prot · G40965 · 1980-12-31 00:00:00 — Det har varit litet gny i pressen för atf man infe fåttbesked om pengar, som jag nämnde, till aktionsgruppens förfogande. Vi har förutfått en del pengar till , men om besvärliga problemfortsätter bör vi väl, herr industriminister, också kunna ha möjligheter attkomma tillbaka och diskutera möjligheten att få mera pengar. Jag har läst i pressen att man från industridepartementetskulle kunna betala vissa konsultinsatser för att ta fram arbetsmöjligheter.Jag vill bara fråga: Är detta riktigt? Jag vet också att departementet har sagt atf vi skullekunna fa kontakt med trygghetsrådet. Det,har framgått av pressen. kommun förhandlar med för atf fäöverta de tomma fabrikslokalerna. Det är stora fabriksytor som kan bli lediga,och där finns också kontorslokaler, som tillsammans kan ge möjligheter tillannan sysselsättning. Om förhandlingarna går i lås skulle vilja användaden miljon kronor, som fick från det anslag på somriksdagen beviljade . Kan då använda den miljonen filliordningställande av industrilokaler för annan verksamhet i de lokaler som redanfinns? Det skulle ju vara fel att icke utnyttja sådana lokaler som redan finns.Om jag har blivit rätt informerad har AMS också tillstyrkt detta. arbetar också för att få en skyddad verkstad förett femtiotal personer. Jag vill fråga: Kan industriministern möjligen stödjadet förslaget? Det varmänga frågor, men jag hoppas jag skall kunna få svar på dem. Först och främst vill jag bekräfta attöverläggningar pågår mellan länsförvaltningen i . Jag är överens med landshövdingen om att vi i detsammanhanget bör prioritera insatserna för , men diskussionerna sompågår har naturligtvis omfattat insatser i hela länet. Vi försöker klargöra vad länsmyndigheterna själva kan göragenom aft disponera fillgängliga anslag och resurser och vad departementet börbidra Om sekretessen inom sjukvården Vi har ju god erfarenhet av den typen av samarbetemed de värmländska länsmyndigheterna. Vi gav i slutet av fjolåret ett specielltanslag om 12 milj. kr. till för industriutveckling och för byggande avindustrilokaler samt för rådgivningsverksamhet. Det är en betydande aktivitetsom utvecklas redan med dessa insatser. Vi är nu som sagt beredda atf fortsätta detta arbete. Vidiskuterar alltså hur man skall fillgodose de önskemål som framförts om ettspeciellt värmländskt investmentbolag. Jag hoppas man skall kunna hittalösningar, förhoppningsvis tillsammans med det enskilda näringslivet. Vi funderar också på hur man skall på bästa sätt disponeralänsstyrelsens resurser. Som svar på flera av de frågor ställdekan jag säga att vi är beredda aft diskutera vilka förstärkningar avlänsstyrelsens medelsresurser som är möjliga. Sedan håller vi på med olika konkreta förefagsprojekf. Detgäller inte direkt denna region, men jag vill påpeka att lösningen avÅmotforsproble-met är betingad av den akfivitet som industridepartementet harutvecklat. Vi har också akuta förefagsproblem i , som vi nu är i färdmed atf lösa. 42 (): Jag är tacksam för de ytterligare synpunktersom industriministern har framfört. Han svarade däremot inte på min fråga omden här miljonen, men det var kanske underförstått att man skulle få användaden. Jag fick infe heller svar pä frågan om skulle kunna fä denskyddade verkstaden. har arbetat hårt för att få dit exempelvisMarabou. Det skulle ha givit en hel del sysselsättning. kommun harockså varit i kontakt med Monark och haft resonemang om aft få dit en deltillverkning. Vi lyssnade på en debatt om - man vill inte ha iNärke. Däremot har sagt att man gärna vill ta emot . Det bevisaratf man i Stofors verkligen anstränger sig för atf lösa problemen. Jag hoppas aft industriministern stöder eventuella förslagsom kan komma upp. Om de inte går att genomföra kan det tänkas att det finnsandra förslag. Industriministern nämnde speciellt vad som har gjorts iÅmotfors. Det är väldigt bra att pappersbruket och Rasco i nu syneskunna lösa sina problem. Det var ett bra initiafiv från industriministern ochindustridepartementet, för vilket jag tackar. Jag hoppas atf sädana initiativkan komma frän departementet även när det gäller . 