prot · G40987 · 1980-12-31 00:00:00 — antog enproposition med förslag till minskad detaljreglering och ökad kommunalsjälvstyrelse och därmed också minskad byråkrati i den kommunala verksamheten.Det var ett mycket vikfigt steg. Den särskilda stat-kommungruppen, där statssekreteraren ikommundepartementet är ordförande, har fill uppgift atf föreslå begränsningarav statlig normgivning och tillsynsverksamhet som medför ökade kostnader förkommuner och landsting. Till gruppen framförs också synpunkter och förslagrörande kostnadsdrivande och detaljreglerande föreskrifter som man vill ha förändrade.De här förslagen tas in från kommuner och landsting och även från enskilda. Kommunerna har således lämnat sitt bidrag i dettaavseende, och en preliminär rapport har gått till stat-kommungruppen.Gruppens arbete kommer således i fortsättningen aft fill betydande del bygga påkommunernas egna redovisningar. Det är en gemensam uppgift för kommunerna ochstatsmakterna inkl. att se fill att man tar fill vara de härmöjligheterna och håller fillbaka de centrala verkens och fackmyndigheternasspeciella sektorsintressen, som kan åstadkomma en utveckling med ökadekostnader för kommunerna. Vi måste gå den andra vägen och dra nerdetaljstyrningen. Regeringen kommer atf träffa generaldirektörernai ett fyrtiotal ämbetsverk för att diskutera just dessa frågor. a. somen följd av statsmakternas omfattande transfereringar till den kommunala sektorn harkommunerna en god finansiell ställning. Det stora flertalet kommuner harunder senare år stärkt sin soliditet med några procentenheter för vart och ettav åren. Def har skett ända , . De måste nu befraktassom väl konsoliderade och därvid rustade att möta också svårare tider. Jagvill gärna erkänna - och det vet alla - att situationen skiftar från kommuntill kommun, från landsfing till landsfing. Vissa starkt expanderande kommunerhar exempelvis tvingats till stora investeringar. Ålderssammansättningen ärockså av stor betydelse i def avseendet. Vidare varierar självfallet ävenambitionsnivån ute i kommunerna. Regeringenssparåtgärder gentemot kommunerna skall ses mot bakgrund av atf kommunernas ochlandstingens totala utgifter beräknas uppgå till ca 175 miljarder kronor.Sparåtgärderna motsvarar således endast av kommunernas och landstingenshela utgiftssumma. Defta kan exempelvis jämföras med den betydelse som enbalanserad lönerörelse har för kommunerna. Låtmig också säga några ord om de kyrkliga församlingarnas ekonomi. Häruppvisas av förklarliga skäl en om möjligt ännu mer varierad bild än när detgäller kommuner och landsting. Generellt kan hävdas atf församlingarnaslikviditet är sämre än kommunernas. Bland de 2 569 församlingarna finns åtskilligamed en mycket ringa folkmängd. Den ekonomiska omslutningen är således mycketbegränsad. Det finns många exempel på församlingar där utgifterna stannar vid40 . Där är varje tusenlapp intecknad för speciella ändamål. Jagär medveten om församlingarnas speciella svårigheter. Regeringen har för avsiktatt i de fortsatta kommunalekonomiska övervägandena fa särskild hänsyn till dekyrkliga församlingarnas ekonomiska situafion. Denkommunala ekonomins betydelse för den samhällsekonomiska balansen har kommit ifokus . Det ger upphov fill en viktig framfida debatt. Detfinns enligt min mening betydelsefulla kopplingar också mellan denkommunalekonomiska debatten och strävandena aft förstärka demokratin på lokalnivå. Jag vill i detta sammanhang peka på betydelsen av atf vi i det kommunalaarbetet ,far fill vara de enskilda människornas vilja till engagemang ochansvar. 