prot · G4097 · 1980-12-31 00:00:00 — Det väcker mänga minnen Onsdaiien den till livhos mig. debuterade i riksdag genom att [ Han förmenade alltså arbetare och tjänstemän en lagfäst rätttill värdebeständiga pensioner. Det var det vi slogs om, och den striden Allmänpolitisk vann vi. De löften vi då gav tänker vi hålla. Det är klart att de som har stora gårdar, ränteavdrag,inflationsvinster och värdestegringsvinster inte har samma behov avvärdebeständiga pensioner i kontanter. Det finns en motsättning mellan å ena sidan om att man i detta sammanhang skall respektera och ära kroppsarbetet och åandra sidan det ni säger om att metallarbetare, byggnadsarbetare,fabriksarbetare, industritjänstemän och tekniker, som under många är har tjänatihop till sina ATP-pensioner och litat pä utfästelsen att dessa skall varavärdebeständiga, nu skall berövas en del av denna värdebeständighet. Det tersig ju nästan som ett hån när man nu säger till dem: Vi hyllar er, för det nigör är viktigt, men era pensioners värdebeständighet kan vi inte garantera ilängden. Så skaparman motsättningar i ett samhälle. Det är detta som är anledningen till att vi, när vi fickbeskedet att ni tänker svika på denna punkt, hänvisar till att alla partier varöverens om löftet till pensionärerna och understryker att vi står fast viddetta löfte. Jag vill i frågan om sysselsättningen säga att det liggernågot av en tragik i agerande. i världen var vi visserligenkanske osams med om pensioner och sådant, men vi gick ändå till stridunder den gemensamma parollen: Vi har inte råd med arbetslöshet, vi skall föraen aktiv konjunkturpolitik och vi skall rädda jobben. -När konjunkturen går nedåt stramar ni i stället åt. Det blir arbetslöshet av detta. Det är inte myckettal frän sida om 400 000 nya jobb. för det blev inget av strävandena iden riktningen. Skall er nya paroll bli 400 000 nya arbetslösa? Om det blir så.hoppas jag att ni inte hinner ända fram innan det blir dags för en ny regering. 5 (vpk) replik; Både när man presenterade sparpaketet och idagens anförande talade statsministern mycket om att vi alla måste hjälpas åt.Ni säger också att de sämst ställda grupperna inte skall drabbas av regeringenssparplan. Men är det inte så att sänkningar av bostadsbidragen ökarboendekostnaderna och att sådana åtgärder särskilt drabbar de lägst avlönade?Kommer inte minskningarna av livsmedelssubventionerna och slopandet avprisstoppet att medföra höjningarav matpriserna, och kommer inte det framförallt att drabba barnfamiljerna? att skydda desämst ställda grupperna? Jag menar att det är att plåga dessa grupper särskilt. Menar verkligen statsministern att de åtgärder som niföreslår är ägnade att skydda de sämst ställda grupperna? Menar ni att denpolitik som ni förordar minskar inkomstklyftorna i det svenska samhället? '; Minfråga är: Varför ger ni på dessa punkter efter för moderaternaspolitik och värderingar? säger statsministern att de lägst avlönade skallskyddas och kompenseras. Men det blir väl med det som med kompensationen fillbarnfamiljerna när ni höjde momsen - . räcker bara till ett halvtglas mjölk . Några ord om pensionärerna, eftersom många av dem oroligtföljer denna debatt. De ställer frågan: Vad är anledningen till att ni villförsämra pensionärernas villkor? - Ja, jag använder ordet "försämra",eftersom det ju är det som det handlar om. Anser ni verkligen att en vanligpensionär har det för gott ställt och har alltför gott om pengar?Flertalet pensionärer -det är inte bara som på nära håll har kontaktmed pensionärer- undrar nog och med all rätt vad statsministern menar med attså envist försvara och mofivera attackerna mot dem. Att tycker attpensionärerna har för mycket pengar förvånar mig inte, men att ledaren förcenterpartiet gör det förvånar mig fortfarande. Vad är det då förskillnad mellan och högern? Det är en fråga som många pensionärerställer sig, många som kanske röstade på i det senaste valet och somminns att en gång var småfolkets parti - något som ligger