prot · G409145 · 1980-12-31 00:00:00 — Han kom bl. a. framtill attGränges tillstånd att bygga i sju områden i var ettexempel i större skala. Så nog är det alldeles klart vilka intressen dåvarandestatsrådet ville slå vakt om. AnL 38 PERUNCKEL (m); Sä föll då ihop som argument i denna debatt! Om jag rättförstår förutvarande statsrådet , har jag en känsla av att han inteuppfattar begreppet frihetskämpe som det skällsord som Nyquistmed sitt tonfall försökte göra det till. Om jag i denna kammare blev beskylldför att vara en frihetskämpe, skulle jag ta det som en större ära. Jag tror att många inom den borgerliga majoriteten iriksdagen anser att det är riktigt att fler enskilda människor har fått enstörre möjlighet att göra sin stämma hörd i besvårsärenden än vad de hade underden socialdemokratiska regeringens tid. Vi tycker, , att det ärriktigt att människor inte bara formellt skall ha möjlighet att besvära sigutan att de också skall ha en reell chans att få sina besvär prövade i sakligordning. Det är detta som har gett utslag i en ökad tilltro till enskildamänniskors och kommuners bedömningar, såväl i enskilda ärenden som iplanfrågor. Vi bestrider inte att det har skett en förändring - att denenskilde i större utsträckning än har fått rätten pä sin sida. Men vitycker att detta är bra. Det ligger dessutom inom ramen för de riktlinjer somolika lagstiftningskomplex anger. har fått möjlighet att bygga fritidshus,säger med djup harm. Det är nästan så att man ser hur GrängesMarks alla direktörer flyttar in i fritidshusen. Men bygger intehus för sitt eget höga nöjes skull, utan därför att människor skall få enmöjlighet att komma i direkt kontakt med naturen och njuta av det som ettfritidsboende faktiskt kan erbjuda. Detta leder mig, herr talman, än en gång tillbaka till denslutsats jag kom till i mitt huvudanförande; Vad först och främstkritiserar är att den borgerliga trepartiregeringen hade förståelse förmänniskors önskemål om ett eget fritidshus. tycker inte attmänniskor skall få sina önskemål om enskilt fritidshusboende tillgodosedda isamma utsträckning som trepartiregeringen-ville. Vi tycker att det är bra attmänniskor får en chans till fritidshusboende. Det är inte bara det rörligafriluftslivet som skall ha sin andel av våra marktillgångar. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. AnL 39 TALMANNEN: Sedan de under avsnittetHandläggningen av vissa planfrågor anmälda talarna nu haft ordet övergårkammaren till att debattera Telub-ärendet. AnL 40OLLE (): granskning av den s.k. Telub-affären sträcker sig flera är tillbaka i tiden. Den omfattar alla detre borgerliga regeringarna och . Arbetetmed granskningen har varit mer omfattande än något annat ärende under senareår. Dokumentationen i betänkandet är också utförlig. Den borgerliga utskottsmajoriteten har inte funnit någotatt anmärka emot. Vi socialdemokrater är desto mera kritiska. I vår reservationhar vi utförligt redovisat våra ståndpunkter och de fakta som enligt vår meningmotiverar att riktar anmärkningar mot statsråden och , för deras handläggning av frågan i den första av de tre borgerligaregeringarna, samt mot handelsminister i den så sentsom kapsejsade trepartiregeringen. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Det finns ingen anledning att ta upp kammarens tid med atti detalj diskutera hela händelseförloppet i den här långa historien. Den finnsbra redovisad i den del av KU;s betänkande som vi är överens om. Den som villtränga djupare i materialet har också tillgång till de stenografiska uppteckningarsom gjorts i samband med utskottets utfrågningar. Jag skall därför direkt klargöra att vår kritik mothandläggningen gäller fyra saker. Vi anser till att börja med att regeringenoch de olika statsråden, trots att de bevisligen måste ha haft klart för sigvilket slags utbildning Telub åtagit sig att meddela till de libyskamilitärerna, konsekvent missade möjligheterna att ingripa medan tid fanns utanatt det innebar risker för