prot · G4098 · 1980-12-31 00:00:00 — Vad gör vi då? Jag är för egen del tveksam till att gå längre än så, attverkligen vrida klockan tillbaka. Jag är det av följande skäl: En minskad offentlig sektor kommer i vart fall denärmaste åren att leda till stora svårigheter att upprätthålla en acceptabel sysselsättningspolitik.Vi kommer att få svårt nog ändå. Enkrympning av den offentliga sektorn kommer icke att leda till en industriellexpansion, som det ofta görs gällande. Den erfarenhet som kan inhämtas frånländer som prövat den metoden visar att det i stället leder till en parallellkrympning av både den offentliga och den privata sektorn. Thatcherregeringensnedskärning av den offentliga sektorn har inte skapat några nya jobb, utan istället ökad arbetslöshet. Och det är inte endast de anställda i den offentligasektorn som drabbas. Engelska TUC, som motsvarar LO och TCO hos oss, har räknatut att regeringens nedskärningsprogram hotar 400 000 jobb. varav hälften inomden privata sektorn. En krympning av den offentliga sektorn leder till enförsämrad fördelningspolitik. Det har gått åt mycken kraft för att bygga uppden svenska välfärden. Den skall inte försämras eller äventyras för att vi harnågra dåliga år i vår ekonomi. kan vän av ordning säga, det är gott och väl, men vadgör vi dä för att åstadkomma erforderlig balans, om de antydda åtgärderna interäcker? Till att börja med vill jag säga att jag inte tycker attdet vore någon större olycka, om vi finge klara oss med vår nuvarandeprivata konsumtion. Det finns fortfarande de som har det svårt, men knappastnågra, för att inte säga inga, av dem kan nås genom lönepåslag utan endastgenom den offentliga verksamheten. Vi måste vidare tillsammans med de fackligaorganisationerna nå fram till en inkomstpolitik som är till gagn för näringslivoch samhälle. Vi har en besvärlig ekonomisk situation därför att vi ochmånga med oss är inne i en bekymmersam omställningsperiod. Men det finns skälatt tro att vi inte har sämre utan kanske bättre möjligheter än andra attanpassa oss till detta nya läge. Det kan inte vara så att alla de omständigheter, som gjortdetta lilla land här uppe i norr till ett av världens rikaste länder och tilldet land som har den bästa socialpolitiska fördelningen och den störstatryggheten, har försvunnit över . Det mesta finns säkert kvar och måsteges ny livskraft och vitalitet, om vi skall ta oss ur svårigheterna på ettanständigt sätt. Det har sagts att det sparpaket som regeringen lagt framinte innebär någon slutgiltig lösning på våra ekonomiska balansproblem, men attdet är ett första steg på rätt väg. Det kan väntas fler steg på den vägen, sägsdet. Det är i så fall att beklaga, för det är sannolikare att det är ett stegpå fel väg som blir värre när det följs av flera. Det innebär att den totalaaktiviteten i samhället sänks. Vi kommer att anpassa även produktionen nedåt. Det är en myt att den offentliga sektorns utbyggnad är etthinder för en industriell expansion. Det står 300 000-400000 personer till förfogande. Det är ingen brist på likvida medel för företagsom vill investera. Låt oss angripa problemen där de finns och inte tro ossvisa handlingskraft genom alt angripa fel problem. Det sägs; Vi måste acceptera litet sämrefördelningspolitik, litet större arbetslöshet, ge litet mer av incitament tillduktigt folk genom skattesänkningar osv. för att komina ur krisen. Detsamhälle som fordrar mera orättvisor för att fungera är inget bra samhälle och inte särskilt mycket att bevara. Jag troremellertid att ni har fel. Jag tror på en rättvis framtid. Vi kan klaraproblemen även . om vi lägger manken till. Men att urholka välfärdenoch öka orättvisorna är ingen nödvändig och ingen acceptabel väg ut ursvårigheterna. Jag sade att vi skall angripa problemendär de finns. Men vårekonomiska krisår i hög grad en parlamentarisk kris. Vårtvalsystem, vår författning och den historiska utvecklingen har skapat enparlamentarisk situation som inte ger underlag för att den handlingskraft ochlångsiktighet som behövs hos regeringsmakten i en svår tid skall kunna skapas. Vi tar oss inte ur svårigheterna på ett för medborgarnaacceptabelt sätt med den nuvarande parlamentariska situationen. Väljarna bör fåtillfälle att i nyval skapa det parlamentariska underlag som behövs för att detskall kunna föras en fast och konsekvent politik. Det instrument författningen anvisar för att uppnå dettaär förtroendeomröstning. Vårt krav på misstroendeomröstning är därförkonsekvent och i författningens anda. Det finns nu möjlighet att skapa enbättre parlamentarisk situation i landet. Det stämmer i hög grad medmedborgarnas önskan att vi kommer till rätta med den parlamentariska ochpolitiska kris som vi har och som vi kan göra någonting åt. De som har sammauppfattning har möjlighet att vara med och åstadkomma detta. Det skulleuppskattas i vida kretsar. 