45 (vpk) replik: siffror har den svagheten aft de på intet sätt relateras tillkommunernas ökade utgifter, bl. a. utgifter som en följd av regeringens politikmed ökad arbetslöshet, ökad utslagning och därav följande tryck på denkommunala sektorn. förtiger också de olika försämringar av bidragentill kommunerna som har förekommit och som har aviserats, och han förringar deplaner på nedskärningar i miljardklassen inom den kommunala sektorn som häraviserats. Mitt påstående, att man ute i kommunerna inte känner igen sig i KarlBoos skönmålningar, har bekräftats av anförande häri dag. Jagvill erinra om aft man 1975 från center- och folkparfihäll väcktemotioner i , i vilka man sade att en stark koncentration avreformverksamheten till bl. a. barnomsorg och åldringsvård var nödvändig. Mansade att den sociala tryggheten infe fick äventyras. Tvärtom, sade man, måsteomsorgen om barn och gamla bli bättre. Man pekade i det sammanhanget på attplanen med 100 000 nya daghemsplafser var en vikfig del i dessa strävanden ochatt den måste genomföras. Likaså framhöll man att en motsvarande utbyggnad avlångtidsvården var nödvändig. Mansade vidare - och det tycker jag är väldigt viktigt - atf def är angeläget atfkommuner och landsfing ges förutsättningar atf upprätthålla och helst öka sinverksamhet då aktiviteten i ekonomin i övrigt är låg. Det är denju . Men då riktar man nya attacker mof kommunerna och försöker genomföranedskärningar för dessa. Är det så, , atf ni har ändrat uppfattning,eller är också detta ett uttryck för aft ni i regeringen har fått vika er förGösta inställning? Nej, , min redovisninggav totalbilden av den kommunalekonomiska situationen. Där inräknadesförändringar både beträffande neddragning av statsbidrag och i fråga omtillskott. Den totala procentsatsen när det gäller statliga transfereringartill kommunerna har ökat med , Jag vill gärna säga tillNils Berndfson aft de komniunalekonomiska resonemangen i kommunalekonomiskautredningen, där både och jag deltog, överensstämde med vad somredovisas i regeringens olika åtgärdspaket och i finansplanen. Vi säger klartifrån atf den kommunala verksamheten med nödvändighet måste anpassas tillsamhällsekonomins tillväxt. Självfallet kan inte , och det underströkjag också, vara med om att dra ned verksamheten i kommunerna, utan att de somdå inte kan beredas sysselsättning kommunalt och landstingskommunalt kan fåannat arbete, Def sade jag i mitt anförande, och det vill jag också hävdamycket bestämt i detta inlägg. Om vi nu anpassar volymutvecklingen till vadlångtidsutredningen har bedömt vara möjligt -när det gäller den kommunalasektorn - är det viktigt, och det må vara en utmaning till industrin, atfresurserna tas i anspråk och detta på de platser där resurserna finns. Jagtänker då på arbetskraften, och bakom den är människan. 47 (vpk) replik: Det blev ju inte klarare huruvida synsättet 1975 gäller eller om det ivad avser regeringspolitiken har fått ge vika för en annan syn. KarlBoo åberopar den kommunalekonomiska utredningen, och jag vill erinra om att jagi en reservation till utredningens betänkande bl. a. påtalade den ofrånkomligakonsekvensen av en åtstramning på den kommunala sektorn beträffandesysselsättningen. Det var en fråga som utredningen behandlade alldeles förknapphändigt. har regeringen - jag tror def var i sparproposifionen -själv redovisat att sysselsättningen inom industrin minskademed 100 000 personer som ökningen inom den kommunala sektorn uppgicktill 400 000 personer. Av defta kan man naturligtvis dra olika slutsatser, menen slutsats måste man väl ändå dra: Hade inte den kommunala sektorn expanderat,skulle arbetslöshetssituafionen ha varit mycket allvarligare. Jag tycker atfman bör fa sig en funderare över detta. Eftersom nu fog upp justsysselsättningsfrågorna, vill jag hävda aft regeringen gör sig skyldig fill felsyn när den diskuterar sysselsättningen och den kommunala expansionen.Det är ju inte brist på arbetskraft som kännetecknar industrin , närföretagen avskedar och lägger ned på löpande band. Inom vissa delar av denkommunala verksamheten råder det stor personalbrisf, exempelvis inom sjukvårdoch äldreomsorg. Därtill kommer atf regeringens allmänna åtstramningspolifikleder fill en ökning av trycket på kommunerna. Men det är infe heller så, ,atf exempelvis exportindustrierna och vårdsektorn efterfrågar sammaarbetskraft. Såväl i fråga om utbildning som beträffande