skadestånd och andra förvecklingar. Det ärförst , - sedan avtalet med undertecknats ochutbildningen redan börjat - som regeringen är beredd att om inte helt stoppa sådock begränsa Telub-affären. Våra andra invändningar gäller regeringens bristande viljaatt verkligen ta ansvar för sina beslut eller-som i det här fallet-sin brist påbeslut. Den här bristande viljan att ta ansvar yttrar sig på olika sätt. Delslämnar enskilda statsråd informafion, bl. a. i , som inte stämmeröverens med vad som vid tillfället är känt i kanslihuset, dels förfaller mantill ren advokatyr i sina strävanden att framställa utbildningen som rent civiltrots att den betalas av den libyska försvarsmakten och gäller ungdomar somefter hemkomsten skall fortsätta en karriär inom det libyska luftförsvaret,dels skyller statsråden slutligen ifrån sig på sina medarbetare i kanslihusetgenom att hävda att de inte blivit tillräckligt väl informerade av dehandläggande tjänstemännen. Jag skall något ytterligare motiverakritikenpunkt för punkt. Men det bör sägas redan nu att den bristande vilja hos deansvariga att öppet och ärligt redovisa fakta, att stå för sina beslut ochåtgärder och ta ansvaret för sin polifik som kommit fram underkonstitutionsutskottets granskning av de tre tidigare borgerliga regeringarnainger allvarliga betänkligheter, med tanke på allmänhetens förtroende förpolitiken och för det representativa demokratiska systemet. Det är väl känt ochoomtvistat att utrikespolitiken inte alltid kan bedrivas med den öppenhet sommåste karakterisera politiken i allmänhet. Men de försök att dölja de verkligaförhållandena som avslöjats i detta sammanhang gäller inte sådana frågor. Härhar det varit fråga om försök från olika statsråds sida att slippa ta det politiskaansvaret för en händelseutveckling som orsakats av oskicklighet och nonchalans.Och det har vi ingen anledning att acceptera eller känna förståelse för. Låt mig så något ta upp frågan, om regeringen hademöjlighet att ingripa och stoppa affären mellan det statliga företaget i ,med stark anknytning till vårt försvar, och den libyska staten. Regeringen fick genom statsrådet kännedom om denplanerade affären . Då tog Telubs dåvarande verkställandedirektör upp saken med . Där upprättades enpromemoria som sedan diskuterades bland de ledande tjänstemännen. Dessa ansågatt saken var så politiskt känslig att den borde dras förutrikesministern, trots att UD formellt inte var tvingat att agera. Det var en sådan fråga som tjänstemännen ansåg attstatsrådet borde ha kännedom om, eftersom det fanns risk för en rekyl. Det varen "stinker", pä UD-språket. Saken drogs också för . Manhade då klart för sig att det gällde utbildning av militärer och att det gälldeutbildning i elektronik, radarteknik och robotteknik. Utbildningen syftade tillbefattningar inom luftförsvaret. diskuterade frågan med försvarsminister och därefter med delar av regeringen vid en s. k. lunchberedning.Något försök att stoppa det hela gjordes inte. satte sinstatssekreterare på att av sekretesskäl kolla en del viktiga saker med BenktDahlberg, men statssekreteraren fick inte något uppdrag att meddelaTelub-chefen att utbildningen inte borde offereras. Anledningen till att Telub-ledningen tog kontakt med UD pådetta stadium var att man ville ha klartecken från regeringen för att drivasaken vidare. Både och styrelseordföranden harförklarat att de var beredda att avstå från affären om regeringen avrått. Men,som sagt, inget hände. uppfattade detta som grönt ljus och fortsatteförhandlingarna. I sin diskussion av frågan har utskottets borgerligamajoritet fallit tillbaka på en längre utläggning om vad som skulle ha krävtsav regeringen för att den på ett konstitutionellt riktigt sätt skulle kunnatvinga ett motsträvigt Telub att avstå från affären. Och i den delen är viöverens så till vida att inte heller vi socialdemokrater menar att regeringenskall bryta mot grundlagen för att få sina önskemål beaktade. Men i det här sammanhanget är denna