56 BOLUNDGREN (m); Jag noterade att var tveksamom påståendet att vi lever över våra tillgångar egentligen är korrekt. Hanmenade i stället att vi genom att bättre utnyttja de resurser som vi har skullekunna öka tillgångarna. Jag håller helt och hållet med honom. Ett avinstrumenten härför borde rimligen vara ett bättre skattesystem. Förutom attHans Gustafsson sade att vi behöver ett bättre skattesystem och en bättrenäringspolitik och att vi inte skall skälla på grund av den offentliga sektornsexpansion var det inte mycket konkret som han hade att komma med. Det skulle havarit mer intressant att höra vilken skattepolitik och näringspolitik somsocialdemokraterna vill föra. Sedan den borgerliga trepartiregeringenövertog regeringsansvaret har mycket skett pä skatteområdet. Denstatliga inkomstskatteskalan har inflationsskyddats. så att inte inflationen,som tidigare, kan smyghöja skatten. Marginalskatten har i vissa inkomstlägenstegvis sänkts med upp till . Det statliga skattetryckethar minskat. En hel del återstår emellertid att göra för att återge detsvenska skattesystemet en sådan utformning att det bidrar till och intemotverkar samhällsekonomisk balans. enligt min mening, mest angelägna är att sänka deännu alltför höga skatterna på löneökningar, marginalskatterna, så att detverkligen lönar sig att arbeta. Eftersom det inte gör det uppstår mångaproblem i samhället och samhällsekonomin och därmed för de enskildamedborgarna. Vi får mindre arbetsvilja ochmindre lust att satsa på nyföretagande. Detta leder bl. a. till en ökadefterfrågan på deltidsarbete och ett stort intresse för delpension, vilketnaturligtvis inte ökar utbudet av arbetskraft. Givetvis leder minskadarbetslust också till minskad ekonomisk tillväxt, något som i första handdrabbar de sämst ställda i samhället, bl. a. därför att resurserna för denoffentliga sektorn blir begränsade. Den s. k. dolda sektorn ökar kraftigt. Internationellaundersökningar har gett vid handen att i många ekonomier anses den oredovisadeandelen av inkomster genom s. k. svart arbete vara i storleksordningen 5-10 %av bruttonationalprodukten. Om man antar att det för del rörsigom , skulle det innebära att mer än 50 miljarder undantasfrån beskattning. Genom höga marginalskatter ökar lönekostnaderna snabbaremed inflation som följd. Detta har lett till att skatteomläggningar har måstgenomföras under så gott som . Dessaskatteomläggningar finansierades, som man sade under socialdemokratisk tid.genom höjda arbetsgivaravgifter, vilket ytterligare ökade lönekostnaderna ochdärmed försvårade för den svenska exporten. Omläggningarna var också såutformade att progressionen de facto skärptes. har många i , inte minst massmedia,med stor indignation anmärkt på de höga skatter som lett till att valt att bosätta sig utomlands. Indignationen överskattesystemet borde vara minst lika stor. om inte större, med tanke på denuppenbara risken att många av våra bästa vetenskapsmän, ingenjörer och ekonomerlämnar för att verka där skattesystemet är rimligare utformat. På såvis kan marginalskatterna också indirekt leda till svårigheter när det gälleratt hålla uppe produktionen och därmed tillväxten. De höga marginalskatterna har också lett till flera skendebatter.Låt mig som exempel ta den s. k. avdragsdebatten och debatten om den. enligtvissa, låga viljan till skogsavverkningar. Det anses på sina håll att vårt största skatteproblem ärde ökande avdragen hos olika inkomsttagare. Man hänvisar då bl. a. till atthögre inkomsttagare, med högre marginalskatt, får ett större "utbyte"av sina avdrag än lägre inkomsttagare. Men detta är ju en automatisk följd avden höga progressionen i skattesystemet. Med en lägre marginalskatt blirnaturligtvis intresset för att göra avdrag för avdragets egen skull betydligtmindre, och skillnaden mellan olika inkomsttagare i fråga om värdet på avdragenutjämnas. För de enskilda skogsägarna är naturligtvismarginalskatterna av stor betydelse när man bedömer huruvida en avverkning börgöras eller inte. Om man har inkomst av jordbruk eller annat förvärvsarbete ibotten finner man att de skogsinkomster man kan få drabbas av så högmarginalskatt att mycket litet blir kvar av en avverkning i netto. I stället föratt se detta som ett marginalskatteproblem och därmed försöka angripaorsakerna, föreslår man i debatten avverkningstvång eller olika former