långttillbaka i tiden och som ni tydligen helt har förträngt. Vi är inte motståndare till att spara och hushålla medstatens finanser. Jag har redovisat att man kan spara kanske ännu mer än vad nisäger er vilja spara. Slopa indexregleringen av skatteskalorna! Rensa upp iavdragsdjungeln! Då sparar ni många miljarder. Det går att spara på ett annat sätt, och vi skallvidareutveckla detta i de motioner som vi väcker i anledning av er s. k.sparplan. De sparåtgärder vi kommer att föreslå skall inte försämra denekonomiska standarden för de lägst avlönade, för barnfamiljerna och förpensionärerna. Det går att spara utan att attackera de sämst ställda grupperna. Varför vill ni inte ta fasta på något av de förslag som viställer? Vad är det för fel på dem? Varför vill ni inte diskutera endifferentierad moms på maten? Vad är det för fel på en sådan åtgärd som går attgenomföra i alla andra länder som har moms? Jag tror att många människor villha svar på dessa enkla, konkreta frågor, och jag tycker att statsministernskall ge enkla och raka svar på dem. Några ord också om arbetslösheten. går enligt deofficiella siffrorna 92 000 personer arbetslösa, och det mesta tyder på att densiffran kommer att stiga till 150 000, kanske närmare 200 000. Hur kanstatsministern försvara en politik som bygger på, ja egentligen förutsätter,ökad arbetslöshet? Vad har ni att säga till alla dem som kommer att bliarbetslösa - till människorna i Spännarhyttan och i , fillde 5 000 arbetarna och tjänstemännen i Malmfälten och ? De frågor som vi ställer tycker jag att statsministernskall ge konkreta svar på. Hur länge tänker ni underordna er den ekonomiskapolitik som företräder i regeringen och som andra erkänner ärregeringens gemensamma politik? Trots den redovisning som jag gav påstår OlofPalme att regeringens politik skulle innebära att man försämrar förfolkpensionärerna och för pensionärer som bara har en liten ATP. Låt mig sägadet en gång till, så får jag se om är beredd att lyssna: Det finns ett principbeslut i riksdag omatt pensionstillskott skall utgå , men därutöver finns det inga beslut ompensionstillskotten. har regeringen förklarat att vi just för att hävda ochförbättra köpkraften för de sämst ställda pensionärerna arbetar vidare medpensionstillskotten. Där ligger också svaret till : Vi tycker inteatt de som bara har folkpension har för mycket pengar. Det är därför som vi hargivit detta politiska besked. Vi kommer alltså att föreslå att gå vidare medpensionstillskott. Det här låter kanske litet krångligt för pensionären självoch för allmänheten. Vad är då ett pensionstillskott? Ja, storleken av det kaninte anges ens , därför att pensionstillskottet är byggt på ettprocenttal av basbeloppet. Men jag kan säga att det under alla omständigheterblir . - jag upprepar att det under alla omständigheter blir drygt600 kr. -som folkpensionär och pensionär med liten ATP får i tillskott utöverden ökning av pensionsbeloppet som följer av att det finns ett indexskydd föralla belopp som utgår. Även om man gör en reduktion av detta index när detgäller olja och indirekta skatter finns det, hur och andra änräknar, inga möjligheter i världen att oljeprisstegringar och höjda indirektaskatter skulle kunna bli av en sådan storleksordning att de åtgärdernasinverkan på detta index skulle resultera i tal som läge i närheten av dessadrygt . I praktiken får alltså dessa pensionärer också 1981 enökad köpkraft. Eftersom vi har gett besked från regeringen att vi skallfortsätta med pensionstillskott därefter ligger i detta uttalande en absolutgaranti för att köpkraften inte gröps ur för den här gruppen pensionärer ochför att det i prakfiken också blir en ökad köpkraft. Detta är av grundlägganderättviseskäl, , eftersom de här pensionärerna har det sämst ställt. Detta handlande av regeringen stämmer med vad som sades iregeringsdeklarationen . Det stämmer med det som jag har svarat enskildamänniskor i brev. Det stämmer med det som jag har sagt i offentliga tal ochföredrag. Sedan