prot · G4099 · 1980-12-31 00:00:00 — Trots den pågåendeinflationen kommer pensionärerna att få en lägre pension. Just det som nirensar ut ur konsumentprisindex svarar nämligen för av dekostnadsökningar som vi har haft . Hur skall mankunna klara konststycket att få detta att framstå som en ekonomisk förbättring?Det är en förolämpning mot landets pensionärer att mena att de skall tro pådetta. Jag är glad att KarinSöder här har garanterat att standardsäkringen skall bli bättre än vad den ärnu. Det kommer att framgå av protokoll. Standardsäkringen måsteföljaktligen komma att bli bättre än nuvarande varje , ochförtidspensionärerna får dubbla pensionstillskott, alternativt en nykonstruktion. 80 () replik: ^Aspling säger attcenterns agerande inte väcker någon respekt hos de gamla. Jagtror inte att den exercis med siffror och ord som ni bedriver kommer att vinnanågon respekt hos de gamla. Jag tror att det väsentliga för dem är vad de fårut när de går med sitt utbetalningskort till posten för att lyfta pensionerna.De antaganden som ^Håvik gör är vidare bara en ^sifferexercis. Jag har talat med många pensionärer omvad de tycker om att vin- och spritpriserna tas bort från index. Jag har tilldem ställt frågan: Tycker ni att det är riktigt att ni skall fåpensionsökningar när vi av alkoholpolitiska skäl höjer spritpriserna? De brukardå undra om det verkligen förhåller sig så -och det är faktiskt på det sättet.Tobakspriserna ingår i indexet, och vi rensar nu bort dem frånindexberäkningen. Sedan har vi ju fåttdessa höga oljepriser. Det finns inte någon ^oljeschejk som skickar medmiljarder för att betala dem, utan vi får hjälpas åt. ^Aspling sade: Blanda inte ihop värdesäkringen ochstandardtillägget. Det gör vi inte, men vi vill ge de sämst ställdapensionärerna, dvs. den grupp som har enbart folkpension och pensionstillskott,en ytterligare förbättring. Det tror jag att pensionärerna kommer attuppskatta. Än en gång: Jag tror att pensionärernaäven i fortsättningen kommer att jämföra den pension de har med den de hade1976 och den de får 1981 och 1982 med . Talmannen anmälde attSven ^Aspling anhållit att till protokollet få antecknat att han inte ägde rätttill ytterligare replik. 81 ^(s): Barnensoch barnfamiljernas situation utgör ett av de tydligaste exemplen på detorättfärdiga och otrygga samhälle som håller på att utvecklas tillunder ^Thorbjörn ^Fälldins ledning. Den utgör också ett utomordentligt tydligtexempel på att ^Thorbjörn ^Fälldins regering för en politik som står i bjärtkontrast till den politik man fått folkets mandat att föra. Löftena att barnfamiljernaskulle få det så mycket bättre var en av de symbolfrågor som de borgerligaförde fram inför valen, både 1976 och 1979. Samma ^fraseologi präglade i höggrad inledningen ^fill socialministerns anförande här. Men verkligheten, herrtalman, för barnfamiljerna, som drabbats av de samlade effekterna avregeringens politik, är ju en helt annan än fraserna. ^Thorbjörn ^FälldinsSverige är landet där barnens och de ungas levnadsvillkor dramatisktförsämrats, medan de rikas vällevnad och slöseri ökar. ^Thorbjörn ^FälldinsSverige är landet där regeringen satsar miljarder på skattesänkningar åt men inte har råd att hålla barnfamiljernas standard uppe eller gekommunerna resurser att klara av skolan, barnomsorgen och fritidsverksamheten. Och denna politiktrumfar regeringen igenom med en rösts övervikt. Det kan varken vi ellersvenska folket acceptera. Därför är sveket mot barnfamiljerna ett av de mångaskäl vi har för att kräva nyval och för att här i begäramisstroendevotum. Jag vill, herr talman, ägnamitt anförande åt att på några punkter belysa hur regeringens politik iverkligheten drabbar barnen och barnfamiljerna. Ingen grupp drabbas såhårt som barnfamiljerna av inflationen och de stigande levnadskostnaderna. Mellan ochjuli 1980 var inflationen 13,5 ^%. Konsumentprisindex, har det senaste åretstigit och bostadskostnaderna med ungefär 20 ^%. För en familj med enkostnad på . för sin lägenhet eller villa betyder det enhöjning enbart för bostadskostnaderna med nästan . Kostnaderför kläder, skor och enklaste sportutrustning är helt enkelt fruktansvärt högai en familj med flera barn som växer och sliter. har reallönen sänktsså mycket som motsvarar en till två månadslöner. Ett par hundratusenbarnfamiljer har förlorat sina bostadsbidrag sedan ^Thorbjörn ^Fälldin blevstatsminister. 