10§ Svar på fråga 1980/81:208 om sekretessen inom sjukvården har ställt följande frågortill justifieministern: aft vidta åtgärder för att närmare klarlägga de regler som gäller för sekretess inom sjukvården? Om dessa klarlägganden inte skulle leda till atf dekrav som ställs kan uppfyllas, är då statsrådet beredd att föreslå riksdagenändring i sekretesslagen? I den inledande förklaringen till frågorna hävdar att den nya sekretesslagen har lett till stora problem inomsjukvården. Det kan enligt hans mening infe vara rikfigt att anhöriga och polisskall förvägras rätt att få veta om exempelvis en person efter en olycka liggerintagen pä sjukhus. Det kan inte heller vara meningen, hävdar han, attsekretesslagen skall tolkas sä aft sjukhusen skall kunna bli ett gömställe förpersoner som har gjort sig skyldiga till brott. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag somskall svara på frågorna. Den nya sekretesslagen är resultatet av ett ovanligt långtoch grundligt lagstiftningsarbete. Lagen innehåller 130 paragrafer och berör deflesta myndigheterna i vårt land. Det är därför naturligt aft lagensikraftträdande väcker uppmärksamhet. 1 frågan uppmärksammas enenda punkt i det omfattande lagverket, nämligen sjukvårdssekretessen, närmarebestämt anhörigas och polisens möjligheter att få uppgifter från sjukhusen. Sjukvårdssekretessen innebär atf uppgifter om en patientpå ett sjukhus är hemliga, om det inte sfär klart att uppgifterna kan lämnas ututan att patienten eller någon honom närstående lider men. Det kan inte varatill men för en person som har råkat ut för en olycka eller som har försvunnitfrän hemmet att hans anhöriga får veta atf han finns pä eft sjukhus. Detsammagäller i allmänhet, om samma upplysning lämnas till polisen. Det är naturligtvis en känsligare fråga, om polisen skallfä upplysningar t. ex. om en misstänkt person som frivilligt har sökt värd påett sjukhus. Har polisen fri tillgång fill sådan information, kan ju människordra sig för att söka sjukhusvärd. Jag vill emellertid betona aft den nyasekretessregleringen inte innebär någon ändring i bestämmelserna omförundersökning i brottmål. Samma regler som tidigare gäller alltså förpolisens rätt att på ett sjukhus t. ex. förhöra en patient eller att söka efteren misstänkt som skall gripas. Den nya sekretesslagen tycks i inledningsskedet ha vållatvissa problem vid tillämpningen på en del sjukhus. Jag tror dock att det efteren tid kommer att utbildas en förnuftig praxis så att problemen försvinner. Dethar redan i ganska stor omfattning lämnats information om den nya lagen, ochdet kan naturligtvis visa sig atf ytterligare information behövs. Enligt vadjag har inhämtat är man inom i färd med aft arbeta ut allmännaråd om lagens tillämpning. Trots vad jag har sagt nu kan det infe uteslutas att detblir nödvändigt aft komplettera regleringen pä någon punkt mot bakgrund av deerfarenheter som man får av fillämpningen. Om sekretessen inom sjukvården Om sekretessen inom sjukvården 44 (): Jag ber att få tacka statsrådet för svaret. Det är bra att nu är i färd med atfutarbeta allmänna råd för sekretesslagens tillämpning inom sjukvärden. Det är också utmärkt att statsrådet, enligt svaret, intehar läst sig i frågan utan är beredd att ändra i sekretessreglerna, omnuvarande problem kvarstår. Jag tolkar i alla fall svaret på det viset. Det bästa med den nya sekretesslagen när det gällersjukvården är aft den skärper skyddet för patientens integritet vid hanteringenav sjukjournaler och uppgifter om patientens personliga och socialaförhållanden. Vad som däremot har ställt till en hel del problem och också harföranlett min fråga är den osäkerhet som den nya lagen har skapat försjukhuspersonalen när det gäller utlämnandet av uppgifter om huruvida en personligger på sjukhus eller ej. Som lagtexten har tolkats tvingas sjukhuspersonalen nu ivarje enskilt fall till en