säger och - de har det tematgemensamt -att regeringen inte är tillräckligt offensiv. Men sägerOlof : Redan i valrörelsen varnade vi socialdemokrater för den ekonomiskautveckling som skulle komma. Där tror jag att vi båda. ärjämställda, därför att när jag konstaterade att de ekonomisk-politiska åtgärderna 1977 hade lett till klara förbättringar, tillatt utvecklingen gick åt rätt håll, sade jag tydligt ifrån: skall vi inte taut detta i ökad konsumtion, utan nu är det att spara. Lät oss titta på vad socialdemokraterna gjorde ianslutning till valet . Ni gick ut med det s.k. hundradagarsprogrammet, sombelöpte sig på . Där fanns mycket av stimulans avkonsumtionen, stimulans av hela ekonomin. Om det var så att ni såg riskerna medutlandslånen och varnade för dem, varför gick ni då till val på det s. k.hundradagarsprogrammet, som skulle innebära denna kraftiga påspädning påekonomin? Ni ville ju öka statsutgifterna. vill ni inte spara. Ni säger att det inte går att vidtasådana åtgärder som föreslås för att de slår mot sysselsättningen. I andra fallhar ni andra skäl för att inte spara. Men i tal fanns det samtidigtett långt avsnitt där han klagade över det stora budgetunderskottet. Jag konstaterar: I varje fall än så länge har ni avvisatförslagen till besparingsåtgärder. Sedan valet har ni förordat ökadeutgifter, i varje fall om man skall tro hundradagarsprogrammet. Ni klagar påatt budgetunderskottet är för stort. Jag konkluderar: Antingen går er ekvation inte ihop. ellerockså skulle ni ha fört en politik med mycket kraftiga skattehöjningar för detsvenska folket . Men säg då det i klartext! Efter att ha lyssnat på tycker jagatt det finns anledning att säga följande. Vi löser inga svenska problem genom att skälla påvarandra. Våra möjligheter att göra ett bra land bättre beror i stället på ivad mån vi kan göra klart för oss och för andra vilka problem ekonomibrottas med. vad de beror på och hur vi bäst skall komma fill rätta med dem. Vi kan naturligtvis välja olika vägar för att nå detmålet. Men vi borde kunna debattera de här alternativa vägarna konstruktivt ochsakligt, ställa upp alternativen mot varandra, väga dem mot varandra och klartredovisa varför vi anser att de lösningar vi förordar är bättre än andra. Mot den bakgrunden är inlägg illavarslande. Hanshistoriska redovisning av vad som hänt är minst sagtbristfällig och behöver kompletteras. Jag vet att socialdemokraterna hade fullt klart för sigvilka svårigheter stod . efter deras långa regeringsinnehav.De visste hur allvarligt läget var fill följd av kostnadskrisen för det svenskanäringslivet. och hade företagen börjat köa hosden dåvarande industriministern. De blev rådda att komma tillbaka efter valet. Den socialdemokratiska regeringen var inte heller okunnigom att stora potentiella underskott hade byggts in i den svenska ekonomin underen lång följd av år: brist i budgeten, underskott i bytesbalansen. Ingen somvisste vad det rörde sig om i dåvarande finansdepartement kunde undgå att notera de långsiktiga, negativa trenderna. De hade också klart för sig vilka oerhörda påfrestningarsom den konkurrensutsatta sektorn mötte till följd av oljeprishöjningar och denhårdnande konkurrensen på världsmarknaden. Det stod klart för alla initieradeatt riskerna för hög arbetslöshet, stora reallöneförsämringar och ökad utländskupplåning var överhängande, om inte politiken växlades in på nya spår. Socialdemokraterna fick själva en bekräftelse på dettaredan under sommaren 1976. när en tredjedel av den svenska valutareserven rannut ur landet. Redan innan den borgerliga regeringen tillträdde måste drastiskakreditpolitiska åtgärder vidtas. Trots detta försökte socialdemokraterna - somstatsministern påminde om - efter valet övertyga folk omatt det svenska bordet var väl dukat, att samhällsekonomin var stark ochstatsfinanserna sunda. De gjorde en skönmålning av den svenska ekonomin somsaknade varje verklighetsförankring. Syftet kan inte ha varit något annat än att skaffa sigpolitisk