7 pro^tokoll 1980/81:9-10 Det här är redan mer än vadmånga tål. Ändå tillkommer nyakraftiga höjningar av kostnaderna för livets nödtorft: momshöjning, slopadematsubventioner, höjda skatter på olja och bensin, höjda bostadskostnader ochnedskärningar av det ekonomiska stödet till de svaga. Allt detta drabbarbarnfamiljerna mer än några andra ^-^ värre ju fler barn det finns i familjen.Jämfört med det är talet om att ni ömmar för flerbarnsfamiljerna inget värt. Därför är ^Thorbjörn^Fälldins ett land där föräldrar ligger vakna och funderar över hur deskall få pengarna att räcka till mat, kläder, skor och hyra. Många, mångatvingas skära ned på sådant som varit viktigt och självklart för dem tidigare,för att klara ekonomin. En sak som inträffar är attförhoppningen släcks om att föräldrarna skall få mer tid för barnen. Mångaföräldrar tvingas i stället öka sin arbetstid för att få ihop pengar till detallra nödvändigaste. De får mindre tid för barnen och ännu mer ^nedslitandedubbelarbete. Redan nu är småbarnspappornade som har längst arbetstid och mest övertid av alla. Det skulle vara en av deviktigaste förbättringar vi kunde genomföra för barnen om deras pappor kundeminska sin arbetstid så att barnen fick fäder som verkligen hann med att vara riktigaföräldrar. Men regeringens politik kommer i stället att tvinga papporna tillmer övertid och extraknäck. Men det betyder inte att de har det lätt. Tvärtom visar en radundersökningar dels att de på grund av sin dubbla arbetsbörda ofta har enarbetsvecka , dels att de i mycket större utsträckning än någonannan grupp har obekväm arbetstid , nätter och . Om derassituation nu förvärras-och det gör den^-^ är del till skada för hela familjen. Många ensamföräldrararbetar också deltid. Det är ofta nödvändigt om de skall kunna klara av att tahand om barnen på något så när mänskliga villkor. Ofta har de kunnat^f^inansiera sin arbetstidsförkortning med hjälp av bidragsförskott och särskiltförmånliga regler för beskattning och bostadsbidrag. Men skall de här"orättvisa privilegierna", som orden faller i den ^borgeriigapropagandan, avskaffas. Redan har ^riksdagsmajorileten beslutat om sämrebostadsbidrag och studiestöd till deras barn. Ytterligare försämringar t. ex.av bidragsförskotten är på väg. Och effekten av allt detta i ^kombinafion medde ökade levnadskostnaderna blir, att också ensamföräldrar tvingas öka sinarbetstid. Det är särskilt allvarligt när man vet att så många som en tredjedelav dem har obekväm arbetstid. Också rätten till engod bostad, som är av helt avgörande betydelse för barnfamiljerna, hör till denhotade välfärden. Många barnfamiljer tvingas nu byta till en sämre bostad än dehar och behöver. Och det ärbarnfamiljerna - och bland dem de mest utsatta med de största behoven - som nutill följd av regeringens omvända ^Hood-politik före alla andra tvingasavstå från livets glädjeämnen. Det kan väl inte vara någon huvudlinje förpolitiken! ^Thorbjörn ^Fälldins är också landet därdrömmarna om ^förbätt- ringar av barnens livsmiljö har släckts. Barnen ochbarnfamiljerna hör till dem som drabbas särskilt hårt av angreppen på denoffentliga sektorn. Reformerna inom skolan och barnomsorgen, ^närdetgällerbarnkulturen och boendemiljön, har kommit av sig. Stödet till föreningar ochfritidsverksamhet minskar. På många håll är barnens livsvillkor nu iverkligheten sämre än . Och värre blir det när regeringens sparplan och nedskärningarna av denoffentliga sektorn skall förverkligas. De borgerliga har klart demonstrerat attde varken kan eller vill genomföra beslut om utbyggnad avbarnomsorgen. Minst 200 000 barn får inte den trygga omsorg