individuell bedömning av om man över huvud tagetskall tala om huruvida patienten i fråga finns på sjukhuset eller ej. Finns detanledning anta aft patienten skulle lida men av utlämnandet av sådan uppgift,skall personalen hålla inne med uppgiften. Det spelar uppenbarligen ingen rollom det i detta sammanhang är fråga om stort eller litet men. En mängd svårafrågor och avvägningsproblem uppstår därmed för sjukhuspersonalen. Som exempelkan anföras följande; Skall en person som infe är släkting ha rätt aft få vetaom en person är pä sjukhuset eller ej? Måste jag på något sätt kontrolleraidentiteten hos den person som ringer och utger sig för att vara anhörig? Vargär gränsen för polisens rätt atf få reda på om en person finns på sjukhuset?Hur kan jag, även om personen som ringer troligen är anhörig, veta att jag infegenom atf lämna ut namnet i sekretesslagens mening tillfogar patienten skada? Mot bakgrund av alla dessa oklarheter, och många fler, somuppenbarligen ligger inbyggda i sekretesslagen och med hänsyn till detstraffansvar som också finns där, är det kanske inte sä underligt omsjukhuspersonalen tar det säkra för det osäkra och i många fall vägrar attlämna ut namnuppgiften. Detta orsakar i värsta fall ängslan och oro i onödanhos anhöriga och kanske också ett stort pådrag hos polisen. Det ärviktigt att statsrådet och inom ramen för deförfattningsmässiga möjligheterna nu gör vad man kan för att skapaschablonmässiga regler för utlämnandet av så i grunden banala uppgifter somnamnet på patienter. Framför allt bör statsrådet verka för att vi får behålladen öppna och odramatiska atfityd när det gäller patienters namn som vi hadeföre intorkandet av den nya sekretesslagen. Jag vill avsluta med att fråga: beredd att verka i den andan? Jag är glad att har ställtdenna fråga, då det har givit mig möjligheter att klara ut en hel del missförståndsom har förekommit i debatten. Bakgrunden till att man införde de nyasekretessreglerna var delvis atf de gamla var minst sagt oklara. Jag tror atfdet är värdefullt atf vi nu har fått en debatt och att vi kan få till stånd envettig tillämpning av lagen. Det finns ingenting i den nya regleringen somhindrar användandet av sunt förnuft. Vi hoppas aft det skall kunna användasockså i dessa sammanhang. De anvisningar som nu håller på attarbeta fram kommer troligen att vara till nytta. Det kan inte hjälpas atfsjukhuspersonalen får en hel del svårigheter. Men det beror i stor utsträckningpä aft problemen är så här svåra. Det är lika självklart atf man skall geuppgifter fill anhöriga när det gäller olyckor som att vissa personer somligger på sjukhus har behov av att få sin integritet bevarad och att uppgifterom dem inte lämnas ut. Jagtror som sagt att de här anvisningarna kommer atf vara till nytta. Jag lovaratt vi med uppmärksamhet skall följa frågan i framfiden. Anf.46 (): Statsrådet sade att de gamla sekretessreglerna var otillfredsställandeoch att det därför var nödvändigt med en ändring. Jag kan dock konstatera aftnär det gäller frågan om uppgivande av namn på pafient tycks det inte haförekommit några större klagomål, utan det verkar ha fungerat bra. Det är detsom har ställt till problemen . Däremotär vi helt överens i frågan om hanteringen av sjukhusjournaler och inträngandepersonliga uppgifter om personer som ligger på sjukhus -där var den gamlasekretesslagen otillfredsställande. Det viktiga är att man har rättat till det. Det vore också väldigt bra om man fick möjligheteratf pä eft förnuftigt sätt lösa den stora mängdfrågan inom sjukvärden, nämligenfrågan om de grundläggande namnuppgifterna för alla patienter som passerar inoch ut genom sjukhuset. Klarar man infe att få fram rimliga schablonregler pådet här området tror jag att man ställer anhöriga, sjukhuspersonal och mångaandra inför en mycket besvärlig situation. När det gäller de gamla reglerna förhöll det sig sä - det kanske infeär bekant ens för alla inom sjukvårdssektorn - att de var både komplicerade ochmotsägelsefulla. De gamla reglerna skilde mellan