handlingsfrihet, möjlighet att på den nya borgerliga regeringen läggahela bördan av den kris som de så väl kände till och för de hårda ochimpopulära åtgärder som var oundvikliga. De fullföljde sedankonsekvent den politiska taktiken - demonstrerade detta . Först förnekade socialdemokraterna alltså blankt att någragrundläggande strukturproblem belastade ekonomi. Sedan bestred de likakonsekvent att det förelåg behov av åtgärder. De sade nej tilldevalveringarna, nej till sänkta arbetsgivaravgifter och nej till enbegränsning av den privata konsumtionen. Men så i förra årets valrörelse fanns plötsligt alla dedolda problemen framdukade på bordet. var tiden inne att anklaga denborgerliga regeringen för att inte ha kommit till rätta med Sverigesstrukturproblem, de problem sorn man alltså ursprungligen hade förnekat, menvilka man nu påstod hade skapats av den nya regeringen. Säga vad man vill, menren och skär partitaktik behärskar våra socialdemokrater. Och det är i och försig kanske inget fel. Men då skall man vara försiktig när man anklagar andra. Väljarna föll emellertid inte för detta i fjolårets val -de visade sig vara klokare än sä. Även om socialdemokraterna stärkte sinställning, återvann de inte den åtråvärda regeringsmakten. är vi där igen. förnekas inte svårigheternasexistens, utan uppförstoras i stället. läggs hela ansvaret på regeringen.Det är den som har orsakat krisen. Man anklagar, hotar och hojtar, man kräverurtima riksdag när så passar sig, och man väcker misstroendevotum - samtidigtsom man talar om samförstånd. Men vad gör man i sak? Statsministern ställdesamma fråga. Inte ett skvatt! Den här politiska ekvationen går faktiskt inte ihop. Ilängden kan man inte bara klaga och anklaga. kräver politiskanständighet och trovärdighet att man öppet klarlägger de bakomliggandeorsakerna till krisen och hur de 3 protokoll 1980/81:7-8 Socialdemokraterna har sagt att budgetunderskottet är ettutomordentligt allvarligt problem, och det är det förvisso. Men i förrgår fickvi i radion höra att "regeringen stirrat sig blind på underskottet".Om underskottet nu är oroande, vilket det är. varför har vi då inte fått senågot enda försök från socialdemokratiskt håll att angripa underskottet genomutgiftsnedskärningar och besparingar? Socialdemokraterna har tvärtom gått emotalla sådana förslag till åtgärder. Att skattehöjningar skulle få rakt motsattaeffekter mot vad samhällsekonomisk balans kräver, det vill socialdemokraternapå något sätt tränga undan. Glömt tycks vara att dendåvarande finansministern förklarade att vi hade slagit huvudet i skattetaket.Glömt är att den ene efter den andre socialdemokratiske debattören påvisat densvenska skattebelastningens förödande följder för arbetslust, skattemoral ochtillväxt. Man tycks också ha glömt att den svarta sektorn växer, attproduktiviteten i den vita sektorn sjunker, att tillväxttakt iförhållande till just därför varit lägre än i andraländer och att lägre tillväxt leder till lägre statsinkomster och ökandebudgetunderskott samt risk för arbetslöshet. I socialdemokraternas motioner har vi utläst att deraspolitik skulle ha lett till 25 miljarder mindre ibudgetbrist än vad som blivit fallet med regeringens politik. Men under degångna åren har samma socialdemokrater framlagt förslag som skulle haytterligare försämrat statens finanser rned ca . Om derasegna uppgifter om ett lägre budgetunderskott med en socialdemokratisk politikskulle stämma, dä hade vi ett skattetryck som i runda tal med 30miljarder kronor översteg dagens. Varje förvärvsarbetande skulle alltså i dagha . högre skatt än de har . Detta talar man naturligtvis inteöppet om. Hur skall vi kunna bygga ut vår industri, tillverka ochexportera mer samt konkurrera bättre, om den offentliga sektorn får fortsättaatt ta i anspråk en växande del av den totala produktionssumman? I ställetbegränsas ju därmed industrins produktionskapacitet. Och hur skall industrinkunna öka sin sysselsättning med de nödvändiga 100 000 personerna om