de behöver. I mångakommuner kan familjer med två föräldrar med normala inkomster ochfamiljeförhållanden över huvud taget inte få någon plats i den kommunalabarnomsorgen. Det finns t. o. ^m. kommuner som inte klarar av att geförtursbarnen plats. Alternativet är alltid sämre omsorg och större otrygghetför barnen, täta byten av vårdare och miljö, ekonomiska bekymmer förföräldrarna, skiftarbete på olika tider för föräldrarna, nattarbete förmödrarna. Och det är inte längre tal om att höjakvaliteten i den barnomsorg som faktiskt finns. Det blir allt vanligare med grupper på 15-20 barnmed en vuxen som ensam skall klara alltarbete och ansvar. Och hur drabbar inte den borgerligapolitiken skolan och skolbarnen! I kommun efter kommun tas nu frågan upp om attavskaffa fria läromedel och skolmåltider, ja t. o. ^m. om att återinföraterminsavgifter. Många kommuner klarar inte att ge alla unga en plats igymnasieskolan. I kommun efter kommun skär man neranslagen till personal i skolan så att antalet vuxna minskar i stället för attöka, som det borde göra. Antalet lärare minskas och klasser slås ihop. Anslagenför den ^handledda undervisningen skärs ner. Det finnskommuner som helt rätt säger att barnen får klara sig själva när läraren ärborta. Det blir färre ^skolvärdar och annan personal som fyller en social rolli skolan. Resultatet kan bara bli ett; kvalitetenblir sämre när det gäller både kunskapsförmedling och social fostran.Möjligheterna att göra något åt våldet och ^mobbningen minskar. De som finnskvar i skolan får en allt hårdare arbetsuppgift. Och inte nog med det. I allmänhet har detheller inte blivit något av de fria aktiviteter och det vidgade sociala ansvarsom ^SIA-reformen syftade till. Utbyggnaden av fritidshemmen har misslyckats.Fritidsgårdarna minskar sin verksamhet, och stödet till barn-, ungdoms- ochfritidsorganisationerna skärs I min kommun - , som är Sverigestill storleken fjärde kommun -klarar vi bara av en timmes fritidsverksamhet pervecka i högstadiet och försöksverksamhet med fritidsverksamhet i mellanstadieti ett rektorsområde. Bara en bråkdel av lågstadiebarnen har fritidshem ellerdagmamma. I övrigt finns ingenting! Tidningarna och socialarbetarna ochläkarna rapporterar om hur ett 100-tal högstadieelever driver omkring, utan attnågon vet vad som händer med dem eller ingriper, om hur ^haschmissbruket brederut sig lavinartat, om hur man hittar ^11-12-åringar i^knarkarkvartar och bland de prostituerade, om att det finns ett 20-tal barn ivår kommun som inte har någonstans att sova om natten därför att de inte vägargå hem. Men varken skolan eller socialarbetarna eller fritidssektorn kan göranågot. Deras resurser krymper . Hur är det möjligt att något sådant fårfortgå år ? frågar säkert de flesta. Förklaringen är helt enkelt ochmycket bittert att de borgerliga politikerna i kommunen, ochregeringen, trots att de vet allt detta, med stor hänsynslöshet väljer attlägga de största bördorna på de mest utsatta grupperna i samhället, att minskaresurserna för vad vi skulle kunna uträtta för att ge barnen en bra uppväxt, jat. för att rädda dem som hotas av ^utslagning och av missbruk - allt föratt kunna sänka skatten för de redan välbeställda. Det är, herr talman, enorättfärdighet utan like! Man vädjar till egoismen hos de välbeställda istället för till deras ansvarskänslaoch solidaritet. Moralkakorna riktar man till de svaga som drabbas avregeringens politik. får de höra att de skall acceptera alltstörre bördor, som deras rika grannar kan fortsätta att köpa nyabilar och båtar och fritidshus. Det finns sannerligenskäl att erinra om de berömda orden i ^Brechts Tolvskillingsopera; "Ni herrar, som lär oss hur man skall leva ................ Ni älskar eran buk och våran måttlighet så hör en gångför alla öppet tal; Hur än ni vrider er, och hur ni vänder er -först kommer käkoch sedan: moral." Så längede borgerliga för denna orättfärdiga politik har de ingen rät^t^ att tala ommoral, ingen förmåga att samla nationen till den kraftansträngning som behövs,ingen rätt att leda landet i en svår tid! Den som kan och skall göra det måstearbeta med rättfärdigheten och solidariteten som grund! Därför bör dennuvarande regeringen lämna plats för en regering som motsvarar dessa krav!Därför framställer vi vår misstroendeförklaring här i kammaren. Jaginstämmer i vad sade, att man skall föra en politik pårättfärdighetens och solidaritetens grund. Det är också vad som sker. Regeringen delar inte ut moralkakor tillde svaga, om det nu var detta menade. Om man studerar vad jag ochandra har sagt i olika sammanhang om den situation landet befinner sig i skallman finna att det i varje officiellt uttalande, regeringsdeklarationer ochandra anföranden, har sagts ifrån att det är de svaga i samhället som i förstahand skall stödjas. Det sker också. Från socialdemokratiskt håll vill man inte accepterasparplanen, och man förnekar att sparplanen har detta riktmärke. Ni villinte erkänna att detta är bakgrunden. Jag uppfattar engagemangför barnen och barnfamiljerna som mycket äkta känt. Jag känner i långa stycken,för att inte säga helt och hållet, på samma sätt; stor oro för den situation vii dag har bland barn och ungdom. Vi har dess värre haft en sådan situationunder en lång följd av år, med mycken oro, med ett ökande missbruk, medsvårigheter i skolorna. Det är inget fenomen som inträffat under senare delenav . Det fanns där . En grund ^fill detta är denstrukturomvandling och befolkningsomflyttning som i hög grad haftsocialdemokratiska förtecken. Men gäller det - somockså var inne på - att i samförstånd försöka komma till rättamed dessa problem, att ge barnen och deras föräldrar framtidstro, att stödjadem på allt sätt. Det är också vad som skett . Utbyggnaden av det ekonomiska stödet tillbarnfamiljerna har kompenserat för prisökningar. Vi har i allra högsta gradökat omvårdnaden av barnen och barnens miljö. Jag vill bara peka på vad jagsade i mitt anförande här : När det gäller barnomsorgen har detstatliga stödet ökat från 800 miljoner till 4,6 miljarder ,barnbidragen från 3 miljarder till 5 miljarder. Barnbidragen har faktisktkompenserat för prisökningarna. När talar om att vi nättoch jämt kompenserat för den höjda momsen är det rätt underligt attsocialdemokraterna i det läget i sitt alternativa förslag inte yrkat på ännuhögre barnbidrag. Då hade man stått på fastare grund i denna diskussion. När talarom kommunernas situation vill jag också peka på vad som faktiskt hänt under desenaste åren när det gäller den kommunala skatteutjämningen. Jag nämnde tidigareVärmland i min diskussion med ^Aspling. Men totalt sett harskatteutjämningen till kommunernaökat från ^fill 6,7 miljarder , och för1981 blir den drygt 8,2 miljarder. Det har alltså ägt rum en stor ökning. Jag vill också säga i denna kompensation i skatteutjämningssystemet också byggt in enåldersfaktor, där man tar hänsyn till antalet barn i kommunerna. Under den härperioden har vi fortsatt med utbyggnaden av föräldraförsäkringen i bl. a. detsyfte som här nämnde, nämligen att göra det möjligt förförvärvsarbetande småbarnsföräldrar att förkorta sin ^arbetsfid. Att de småbarnen på det sättet får en kortare vistelsetid på daghemmen är enkvalitetsfråga som kommer hela barnomsorgen ^fill godo. När jag längre fram ihöst lägger fram en proposition om barnomsorgen kommer jag att föreslå åtgärdersom är ägnade att stärka kvaliteten på daghemmen. antyddeockså att utbyggnaden av daghem och fritidshem inte skulle ha fullföljts. Heltoch hållet har denna inte fullföljts-det är riktigt. Men det totala antaletplatser inom den samhälleliga barnomsorgen är större än vad överenskommelsen gav uttryck för, och det kanman inte bortse från. Vi har ett stort antal daghemsplatser ifamiljedaghemmen^.