tre olika fall. För det förstavar det regeln om tystnadsplikt för uppgifter som t. ex. en läkare eller ensjuksköterska fått i förtroende. För det andra fanns en regel som förbjödsjukvårdspersonal atf obehörigen uppenbara vad den i övrigt hade fått veta omnågons hälsotillstånd eller personliga förhållanden. I båda dessa fall kundesekretessen emellerfid brytas av en föreskrift om uppgifts-skyldighet i lageller annan författning. Enligtden tredje regeln i den gamla sekretesslagen föreskrevs sekretess för uppgifteri allmänna handlingar, främst sjukjournaler. Sädana handlingar kunde emellertidenligt lagen lämnas ut om, med hänsyn till det ändamål för vilket utlämnandetåstundas och omständigheterna i övrigt, trygghet kan anses vara för handen ochdet ej kommer att missbrukas till skada för eller 6Riksdagens protokoll 1980/81:62-66 Om sekretessen inom sjukvården förklenande av den, vilkens personliga förhållanden ihandlingen avses, eller för hans nära anhöriga. Det var alltså en ganska krånglig reglering, och det fannsverkligen skäl att nu se över den. 48 (): Vi skall kanske inte diskutera den gamlasekretesslagen mera. har vi en ny lag, och låt oss gemensamt se till att denkommer att fungera bra. Det finns problem när det gäller tillämpningen - kanskeför lång fid framöver om det inte vidtas åtgärder. Jag vill peka på detta genomatt citera några sjukhuschefer, som har uttalat sig i frågan. En säger: "Det kan inte vara en lags mening aftbekanta och blomsterbud stoppas vid sjukhusgrinden." En annan säger; "Vi lämnar inte ut en enda uppgift.Om patienten inte gett sitt medgivande går det inte att få det minsta beskedhos oss längre." En tredje säger: "Lagtexten ger utrymme för vissatolkningar, men i princip lägger den munkavle på sjukvården." En fjärde säger; "Som den är skriven finns det inteen chans aft följa den." En femtesäger: "Vi försöker tolka lagen så frikostigt som möjligt." En sjätte säger: "Jag har fakfiskt inte brytt mig omden nya sekretesslagen. Den kan troligen tillämpas olika." Det är alltså överläkare och professorer som uttalar sig.Hur i Herrans namn skall vanliga sjukhusanställda kunna sortera i den härdjungeln? Jag tror alltså att vi inte skall bagatellisera problemenpå det här området utan i stället ta itu med dem. De citat som vi hörde bekräftar engammal erfarenhet, nämligen att man inte kan informera nog mycket. Flertalet avcitaten visar ju att de som fällt yttrandena inte har satt sig in i vad sakengäller. Vi skall emellertid fortsätta att informera. Jag tror aftLennart och jag är helt överens om atf det behövs fortsattinformafion och fortsatt arbete för att vi skall nå en rimlig avvägning ochlämpliga regler på det här området. 50 (); Statsrådet säger att det är vanligt meden viss förvirring i början när man inför nya lagar. Jag har suttit med iriksdagen och varit med om både förebud om och eftermälen till enmängd olika lagar, men jag har mött den här typen av citat medanledning av en lag- sä mycket kan ändå konstateras i det här fallet. 11 § Svar påinterpellation 1980/81:68 om åtgärder för att förhindra bebyggelse inomHanstaområdet i har frågat mig om jag är beredd atf ta inifiativ tillöverläggningar med kommunerna, , och andra berördaorgan i syfte att finna möjligheter att bevara Hanstaområdet obebyggt förframtiden. Enligtbyggnadslagen är det kommunen som skall vara den aktiva parten iplaneringsprocessen. Endast under speciella förhållanden kan regeringenförelägga en kommun aft planlägga ett område. Jaghar inhämtat att några slutliga kommunala ställningstaganden i form av antagnadetaljplaneförslag e. d. inte finns beträffande Hansfa. Av det översiktligaplaneringsunderlag som är aktuellt framgår inte heller annat än atf manännu utreder hur Hansfa skall disponeras i framfiden. I det förslag till nyregionplan som överlämnats till regeringen har området betecknats som utredningsomräde. Regeringenskall självfallet inte föregripa de kommunala ställningstagandena idetaljplaneärenden eller blanda sig i det kommunala