intestaten och kommunerna drar ned sina anspråk på arbetskraft? Det här är. herr talman, elementära frågor som jag menaratt socialdemokraterna är skyldiga att svara på. I varje fall måste de göradet. om de menar allvar med sina anspråk på att kunna föra en bättre politik änregeringen - och det gör de ju anspråk på. Vår politik, säger de. är bättre änregeringens, och därför skall regeringen gå. Så en annan fråga. Hur skall den fördelningskonflikt kunnalösas som har sin orsak i att de offentliga utgifterna tar i anspråk hela vårårliga tillväxt och mera därtill? Hur skall det då bli möjligt att åstadkommaen real avkastning på vårt investeringskapital och en rimlig utveckling av våralöntagares reallöner? Löntagarfonder löser ju inga problem. Sådana fonderbegränsar ju inte den offentliga sektorn i någon nämnvärd utsträckning. teoretisk omfördelning av pengar inom denkonkurrensutsatta sektorn. Löntagarnas reala löneutrymme blir genomlöntagarfonder mindre än vad det är . Löntagarfonder är alltså i självaverket ingen dålig benämning. Man tar en del av lönen från löntagarna - det ärden yttersta konsekvensen. Jag har ställt sådana frågor tidigare menförgäves. Något svar har jag inte fått, och vi har inte fått det heller iOlof Palmes långa anförande och i hans replik. Trots att det börjar bli alltmera uppenbart för alla tänkande att det inte är möjligt att säga nej till attspara på de offentliga utgifterna och säga ja till skydd förreallöner och ja till minskad upplåning, får vi inget svar. Det här går inte ihop. Låg mig ta ett enda exempel. I årkommer vår bruttonationalprodukt - den samlade produktionen i landet - attuppgå till i runda tal . De offentliga utgifterna uppgårtill ungefär två tredjedelar av detta, till ca . Om bruttonationalproduktenökar , vilket vi räknar med, ger det i fasta priser ett överskott på 8miljarder, men om de offentliga utgifterna fortsätter att stiga i samma taktsom motsvarar detta 22 miljarder. Vi får alltså en brist på 14miljarder kronor, om vi skall ha oförändrad upplåning. Då måste den bristentäckas av företag och av enskilda medborgare. Hur går den här ekvationen ihop? Det är den frågan som jagvill ställa till . Jag ställer den , för annars räknar jagmed att inte få något svar. Jag har haft - och hoppas att jag kommer attåterfå - stor respekt för som politiker. Men hans anförande i dagtycker jag var ett ovanligt massivt uppvisande av dålig politisk teaterkonst. I alla valrörelser som de nuvaranderegeringspartierna fanns i oppositionsställning reste socialdemokrater - fastpartiledarna brukade i regel hålla sig för goda för den trafiken - omkring ilandet och påstod att dåtidens oppositionspartier var ute för att drivafolkpensionärerna ut i svält och elände. Det spelade ingen roll vilken politikgentemot folkpensionärerna som oppositionspartierna förde. Detspelade t. ex. ingen som helst roll att det indexskydd för folkpensionerna somOlof nu tillsammans med mig slår så intensivt vakt om faktiskt var ettfolkpartiförslag som och hans företrädare en gång ganska aktivtmotsatte sig. Sak samma har det varit som de här partiernasuttit i regeringsställning. har vi fått höra, inte minst i de tvåvalrörelserna, att vi är ute efter folkpensionärerna. Vi är ute efter att draundan tryggheten för folkpensionärerna, vi är ute för att försämrafolkpensionärernas standard, har det sagts. Men, herr talman och ärade kammarledamöter, dessapåståenden har aldrig någonsin varit sanna och är det heller icke . Underde som vi har regerat har folkpensionärerna tillhört de få grupper -kanske rent av varit den enda - som har garanterats en realstandardförbättring, omkring Nr 7, per är 197(3-1979.Dess värre har vi inte kunnat garantera 1 1 löntagarna en motsvarandereallöneförbättring, även om vi önskat detta. 