^ Vad som är viktigt att poänglera är ju att det kommer attbyggas ett stort antal daghemsplatser. Även familjedaghemsplatserna kommer attutvidgas i enlighet med kommunernas prognoser.Förutsättningen för detta är emellertid att kommunerna, i likhet med vadregeringen har sagt, ser till att barnomsorgen och äldreomsorgen prioriteras.Jag tycker att det är oerhört viktigt att barnomsorgen i hela sin vidd också idet kommunala arbetet blir det område som prioriteras, därför att där kan manförebygga många problem för framtiden. Jag vill ocksåpoängtera att den debatten måste bli väldigt inträngande. Det är viktigt attockså de frivilliga organisationerna och andra i större utsträckning äntidigare är med om att ta ansvar för våra barn och ungdomar. I det avseendethar jag upplevt många glädjande initiativ som tagits ute i landet och som bådarmycket gott för framtiden. Vi befinner oss i en allvarlig situation när detgäller barnens och ungdomarnas tillförsikt , och vi har alla ettansvar för att på olika sätt försöka medverka till att de får en framtidstro.När det gäller den ekonomiska utvecklingen vill jag framhålla attden, totalt sett, har varit positiv för barnens vidkommande. Frågor som gällerbostadsstödet till barnfamiljerna får bostadsministern, som står på tur litetlängre ned på talarlistan, svara på. 83 ^(s) replik; Det harhär talats om moral. Jag skäms inte för att säga att jag gärnavill vara moralist i politiken. För mig betyder det att det skall finnas ettsamband mellan ord och handling. I mitt inledningsanförande försökte jag belysahur barnfamiljerna har drabbats av de samlade effekterna av regeringens politikoch hur regeringen delar ut pengar till dem som inte behöver få det bättre utansom i stället borde ta på sig större bördor, medan barnfamiljerna får detsämre. Vad det handlar om ärkort uttryckt att de nedskärningar som föreslås i sparplanen och som drabbarbarnfamiljerna, skolan osv. inte alls skulle behöva göras, om ni bara avstodfrån indexregleringen av skatteskalorna och om ni var beredda att göranågonting åt ^skattesmiteriet, ^nolltaxerarna. Den vägen skulle man kunna få inbetydligt mer än ni påstår er skola ta in med hjälp av sparplanen. ,och jag, som inte behöver få lägre skatter, har fåttskattelättnader på . Barnfamiljernasbostadskostnader däremot har enbart ökat med ca5 . De har nästan inte fått någon skattelättnad alls. Vidare har 20(^1000barnfamiljer förlorat sina bostadsbidrag. Det är det som vi talar om. Vi har förut varit vanavid att har känt någon sorts rättfärdighets-lidelse för sådana härsaker som t. ex. skatter och fördelningspolitik. Det har gått att tala med er.Men ni har valt en annan sida . Vi har sökt finna andra lösningar - senast inför det urtimariksmötet - och vi har konstaterat att ni har valt den andra sidan. Det äringet tvivel om att det i detta samhälle finns resurser att lägga påbarnfamiljerna och på de äldre, om ni bara vore beredda att föra en rättfärdigskattepolitik och sätta åt ^skattesmiteriet. Bara från skolan skall ni ta 645milj. Nästan allt går ut över vuxenresurser i skolan.Det är nästan uteslutande fråga om de vuxna som skall finnas i skolan ochhjälpa till med de sociala problemen. På punkt efter punkt skulle jag kunna gåigenom sparplanen och visa hur era åtgärder står. Ni skulle t. ex. kunna göradet möjligt för föräldrar att minska sin arbetstid om ni valde en annan skattepolitiksom gav förmånerna till dem som har låga inkomster. Er skattepolitik och deökade levnadskostnaderna innebär i stället att ni kör ut föräldrarna från derasbarn i hemmen därför att de tvingas arbeta längre för att tjäna ihop till detnödvändigaste. Det ärfaktiskt så att regeringen nu vidtar åtgärder när det gäller både^skattesmitare och nolltaxerare. När det gällerindexeringen av skatteskalorna pågår det också en diskussion om hur man skallminska indexeringen och fördela på ett annat sätt, så att skattelättnadernakommer normalfamiljerna till godo - just de familjer som med allrätt ömmar för. Jag vill dessutom poängtera att den skatterabatt som infördes ivåras också kommer just de familjer till godo som man kan kalla normalfamiljer.Det är alltså precis de åtgärder som efterlyser. Sedan vill jag säganågot om detta att en del barnfamiljer har förlorat sina bostadsbidrag - ochjag föregriper då litet ^Friggebos anförande. har87 000 barnfamiljer försvunnit ur systemet. De 200 000 som talarom har alltså tagits i en situation då vi hade en väldigt hög nivåav utbetalda bostadsbidrag. Jag vill gärna sägatill , att om hon studerar vad jag sade tidigare så finner hon attjag just har poängterat de grupper som vi har ett stort ansvar för,flerbarnsfamiljerna och ensamföräldrarna. Och jag ser fram emot det förslag somkommer från de olika utredningarna för att kunna göra en helhetsbedömning avhur vi bättre skall kunna tillgodose ^des.sa familjers behov. När det gäller möjligheten att förkorta arbetstiden försmåbarnsföräldrar hade det varit mycket tacknämligt om också socialdemokraternahade stött förslaget om särskild föräldrapenning, för att göra det möjligt justför de grupperna att förkorta sin arbetstid. För den händelse vi kan lägga framett sådan förslag igen hoppas jag att jag också får stöd för detförslaget. 85 ^(s) replik: Herr (alman! Om man skall hjälpa familjermed medelinkomster och med stor försörjningsbörda så är ingen form avindexreglering av skattesystemet en effektiv metod. Då är det helt andra sakersom behövs. Det behövs en annan konstruktion av skatteskalan, av det slag somvi utan diskussion har fått nej till här i gång pågång. Då skall man upprätthålla bostadsstödet, som dessutom är riktat till demsom har särskilt stor försörjningsbörda och särskilt låg lön. De 200 000 är ettfaktum. Bostadsstödet är litet invecklat till sin konstruktion. Men eftersomdet är en fördröjning mellan inkomstår och det år när stödet utgår, så är detförsummelser från regeringen ^Fälldin att ingripa som har lett till att200 000 barnfamiljer har förlorat sina bostadsbidrag . När det gällermöjligheterna för föräldrar att få mer tid för sina barn har vi föreslagit attsamhällets stöd till barnfamiljerna skall ges på ett sådant sätt attföräldrarna dels får en verklig inkomstersättning när de är lediga - det villni ju inte ge dem, och då har inte de fattiga och de ensamstående föräldrarnaråd att utnyttja det här ^-, dels får möjlighet att undvika övertid och kanskeockså minska sin arbetstid. En av de saker ni hargjort är att ta ifrån ensamföräldrarna något -nämligen bostadsbidragen -som de har kunnat använda för att finansiera en minskad arbetstid, en deltid,för att få mer tid för sina barn. Ni tänker tydligen fortsätta på den vägen,för bidragsförskotten skall ju också minskas. Vi andra som har det bra skallslippa vara med och betala för att ensamföräldrarna, som hör ^fill de mestbetungade och lägst avlönade i det här samhället, skall kunna minska sin^arbetsfid och bättre orka med sina barn. På punkt efter punktvisar ni i praktisk handling att det inte finns något samband alls mellan eraord och verkligheten. Det är därför vi säger att ni inte har mandat att föraden politik ni nu för, och det är därför vi kräver nyval och framställeryrkande om misstroendevotum. Jag harflera gånger här redovisat siffrorna för utvecklingen av statens ekonomiskastöd till barnfamiljerna liksom för utvecklingen av barnomsorgen. Det ärsiffror som talar för sig själva. Också den kommunala skatteutjämningen är avstor betydelse i det här sammanhanget, och också siffrorna för denna talar sitttydliga språk. Jag vill därutöver säga att i dediskussioner som pågår om skatteutformningen ingår också just det som BirgittaDahl efterlyste, nämligen förändringar i skatteskalan. Och det har ju framgåttatt det var just normalinkomsttagarna som genom de tidigare förslagen från ivåras fick skatterabatt. Försök att se vad som har gjorts i stället för attskygga för sanningen! Om gör det, kanske vi också kan mötas i ettgemensamt agerande. Talmannen anmälde attBirgitta anhållit att till protokollet få antecknat att hon inte ägde rätttill ytterligare replik. 87 ^ANNERSTEDT (fp): De flestamänniskor på jorden lever under förhållanden som för oss svenskar i vårombonade värld ter sig outhärdliga. Svält, krig, förföljelse och åsiktsförtryckär för många en daglig realitet.