planarbetet. Ensärskild möjlighet att få ett områdes bevarande säkerställt är atf förklara detsom naturreservat. När fattade beslut om det nuvarandenaturreservatet på Järvafälfet, uttalade styrelsen atf den avsåg atf följa denpågående utredningen rörande Hanstaområdet och aft därefter överväga sambandetmellan detta område och det befintliga naturreservatet. Efter det attinterpellationen framställdes har en anhållan om aft Hanstaområdet skallinförlivas med detta naturreservat ingivits till . Den fråga somPär far upp kommer därigenom aft bli föremål för statligaöverväganden. Omåtgärder för att förhindra bebyggelse inom Hanstaområdet i 52 (): Jag ber att få tacka statsrådet för svaret på mininterpellation. får jag väl konstatera att det inte rätade utsärskilt mänga frågetecken. Järvafälfetär eft unikt område ur många synpunkter. Genom att det har varit ett militärtövningsområde under lång fid har det varit skyddat från exploatering av olikaslag, trots att det ligger i hjärtat av ett storstadsområde. Det gör att härhar kunnat bevaras alldeles speciella och unika naturmiljöer. Det gör också aftområdet har kunnat bli en ovärderlig tillgäng för det rörliga friluftslivet ochför hela norra delen av . Detär mycket ovanligt atf en storstad har en sådan "lunga" så centraltplacerad inom sitt område. Hanstaområdet är alltså en tillgång som vi haranledning aft ta vara på. Därför har planer på atf exploatera Järvaområdetallfid mötts av mycket kraffiga protester från en bred folkopinion i de berördadelarna av , från dem som företräder miljöintressen av olikaslag och från företrädare för vetenskapliga intressen. De gamla, mycket långtgående,planer som en gång fanns på att bebygga Omåtgärder för att förhindra bebyggelse inom Hanstaområdet i Järvafälfet stoppades jusom ett resultat av sådana här kraftfulla protester och av politiskt arbete.Det innebar aft avstod från atf bygga sin del av Järvafälfet och atten del av Järvafälfet blev naturreservat, medan, som vi vet, fick bebyggavissa delar. När det här beslutet om inrättande av nafurvårdsreservat fattadesuttalade att detta fick ses som ett steg på vägen attskydda Järvafälfet från exploatering. Som statsrådet sade i sitt svarframhöll också att den skulle följa frågan. Det lämnades alltsåen dörr öppen för atf också ytterligare områden skulle kunna skyddas frånbebyggelse. Mennu är det tydligt att man är ute efter aft exploatera nästa bit av Järvafälfet.Man kan i och för sig begripa att exploateringstrycket är mycket stort, att detkliar i fingrarna atf få ta i anspråk det här välbelägna området och bebyggadet. Det finns emellertid mycket starka skäl att hälla fillbaka de härintressena. Även om Hanstaområdet infe är en del av naturreservatet, innehållerockså det unika naturmiljöer med sällsynta växter, fåglar och andra djur.Dessutom är också Hansfa en del av ett oersättligt rekreationsområde för norraStockholmsregionen. Man bör vidare komma ihåg atf en exploatering av Hansfa intebara innebär atf defta fina område blir försfört med tanke pä miljön ochnaturskyddet samt det rörliga friluftslivet. Det innebär också eft hot motnaturreservatet. Det ökade befolkningstrycket kommer med all sannolikhet aftleda till en hårdare förslitning av den del av Järvafälfet som vi har skyddatgenom naturreservat. Detta gör alltså att de miljömässiga konsekvenserna av enexploatering blir långtgående. Detär självklart aft huvudansvaret måste vila pä kommunerna, och jag tyckerfaktiskt att det finns anledning aft rikta en skarp krifik mot de kommuner sompå det här sättet har försummat att ta vara på de egna kommunmedborgarnas behovav området från rekreationssynpunkt. Mendet faktum atf man i kommunerna tycks vara pä väg att åsidosätta de här intressenaminskar ju inte regeringens ansvar. Jag vill påstå atf det finns anledning förregeringen atf engagera sig i Hansfaområdets framfida öde. Regeringen bör göradet därför att det här berör mänga människor, inte bara människorna iStockholms kommun som pä grund av sitt planmonopol beträffande