällen kontaktat personer, verksamma med forskning på det härområdet inom sjukvården. Det framgår ganska klart av rapporten att en personkan gå till en läkare och få medicin utskriven, sedan köpa ut medicinen, meninte öppna förpackningen. går han tillbaka till sammaläkare och får precis samma medicin utskriven, köper den men öppnar fortfarandeinte förpackningen. Sedan händer det att han byter läkare, och då inträffarsamma sak igen. Han får sin medicin, som han köper ut, men inte använder. Manundrar naturligtvis vad ett sådant irrationellt beteende beror på. Somligasäger att det beror på att läkarbesöken och medicinen kostar så litet, men jagtror inte att det är skälet, utan att det här i stället är ett uttryck förnågon sorts misstroende, eller någon brist, i den svenska sjukvården. Denmedicin som rekommenderas av veckotidningar eller av bekanta köper man nämligenut, och den använder man dessutom. Jagtror att det finns moment som vi har förbisett när vi har organiserat densvenska sjukvården från rationella och vetenskapliga utgångspunkter.Behandlingen skall ju vara grundad på vetenskap och beprövad erfarenhet, somdet heter i läkarinstruktionen, och det kan hända att det uttrycket har tolkatsalltför snävt efter naturvetenskapliga principer. Jag sätter ett frågeteckenför det. Har vi glömt bort, eller nonchalerat andra delar av vården, det som nukahas omvårdnad och som kanske är svårare att definiera? Mendet räcker inte med att patienten rent sakligt vet att läkaren försöker nå detbästa möjhga behandlingsresultatet. Patienten måste också kunna hysa tillittill sin läkare på det känslomässiga planet. Jag tror att vi har stor nytta avden omvårdnadsforskning som växer fram, och jag förutser att man inom detområdet skall kunna bidra med viktiga fakta som har basal betydelse, särskiltinom det område som rör kontakter mellan patient, läkare och sjukvårdspersonali övrigt. Det hänger också samman med den här frågan om läkemedelsförbrukning.