15 Icth 108(1 '''S '" försäkra , kammarensledamöter och de svenska väljarna att vi kommer också i fortsättningen, så länge har ,,, .. /< någonting att säga till om i svenskregeringspolitik, att se till att folkpensio- , , närernas standard garanteras. Kandet inte ske på något annat sätt. ske genomatt man ökar pensionstillskotten. Detta är sanningen bakom Palmesteatraliska vädjanden om stöd frän de folkpensionärer som han menarskulle vara hotade av den nuvarande regeringspolitiken. Jag tycker att oppositionens krav påmisstroendeomröstning mot regeringen minst sagt är en tom gest. ett förslag atträkna röster vilkas antal man redan känner. Någonting annat kan ju enmisstroendeförklaring mot en majoritetsregering aldrig bli -sedan må denmajoriteten vara aldrig så liten. och - jag förmodar atthan i vanlig ordning kommer att traska patrullo - kan inte ens hoppas på enfeltryckning. Regeringen kommer att sitta kvar även efter den omröstning om ettmisstroende som socialdemokraterna har föreslagit. Men misstroendeförklaringen visar också pä en annan tomhet- på sitt sätt en allvarligare tomhet - nämligen den fullkomliga bristen paalternativ till den politik för vilken socialdemokraterna nu anklagarregeringen. Vi har inte mandat att urholka den sociala tryggheten förolika grupper, hävdar socialdemokraterna. och det har vi minsann helleraldrig bett om. Men vi har mandat att skydda den tryggheten, att värna om heladen svenska välfärdspolitiken, att värna om den fulla sysselsättningens politikoch att göra det också i tider då den ekonomiska grundvalen för den politikenhotas av oljeprishöjningar och av på annat sätt skapade balansrubbningar i densvenska ekonomin. Vi skulle naturligtvis kunna följa socialdemokratinsrecept i stället, dvs. alt inte göra någonting alls utöver att oja oss över hursvårt allting är. Men vi har inte valt den vägen. Vi har valt att handla, ävennär detta har krävt och även framgent kommer att kräva en och annan ganska säimpopulär åtgärd. Det är det vi har gjort genom sparplanen, och det är denpolitiken som socialdemokraterna nu attackerar med sådan kraft i hopp om attden vägen knipa en och annan SIFO-poäng. Lycka till på den fronten. !Jag tror dess värre att det tills vidare kommer att gå ganska bra. Men jag trorfaktiskt att ni i längden förlorar som parti på att ställa er utanför detansvarstagande som borde gälla alla. oavsett vilka partier de tillhör. Ni kanske inte är medvetna om det. men det förslag ommisstroendeom röstning som ni kommer med demonstrerar mycket allvarligt hur illa ute ni är. Ni har tydligen själva blivit övertygade om att ni kan komma åt regeringens politik med argument i sak. och då kräver ni i stället att manskall iscensätta en totalt meningslös parlamentarisk gest. Det är alltså inte någon förändring i regeringens politik som har föranlett detta misstroendevotum, för den har ni ju alltid ansett vara eländig, utan det är helt enkelt att eregen politik har blivit ohållbar, omöjlig att försvara i sak. Då tillgriper ni denna votering i stället för attfortsätta den argumentering i sak som borde vara det Problemet med hela er uppläggning är att ni över huvudtaget inte Onsdaeen den accepterar utgångspunkten för den ekonomiska politiksom nu måste föras, attkonsumtionen - både den privata och den offentliga - är för hög. under1970-talet konsumerade praktiskt taget hela den ekonomiska tillväx- Allmänpolitisk ten, som dessutom var ovanligt låg . i dphntt dag andades inte ett ord om det problemet, om att vi föratt få fart på investeringarna och för att ta igen det vi inte sparat undergångna år måste föra en återhållsam politik både när det gäller att bevilja osshöga löner och när det gäller att hålla en hög ökningstakt i de offentligautgifterna. Proms-en skatteform som över huvud taget intefinns-strukturbolag och strukturplaner i länga rader, höjda marginalskattergenom slopad indexreglering, det är vad tror skall rädda svenskekonomi. Det är nog ingen annan än som tror det, och antagligen,herr talman, tror han det inte själv heller. Men han är med sitt parti fast iett nejsägande när det gäller allt vad regeringen föreslår, och därför måstehan avvisa också det som han innerst inne rimligen håller med om.