lokalisering råderstor skillnad i efterfrågan. Slutligen, det är cyniskt att förutsätta atfmänniskor skall gå utan arbete och utgöra en reserv för industrins eventuellabehov. Jag vill komplettera bilden av regeringensåtgärdspaket med atf framhålla att def rör sig om omfattande åtgärder för attaktivera den industriella sektorn och då icke minst vår exportindustri. Senarei den här debatten kommer industriministern att redogöra för detta. Det är detsom man skall ta som utgångspunkt också när det gäller atf nyttja de resursersom inte kommer att kunna tas i anspråk av den kommunala sektorn. Det var därjag gjorde min utmaning mof den industriella sektorn - man måste ha optimismenoch inriktningen att kunna göra så. Sedan vill jag gärna också kommentera tidigare beträffande matmomsen och det stora material i form av listormed namnunderskrifter och liknande som han bar fram till talarstolen. Det ärett motsägelsefullt resonemang som för när han vill minska destatliga inkomsterna och öka utgifterna - det minskar intebudgetgapet, . Sedan är def bara att erinra om attlivsmedelssubventionerna över statsbudgeten har varit en kompensafion för justmomsen på mat. När man nu i viss utsträckning tvingas fa bort desssasubventioner sker def med beaktande av aft vissa särskilt utsatta grupperkompenseras. När momshöjningen skedde ökades barnbidraget. kommerregeringen att vidta åtgärder och föreslå ett förbättrat barnbidrag för tre-och fyrabarnsfamiljer -för att nämna ett exempel. , herr falman: När nu manar tillupplopp mof den sittande regeringen såsom enda utväg att förändra den polifiskasituationen i det här landet vill jag säga; Jag tycker nog att ha sett från andra länder atf det mönstret inteär något bra mönsteratt applicera på svenskt samhällsliv. Jag hoppas, , att vi ändå ilugn och saklig ton skall kunna diskutera så vikfiga frågor som svensksamhällsekonomi utan atf fa fill de förslag som har fört fram iden här debatten. vice talmannen anmälde attNils anhållit atf till protokollet få antecknat atf han infe ägderäft till ytterligare replik. 49ARNE GADD (s): Det är frist att diskutera ekonomi.Underskottet i statsbudgeten bara skjuter i höjden. Regeringen har inte allslyckats vända utvecklingen fill det bättre. Betalningarna fill utlandet visarpå samma sätt som underskottet i statsbudgeten en utveckling som måste brytasoch brytas snart, annars blir beroende av utländska längivares brutalavillkor. Det är frist att diskutera ekonomi också därför att defverkar som om det inte skulle finnas någon ljusning alls somvi kan överblicka. Det finns skäl till att vi hamnat i den här situationen.Ett skäl - ett mycket viktigt- är aft den internafionella konjunkturen varit såsvag så . Man kan konstatera att den ekonomiska expansion som var eftmedel för atf bryta den ekonomiska stagnationen ekonomiskakriser saknar både teoretikers stöd och stöd i de härskande polifiskagrupperingarna. är det i stället den s. k. monefarismen - som utgårifrån den amerikanska Chicagoskolans ekonomer, vilka ser de ekonomiskarealiteterna ur bankmannaperspektiv - som härskar. Genom en kraftigåtstramning av statens och offentliga organs möjligheter aft agera och fungeraanser man att resurser skulle kunna friläggas för att användas inom detproducerande näringslivet - precis som om det nu skulle finnas ett näringslivsom vore i stånd att fa fill vara sådana frilagda resurser. Den förhoppningenknyts till ett näringsliv som gjort sina mera bestående insatser under1970-falef genom atf göra så väldigt många människor utan jobb. De självläkandekrafterna utgår enligt denna doktrin från att det finns något slags sug frånnäringslivet efter ekonomiska resurser, som f. n. skulle vara bundna i enalldeles för stor offentlig sektor. Vore det sant aft näringslivet saknadelikvida tillgångar och ekonomiska förutsättningar och att en omfördelning av detillgångar som folkhushållef förfogar över skulle vara till fyllest för aft fåi gång en önskad ekonomisk tillväxt, vore en sådan här teori