Hansfa nu harbeslutanderätten, utan också invånarna i många andra kommuner som inte pånormal demokratisk väg kan påverka Hansfas vidare öden, då frågan handläggs avkommunen. Hanstaområdet innehåller också så unika naturmiljöer att jag villbeteckna dem som riksintressanta. Dettasynsätt är bakgrunden till min interpellation. sade statsrådet än så länge bara utreder Hansfas framtid. Detta är kanske ett formellt settriktigt påstående. Jag kan infe verifiera den saken, men att säga somstatsrådet gjorde låter kanske litet aningslöst. Såvitt jag förstår ärdet uppenbart atf kommuns avsikt med atf köpa Hansfa från Sollentunainte var att man ville ha någonfing atf utreda. Avsikten var naturligtvis ville ha någonfing att bebygga. Vi kan alltså räkna med, att sitter man medarmarna i kors på andra häll, kommer Hansfa atf bebyggas. Såvitt jag har migbekant efter kontakter med finns det relativt väl utarbetadeplaner på hur den bebyggelsen skall utformas -inte i detalj men beträffande storleksordning m. m. I interpellafionen föreslog jag att regeringen skulle tapå sig ett ansvar, i första hand genom att ta upp överläggningar med de berördakommunerna och , för atf se vilka möjligheter det finns för attskydda Hansfa från bebyggelse och exploatering. Jag valde atf peka på en sådan lösning därför att manförst och främst skulle kunna pröva en så smidig och billig lösning som möjligtur statsverkets synpunkt. Vi vet att det finns en lång kö med områden somskulle behöva bli förklarade som naturreservat och atf det finns begränsaderesurser för det ändamålet. Därför borde man inte ta till naturreservatsmodellensom den första tänkbara lösningen. Man kan mycket väl tänka sig att skyddaHansfa utan atf göra det till ett naturreservat. Därför vill jag än en gång fråga - eftersom jag inte ficknågot klart svar -om infe ändå är beredd att ta ett initiafiv tillatt fa upp en diskussion med och eventuellt kommunsamt med för att se vilka olika lösningar det kanfinnas för atf skydda Hansta för bebyggelse. Det finns en rad institut som kananvändas för att skydda eft område som anses värdefullt ur miljösynpunkt frånbebyggelse. Inrättande av naturreservat är bara en möjlighet. Om man inte kommer fram den vägen blir självfallet fråganom att utvidga naturreservatet pä Järvafälfet högaktuell. Jag noterar medtillfredsställelse att det har lämnats in en ansökan om detta tilllänsstyrelsen och att den frågan alltså kommer upp till prövning. Jag förutsätter att - om man inte kommit fram pä någotannat, billigare och enklare sätt - regeringen är beredd att positivt prövatanken på att göra Hansta till naturreservat. Om åtgärder för att förhindra bebyggelse inomHanstaområdet i Av mitt svar framgår att jag tycker aft detär fel att föregripa den process som pågår när det gäller bl. a.Hanstaområdet, genom att regeringen eller statsmakterna uttalar en uppfattningom huruvida man skall bygga eller inte. Beträffande det aktuella området harman där inte ens själv fått ett fillräckligt beslutsunderlag för atf taställning fill hur man skall hantera området. Att då statsmakterna skulle gripain och tala om hur det borde vara är felaktigt. Jag kan också säga att det infe bara är Hansfa som ärkontroversiellt. Det finns mängder med olika projekt över landet som är underutredning och som diskuteras i pressen och i olika politiska församlingar.Skulle vi ta som regel att statsmakterna skulle sätta i gäng olika utredningarför aft säga ja eller nej fill dessa projekt innan man ens har fått behandladem i resp. kommunfullmäktige blir det fel. Våra spelregler kommer att knäckasom vi har den ambitionen. Detta - jag vill understryka det - är inte någotställningstagande till huruvida just det här området skall exploateras ellerinte. I byggnadslagen anges tre möjligheter för att behandlasådana här ärenden. Om man kommer med ett planförslag kan vi för det förstavägra fastställelse, om vi tycker att det har brister av den typ som PärGranstedt Om åtgärder för att förhindra bebyggelse inomHanstaområdet i