frågeställning heltakademisk. Telub-ledningen var beredd att avstå från ytterligare förhandlingareller affärer med , om regeringen i sin helhet gett ett sådant råd. Mantog ju t. o. m. kontakt med UD redan inledningsvis för att ge de politisktansvariga just denna möjlighet att reagera så fort som möjligt. Nästa gång regeringen fick en chans att stoppa det helavar . Då sökte förgäves den nye handelsministern iregeringen , , för att bl. a. lämna en redogörelse för dentilltänkta affären. Men och var, trots att folkpartietdeltagit i den förra regeringen, inte informerade om hur allvarligt det helavar, sä de hade inte tid med förrän . Da blev det igengäld, efter ett gräl mellan och , ett ordentligtmöte med statsministern i spetsen och med, förutom handelsministern, utrikes-,industri- och samordningsministrarna närvarande. Det hela ledde emellertid barafill att industriministern gjorde ett halvhjärtat försök att informera sig.Några dagar efter samtalet mellan industriministern och styrelseordföranden iTelub undertecknades avtalet med försvarsmakt. Då visste också sedanett drygt årtillbaka att utbildningsavtalet innehöll, som dethette, vissa militära applikationer, dvs. Sedan hade tåget gått. Att därefter bryta avtalet elleromförhandla det kan leda till skadestånd eller andra förvecklingar. Men det ärvad regeringen Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. ärberedd att göra nu sedan det hela har kommit till allmänhetens kännedom. Det står klart för alla att det varit enklareom man stoppat det hela innan förhandlingarna med kommit i gång påallvar. Vi vet genom och att företagets ledningvar beredd att avstå från hela affären om regeringen sagt ifrån inledningsvis.Telub-direktören var t. o. m. så öppen för detta att man tog kontakt med UDtrots att man inte hade någon skyldighet att göra detta. Men varken utrikesministerneller något annat statsråd reagerade. Och är det naturligt attTelub-ledningen uppfattade det hela som invändningsfritt. Men här, fru talman, var de för snabba. De kände inte tillhur regeringsarbetet gick till i de borgerliga trepartiregeringarna. De vissteinte om att regeringen - alla samordningskanslier till trots - led av handlingsförlamningoch administrativ förvirring, att informationer av stor utrikespolitiskbetydelse kunde lämnas till utrikesminister utan att hon reageradeeller informerade regeringen i övrigt. Det fanns alltså, det står utom allt tvivel, godamöjligheter för regeringen att stoppa Telubs affär med försvarsmakt omman velat eller haft kraft nog att engagera sig i frågan. Men både i regeringenFälldin I och folkpartistiska minoritetsregering missade man chansen. Jag är inte förvånad, egentligen. Mot bakgrundav vad som är känt om regeringens arbete alltsedan kompromissernas koalition -för att låna en känd beskrivning av den första trepartiregeringen - bildades ärdet kanske inte så konstigt att viktiga frågor kunde dyka upp och försvinna idepartementen utan att något ansvarigt statsråd reagerade. Det måste ha tagitmycket kraft från statsråden att ständigt bevaka sina frågor gentemot andradepartement, att gräla om energipolitik, sparplaner och annat. Vi har ju idessa yttersta dagar fått inblickar i arbetet som visar att ansvariga statsrådpå allvar övervägt om det var möjligt att i hemlighet reservera sig mot sinaegna beslut. Ett samregerande som trots två försök inte kan klara ens de numeraalltför korta mandatperioderna i måste fresta på. Det kan man trotsallt förstå, även om det inte mildrar kritiken i sak. Vad som däremot är definitivt oförlåtligt är regeringensbristande kurage att stå för sina egna åtgärder. Det måste, efter vad som ärkänt, anses stå helt klart att det i kanslihuset fanns en fullt tillräckliginformation om utbildningens karaktär och innehåll redan från första början.Den promemoria som upprättades inom UD efter Telub-chefens första kontaktliksom brevet från ambassadören i visar klart att det gällde enutbildning av rekryter i försvarsmakt och