väl värd att prövai praktiken. Men t. o. m. statsrådet tycktes i sitt inlägg tvivla påatt den offentliga sektorns resurser skulle komma att användas rationellt avnäringslivet. Han uttryckte det som så att det var en utmaning för näringslivetatf ta vara på de chanser som ges. Vill man vara välvillig kan man önskaKari lycka till i de förhoppningarna. Jag tror emellertid inte atfförhållandena är sådana atf näringslivet skulle öka sin ekonomiskaakfivitet om den offentliga sektorn höll tillbaka sin. Vi socialdemokraterhävdar att den påstådda konkurrensen mellan den offenfiiga och den producerandesektorn om fillgängliga ekonomiska och personella resurser är en myt. Och detär en myt som systematiskt utnyttjas av def starka moderata samlingspartiet ien svag borgeriig trepartiregering för att definitivt riva ned det som 44 årssocialdemokratiskt styre har byggt upp. I själva verket bygger påståendena att den offentligasektorn har växt alldeles för snabbt och trängt undan de så kallade produkfivainvesteringarna på en felsyn som underbyggs av de skrivningar som denborgerliga regeringen gjorde i besparingspropositionen . Där hävdademan att staten, kommunerna och socialförsäkringssystemet tog i anspråk35 % av de sammantagna resurserna, medan de 1978 fog i anspråk . De hadealltså ökat från en tredjedel till två tredjedelar av bruttonationalprodukten.Detta är visserligen sant, men i dessa siffror ingår då transfereringarna, dvs.de utgifter som den offentliga sektorn har för folkpensioner, barnbidrag, stödtill sjuka och handikappade och till andra ekonomiskt svaga grupper. Dessatransfereringar är fill för atf omfördela de tillgängliga resurserna tillförmån för grupper som annars skulle lida nöd. Dessa transfereringar är ingakostnader för samhället. Det enda samhället gör för atf folkpensionären skallfå sin folkpension är att låta postgirot bokföra vissa statliga resurser, såatt de blir tillgängliga för dem som skall ha folkpension. Och den kostnaden ärverkligen försumbar samhällsekonomiskt sett. Vi socialdemokrater hävdar bestämt atf def inte går atfspara sig ur en ekonomisk kris som den vi nu befinner oss i. Vi måste arbetaoss ur den. Def är det väsentliga i vår inställning till den ekonomiskapolitiken. Det är naturligt att människor som lyssnar till våradebatter som de går till här i blir pessimistiska. Det verkar intefinnas något slut på eländet. Men vad vi polifiker egentligen skulle ägna ossåt vore atf visa på vägar uf ur eländet. Vi socialdemokrater hävdar att denborgerliga regeringen på har visat aft dess ekonomiska strategileder fel - den leder bara fill ytterligare elände. Låt oss se på vad vårafolkpartister och centerpartister har stött när de i regeringen har kapitulerat- för vi kallar det så - för politiskt genomtänkta men tyvärr heltreaktionära politik. Vad gjorde vi egentligen under den urtima ? Jo,vi höjde momsen och en rad punktskatter på tillhopa 6,5 miljarder. Vad gjordevi i samband med den borgerliga sparproposifionen ? Jo, vitog fillbaka offentliga insatser på 5,5 miljarder. Bara detta skulle bli"förbättringar" i budgetsaldot på 12 miljarder. Hur har det dåblivit? Def har inte blivit bättre, herr talman! I stället har motsatsen blivitfallet - budgetunderskottet har ökat. Regeringen blev så perplex övereffekterna av sina drastiska åtgärder atf den inte förmådde arbetafram en fullständig finansplan. Vi vet att det vi arbetar med och diskuterar nuär en ofullbordad produkt. kommer regeringen medytterligare en besparingsproposition. Vad den kommer att innehålla har vi setti ett slags innehållsförteckning. fick ett brev från ekonomiminister mitt under arbetet med det nu aktuella betänkandet. att det ärkonstitutionellt ytterst märkligt atf eff statsråd korresponderar med ettutskott och att det inte är regeringen som formellt står bakom def hela. Mendef blir väl sak atf titta närmare på denna nya tekniksom nu introducerat i svensk parlamentarism. I det här brevet angav hur de ekonomiskaförhållandena ändrats i samband med de specialåfgärder som vidtagitoch som riksbankschefen i olika sammanhang karakteriserat som efttryckförband för att förhindra en förblödning, ett tryckförband som man liksomandra tryckförband måste lätta på om def infe skall bli kallbrand.Sverige har fått det ena borgerliga fryckförbandet efter def andra, och vitycks komma atf få några till. Trots det ökar bara underskotten i statensbudget, och även landets underskott i betalningarna till utlandet ökar. Det ärnog hög tid att börja tvivla på den borgerliga strategin, herr talman! Vihävdar att det nog är kallbrand som är på gång i den samhällsekonomiskakroppen. krävs det andra och litet mer sofistikerade och aktiva ekonomisktpolitiska grepp. För aft vi skall komma till rätta med underskotfen måsteockså staten spara, dvs. statens utgifter användas på eft så väl avvägt sättsom möjligt. Det kan komma att betyda atf fidigare åtaganden mäste upphöra aftgälla och att man använder fillgängliga resurser på ett än effektivare sätt änhittills. I det arbetet är det uppenbart nödvändigt att skilja mellan detekniska delarna av åtgärderna och de politiska. Def polifiska innehållet istatsverksamheten skall bestämmas här i . Sättet att förverkligariksdagsbesluten ansvarar sedan regeringen för. Regeringen har till sittförfogande en stor förvaltningsapparat för att i praktiken genomföra dereformer som statsmakterna önskar få genomförda. Defta gäller såväl i fider avsparsamhet som i tider av expansion. För att kontrollera att statsverksamheten sköts bra harregeringen till sitt förfogande två ämbetsverk, statskontoret ochriksrevisionsverket. Använd de resurserna och använd dem medvetet! Denrekommendationen borde infe behöva ges fill en borgerlig regering i fider avekonomisk snålblåst. Men tyvärr är det nödvändigt. För ett halvår sedanbeställde en översyn av statskontorets organisation. Den översynenfullgjordes , och kommer atf behandla förslaget om någonvecka. Det nya är aft statskontoret nu knyts närmare regeringen även formelltsett än fidigare. Denna anknytning hade gjorts redan föreorganisationsutredningen, och står def i statskontorets instruktion attstatskontoret är regeringens stabsorgan. Se alltså till - den hälsningenskickar jag med statsrådet fill statsrådet - att regeringen användersig av den resurs som den själv påstår vara dess stabsorgan, så att vi får vettigarationaliseringsåfgärder genomförda på ett tekniskt bra sätt! Ge klara ochtydliga direkfiv till statskontoret om vad som bör ses över, och vi kommersäkerligen atf få förslag som är tekniskt väl genomtänkta. Resursen finns, menhitfills har den underutnytfjats. Samma sak gäller . Dess uppgift är attsvara för den så kallade förvaltningsrevisionen. Det innebär atf man skallsvara för aft statsförvaltningenägnar sig åt de uppgifter som statsmakterna önskar att förvaltningen skall ägnasig åt och göra det så ekonomiskt effektivt som möjligt. Man skulle kunna tro aft den regering som bygger på effparlamentariskt underlag som angripit den offentliga sektornför slöseri och oekonomisk hantering av utgifterna aktivt och konstruktivtskulle använda sig av och statskontoret för atteffektivisera statsförvaltningen. Men så är inte fallet - tvärtom. Under denborgerliga tiden har man faktiskt medvetet och successivt dragit ned resursernaför dessa rationaliseringsorgan. Det är dumt. Här mäsfe regeringen faktisktskärpa sig. Utifrån tekniskt väl genomtänkta förslag, somstatskontoret och skulle kunna lägga fram, skulle sedan depolitiska bedömningarna göras. Om detta borde det kunna råda total politiskenighet. Teknik är viktigt för aft kunna bemästra den verklighetsom vi lever i. Speciellt vikfig är den i tider då de polifiska besluten måstevara precisa och riktade dit där de ger de allra största effekterna. Skallpolitikerföraktet upphöra, måste vi ha en väl fungerande statsapparat atftillgå. Skallet mot den offenfiiga sektorn är enbart förakt värt när det kommerfrån sådana som sannolikt infe ens vill försöka få denna