att utbildningen gälldesådana ämnen som robotteknik, elektronik och radarteknik. Man hade också klartför sig att det gällde utbildning som skulle vara av nytta för personal inomlibyska luftförsvaret. Denna information borde ha varit fullt tillräcklig för ettpolitiskt ställningstagande till projektet, ett ställningstagande som skulle hakunnat ske långt innan det hela gick till förhandlingar med . Om dettainte hade gått, hade man, om man bara besvärat sig med att fråga efter det,under våren 1978kunnat få kompletterande informationer som visade att det också var fråga om vissdirekt militär utbildning. Det har gått som en röd tråd i försvaret fränstatsrådens sida att de uppfattat att det gällde ren civil utbildning. Det varockså vad handelsminister sade i så sent somi som svar på en fråga av i . Men den här försvarslinjen kan inte accepteras som annatän ren advokatyr. Det har visserligen hänt mycket i kanslihuset under senare årsom fått också andra än oss i oppositionen att höja på ögonbrynen. Men sånaiva, så aningslösa, så okunniga får inte regeringsmedlemmarna vara att detror att försvarsmakt för dyra pengar skickar rekryter till föratt de skall studera robotteknik utan att denna utbildning är av militärtvärde. Det är naturligtvis självklart att om sändermilitär personal till för utbildning, så är syftet inte annat än attgöra den berörda personalen skickligare i sin militära funktion. Vadutbildningen kallas kan ju inte ha någon betydelse. Det finns väl ingen-inteheller , , ellerkonstitutionsutskottets majoritet -som på allvar kan tro att till storakostnader skulle sända militär personal för direkt militär stridsutbildning,för att de skulle springa omkring i småländska skogar för att skjuta. Det måsteha stått klart för alla som satte sig in i frågan att det den här gången gälldemilitärteknisk utbildning. Försöken från de berörda statsråden attspringa ifrån ansvaret genom att vilja göra gällande att de inte hade klart försig vad saken gällde hör tilldet verkligt olustiga i den här frågan. Vad de dågör är att skylla ifrån sig på andra. Detta drabbar de tjänstemän som arbetar ikanslihuset - och som alltså inte skulle ha vidareförmedlat information som debevisligen var i besittning av. Det drabbar också Telubs ledning, som ändå förekontraktets upprättande gav en riktig bild av sakläget. Vi har kanske i vårt arbete inte lyckats med att till kartlägga och ge en helt säker bild av vad alla enskilda statsråd kände till,uppfattade eller begrep av den information som vi fick vid olika tillfällen.Men det är egentligen ointressant det också. Det är statsrådens skyldighet attorganisera sitt arbete och sitt samarbete med personalen i departementen så,att de också i realiteten kan ta det ansvar för arbetet som de statsrättsligtoch parlamentariskt är skyldiga att ta. med socialdemokratisk regering vardet fullt möjligt för regeringens ledamöter att ta det ansvaret. Det finnsingen anledning tro att de på den fiden dugliga och lojala ämbetsmännen ikanslihuset så fullständigt skulle ha ändrat arbetssätt att det inte ärrimligt att kräva att regeringen och de enskilda statsråden tar det fullaansvaret för sitt fögderi. Om man vill, fru talman, skulle man kunna ta regeringensförsvar, att den trodde att det rörde sig om relativt harmlös civil utbildning,på allvar. Då vore det egentligen statsministern som skulle prickas avriksdagen för att han hållit sig med så aningslösa medhjälpare i regeringen. Omman ä andra sidan betraktar det hela som en räddningsplanka - och det har vi från Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. rn. socialdemokratiskthåll ansett vara den enda rimliga förklaringen - då blir det hela principielltallvarligare. Jag har i en fidningsartikel sett Telub-affären beskrivensom ett svenskt Watergate. Jag tror att vi skall akta oss för att ta tillalltför stora ord i den politiska debatten. Jag vill därför inte ställa upp pådenna liknelse. Men jag tvingas ändå att konstatera den likheten mellan denamerikanska skandalen och vår egen inhemska affär att regeringarna i bådafallen försökte att undanhålla parlamentet och allmänheten viktig informationsom kunde bli besvärande för regeringen. Regeringens handläggning av Telub-frågan kankritiseras från olika utgångspunkter. Vi har i vår reservation till betänkandetkoncentrerat oss på regeringens oförmåga att handla , trots att man hadetillgång till en information som i efterhand föranlett åtgärder för attbegränsa utbildningen. Men vi har också - och det är det allvarligaste i dettasammanhang - kritiserat regeringens försök att komma ifrån ansvaret,regeringens försök att inbilla svenska folket att det rörde sig om ett annatslags utbildning, regeringens försök att hävda att Telub-ledningen ochtjänstemännen i kanslihuset misslett dem. För politikens anseende, för förtroendet för politikerna,för den parlamentariska demokratins legitimitet bland medborgarna är detnödvändigt att med kraft säger ifrån när interiörer av detta slagfrån uppdagas. Det gäller att klart och entydigt deklareraatt regeringen måste vara beredd att stå för sina åtgärder - eller för sinbrist på åtgärder. Alla försök från en parlamentarisk regering att med olikaslags krumbukter komma ifrån ansvaret är förkastliga och oacceptabla. kan göra denna markering genom att ställasig bakom den socialdemokratiska reservationen nr 4 i konstitutionsutskottetsgranskningsbetänkande och därmed rikta anmärkningar mot de statsråd som haftdet största ansvaret för regeringens åtgärder i detta fall, dvs.utrikesministern och försvarsministern i den första Fälldinregeringen och samt handelsministern i de två FälldinregeringarnaStaffan . Jag yrkarbifall till reservation nr 4. Under detta anförande övertog förste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. AnL 41JÖRN (vpk): Granskningen av statsrådens ämbetsutövning,dechargen, är en svår uppgift. Den är kanske en riksdagsledamots svårasteuppdrag. Denna granskning är en konstitutionell, en rättsliggranskning. Den skall inte gå in på det politiska sakinnehållet i och depolitiska värderingarna bakom regeringens politik, Dechargedebatten är ingenallmän remissdebatt, där man diskuterar vad som är lämpligt eller olämpligt,vad som är klokt eller dumt. De frågorman skall ställa är av annat slag. Har statsråden handlat i enlighetmed grundlagen, i enlighet med beslut eller lagsystemet i övrigt ochmed god förvaltningspraxis? Har regeringens handlande stått i överensstämmelsemed grundläggande politiska principer, t, ex. alliansfrihet,självständighet och säkerhet? Det är de frågor man skall söka besvara, och det är härsvårigheterna börjar. För man kommer ju till denna kammare invald sompartipolitiker, och så krävs det vid dechargegranskningen att man skall blinågonting helt annat. Man skall bli domare. har ingen särskildförfattningsdomstol, utan den funktionen skall fyllas av själv -grundlagsstiftaren. Men om man nu har inträtt i som partipolitiker,med krigarens lovliga avsikt att komma åt politiska meningsmotståndare ochfrämja de egna idéerna - hur skall man då egentligen klara av att vara en ärligoch rättvis domare? Jag skall inte gå in på den filosofiska sidan av detproblemet utan nöjer mig med den praktiska. Det finns bara ett praktiskt svarpå den frågan. Man måste bemöda sig. Man får försöka bortse från personligasympatier och antipatier. Jag kan tycka oerhört illa om ett visst statsrådspolitiska åskådning. Men jag måste ändå vara beredd att ge honom en rättvisrättegång. Jag kan ha en politisk fördel att vinna genom att rikta anmärkningmot ett statsråd. Men jag får inte låta fördelen leda mig i den rättsligabedömningen. Från vpk:s sida vill vi gärna efterlysa litetmer strävan efter oväld och rättvisa. Partsintresset lyser igenom alltför mycket både imajoritetens skrivning om Telub-affären och i den socialdemokratiskareservationen. På några punkter lyser det igenom på ett ganska pinsamt sätt.Majoritetssidan försöker att helt frita statsråden från