sektor atf fungeraväl. Ett exempel på sådan dålig teknik har vi i åretsfinansplan. Det gäller ekonomideparfementets bedömningar av statens inkomster. I samband med besparingsplanen antyddes från regeringen att statsinkomsterna skulle komma att bli bättre än man dittills hade trott. När nu de mera professionella beräkningarna publicerats visar det sig att statsinkomsterna i stället blirdrygt 5 miljarder mindre än man trodde en månad fidigare. Som en förklaring till de dåliga bedömningar som regeringen gjorde sent har ekonomiministern omsorgsfullt redovisat den budgetfekniska bakgrunden beträffande statens inkomster och utgifter. Det är eff pedagogiskt bra aktstycke, men som förklaring fill regeringens snabbt förändrade bedöm ningar av statsinkomsternas utveckling är det ett pinsamt akt stycke. Nog visste väl ändå budgetministern och ekonomiministernäven tidigare hur kommunalskatterna avräknas, hur finansieringen avsocialförsäkringssystemet är uppbyggt osv. Utskottefs skrivning är därför bra.Indirekt begär man av regeringen att skall få eff bättre underlag ifortsättningen vad beträffar statsinkomsterna och deras beroende av olikafaktorer, av vilka avdragssystemet nu är den polifiskt kanske mest intressanta. Ett annat exempel på aft teknik och polifik faktiskt gårhand i hand har redan i viss mån diskuterats här. Det gäller regeringens ochden borgerliga majoritetens försök aft med hjälp av eft skaftesparande få tillsfånd ett nysparande. Vi socialdemokrater har länge hävdat att den teknik somman använder är ineffektiv. kunde vi ta del av en västtyskvetenskaplig undersökning, i vilken man redogjorde för vad dennaskafte-sparfeknik egenfiigen ger i nysparande. Man fann aft eff tioprocenfigtnysparande - och det skulle vad gäller vara en väldigt optimistiskbedömning- skulle leda till att varje nysparad hundralapp kosfar staten 370 Med enteknik på den taffliga nivån frågar man sig inte längre varför def går så illamed svenska statens ekonomi. Vad som dock är mest betydelsefullt, herr falman, ärnaturligtvis att vi får fart på landefs ekonomi, atf åtgärder vidtas som lederfill atf vårt näringsliv blir kapabelt att försörja oss. Det harsagts i debatten aft det är med varor som vi skall betala det som vi måsteimportera. Det är med varor som vi måste betala räntorna och amorteringarna påvåra lån i utlandet som snabbt växer. Är då vårt näringsliv effektivt? Har vi verkligen följtmed i utvecklingen? måste ha försummats i vårt privatanäringsliv när traditionellt starka näringar som skog och stål inte längrehänger med i den internafionella konkurrensen, Def beror inte alls påkostnadsläget. Det beror i hög grad på kvaliteten på våra produkter. Här måstesamhället verkligen ta sitt ansvar. Vi måste utnyttja våra speciellaförutsättningar för att kunna ta tillbaka det som förlorats ,En medveten satsning på teknisk utveckling och forskning är nödvändig. Det bliraktuellt med nya besparingar . Ändå måste vara bereddaft anslå medel så att vi kan ta igen def som förlorats på grund av atfutvecklingsarbetet i näringslivet infe har skötts som defborde ha skötts. Det vi nu står inför är en revolution i hela vårtproduktionsliv. Den revolutionen är en av förklaringarna till att den västligavärlden har sä stora problem. Den har sin grund i det som dagligdags kallasdatoriseringen av produkfionen. Vi kan se framför oss avbesvärligheter med ytterligare arbetslöshefskriser, om vi inte i fid griper in.Här står vi inför strategiskt avgörande insatser. Det är bara samhället som kangöra de satsningar som erfordras. Vi skall i besparingspolifikens tidevarvtrots alla svårigheter inte tveka att satsa på den här utvecklingen, föralternativet fill satsning nu är emigration, och det alternativet hoppas jagatt inte ens regeringen siktar på. Vanligtvis brukar man se datoriseringen av näringslivetsom ett hot mot sysselsättningen, Def är ofta sä atf borgerliga debattörerägnar intresse åt datorn enbart i samband med de s. k. integritetsfrågorna, somär vikfiga nog.