ansvaret genom atthänvisa till underordnade tjänstemän eller utomståendes informationer. Men detär knappast hållbart. Reservanterna å sin sida vill pricka centerpartistiska ochmoderata statsråd, men undviker detta beträffande folkpartistatsräden. Avsiktenhärmed är att underlätta för en folkpartistisk överlöpare att rösta förreservationen, så att den skall vinna. Man säger alltså: Om jag tiger om dittpartis eventuella fel och bara fäller de andra, får jag då köpa din röst? Mankan fråga sig hur det är möjligt att få en rättvis rättegång med en sådaninställning. Hur är det möjligt att handla som en rättvis domare ifall manreducerar saken till en akt av opportunism? Vad är då Telub-affären egentligen, sett urkonstitutionell synpunkt, och var har de eventuella felen begåtts? Ja, affären är sannerligen inte något svenskt Watergate.Den är en långt mer begränsad fråga, som emellertid i en särskild kampanj imassmedia blåsts upp till orimliga proportioner. Den är också en fråga genomvilken - som man i och för sig kunde vänta sig - maktpolitiska intressen sökerinverka på svensk politik. Det finns alla skäl för oss att inte gå sådanaintressen till mötes genom att delta i något alltför onyanserat skall. Tvärtombör det frän början slås fast att handelspolitik inte skall styras avpåtryckningar från någon ambassad, vilken ambassad det än må vara. Och om felhar begåtts vid Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. handläggningenav en fråga skall vi reda ut dem självständigt. Det måste nog konstateras att en del av dem - inte alla -som uppträder med stort moraliskt patos i Telub-affären inte i allo ärtrovärdiga. Samma personer som gör mest affär av utbildningen avlibyer i häri andra sammanhang utan att blinka godtagit export av vapentill , som är invecklat i folkmordskrig på , tillFrankrike, medan det landet ingripit i flera afrikanska staters inreförhållanden, till , medan konflikten i pågått. Sammapersoner kommer med all säkerhet också att godta den export av artilleripjäsertill som det nu förhandlas om från sida. Vi i vpk tror inte riktigt på det falska patos som blåsesupp i denna fråga. En del av de mest framträdande kritikerna av Telub-affärenger typiska exempel på vad man kan kalla termostatsamveten - dvs. samveten somfungerar när det är politiskt lämpligt, men som stänger av sig själva med enförbluffande automatik inför sådana fel som gynnar den part man självsympatiserar med. Mot bakgrund av det sagda yrkas att utskottetsanmälan såvitt avser prövningen av Telub-affären läggs till handlingarna medföljande uttalande; Dechargegranskningen är en konstitutionellt-rättsliggranskning av statsrådens ämbetsutövning. Denna dess speciella karaktär ärklart erkänd i nu rådande grundlagssyn. Härav följer att granskningen inte skall ha formen av enallmän politisk kritik. Sakinnehållet i regeringens åtgärder och de politiskavärderingarna bakom dessa är inte i sådan allmän form föremål för granskning.Av betydelse är endast hur ämbetsutövningen förhållit sig till grundlagen,beslut av , lagstiftningen i allmänhet och normal förvaltningspraxis.Av betydelse är givetvis också ämbetsutövningens förenlighet med vissa andragrundläggande politiska principer, t. ex, alliansfriheten. Från nu nämnda utgångspunkter innehåller den s. k.Telub-affären två skilda problem. Det första gäller regeringens handlande i fråga omutbildningen av libysk personal. Bestämmelser, vilka skulle förhindra att lämnarsädana utbildningstjänster till , finns inte. Man kan därför knappastanmärka mot att regeringen underlåtit att förhindra avtalet som sådant. Inte heller kan man principiellt invända mot att svenskaintressenter sluter sådana avtal med länder i tredje världen. Dessa länder harofta en förståelig strävan att vända sig till andra alliansfria länder för attköpa sig tjänster av olika slag. I den mån detta bottnar i önskan att blioberoende av stormaktsbistånd, är en svensk medverkan i och för sig heltförenlig med alliansfrihetens princip.