avtillväxtbeskattning. Trots alla dessa argument, som talar för att vi verkligenbehöver en rejäl marginalskattesänkning, finns det fortfarande de som i den allmänna debatten talar om att man inte skall prioritera en sådanskattepolitisk åtgärd. Jag kan för min del tänka mig två skäl till en sådaninställning. För det första söker naturligtvis den politiskaoppositionen utnyttja krontalseffekterna av en marginalskattesänkning för sinpolitiska propaganda. Självfallet är det så att om man sänkermarginalskatterna för de inkomsttagare för vilka de är ett problem kommer högreinkomsttagare att få större skattesänkning i kronor räknat än lägreinkomsttagare. Samma förhållande gällde självfallet när socialdemokraternagenomförde sina s. k. skattereformer. Men vad oppositionen naturligtvis inte talar om är detfaktum att om sänkta marginalskatter bidrar till ekonomisk balans och ledertill en ökad tillväxt i samhällsekonomin, är det de lägsta inkomsttagarna somvinner mest på det. Det är ju tillväxten som betalat och även ifortsättning kommer att betala den höga standarden i värt land. Det andra skälet till att man inte prioriterarmarginalskattesänkningar kan vara att man hävdar att staten inte har rådatt gå miste om de inkomster man får med nuvarande skattesystem och nuvarandemarginalskatter. Det har i debatten hävdats att vi måste väntatill dess samhällsekonomin är i balans innan vi kan sänka marginalskatterna. Sanningen är tvärtom den att vi för att uppnåsamhällsekonomisk balans måste sänka marginalskatterna till en rimlig nivå. Jag kan instämma i uppfattningen att vårt nuvarandekonjunkturläge och vårt stora budgetunderskott kanske inte medger en radikalmarginalskattesänkning utan att man kompenserar statskassan förinkomstbortfallet. Men det kan ske pä samma sätt som majoriteten i 1972 årsskalteutredning anvisade - genom indirekta skatter. De två alterntiv som i så fall i första handstår till buds är skärpningar av mervärdeskatten eller skärpningar avarbetsgivaravgifterna. Den senare vägen användes, med känt negativt resultat,av socialdemokraterna . När det gäller att välja vilken form av skattehöjning .somman bör använda för att kompensera ett inkomstbortfall till följd av en rejälmarginalskattesänkning måste man först och främst komma ihåg att man aldrigkan ta pengar ur luften, dvs. att en skattehöjning, vilken form den än har,måste betalas av oss alla medborgare i . Om man skärper arbetsgivaravgiftenoch den inte avräknas frän eventuella löneökningar kommer det alt leda tillökade priser och sämre exportmöjligheter. Om arbetsgivaravgiftsökningendäremot avräknas från kommande löneökningar innebär det ju för inkomsttagarnalägre löneökningar och för stat och kommun minskade skatteinkomster. Detta innebärnaturligtvis risk för skattehöjningar från kommunernas sida. och det innebärdessutom att för de lägsta inkomsttagarna, som ju fått behålla mest av enlöneökning efter skatt, gör den största förlusten i den uteblivna löneökningen. Oavsett om vi höjer mervärdeskatt ellerarbetsgivaravgifter är det ändå vi alla som får betala skattehöjningen. I valetmellan mervärdeskatt och arbetsgivaravgift talar mycket för att mervärdeskatten böranvändas för att kompensera inkomstbortfall till följd av en marginalskattesänkning.Låt mig ge några skäl till det. Mervärdeskatten lyfts, till skillnad frånarbetsgivaravgifterna, av vid export av varor från och belastarimporten till . För vår handelsbalans är alltså mervärdeskatten klartatt föredra. Mervärdeskatten är sparvänlig. Den som väljer att spara eninkomst i stället för att konsumera den behöver självfallet inte heller betalanågon mervärdeskatt. Mervärdeskatten är en skatt som måste betalas även av demsom har s. k. svarta inkomster. Eftersom skatten tas ut vid köp av en vara, gördet detsamma vilken inkomstkälla pengarna har kommit ifrån och om inkomstkällanhar beskattats eller inte. Momsen måste ändå alltid betalas. Låt mig mot denna bakgrund snabbt skisseraett förslag till en rejäl omläggning av skattesystemet med sänkning av de direktainkomstskatterna och höjning av mervärdeskatten, sorn bördifferentieras. Omläggningen skulle innebära att man sätter en högstamarginalskatt pä för inkomsttagare med upp till . iårsinkomst och ett totalt marginalskattetak för alla på . Detta skulle ledatill ett inkomstbortfall för staten på i storleksordningen 3-4 miljarderkronor, inte mer. Den helt övervägande delen av inkomstbortfallet kommer avsänkningen till och inte av sänkningen i de högre inkomstklasserna. För att kompensera statskassan för detta inkomstbortfallkan mervärdeskatten höjas. I samband med denna höjning bör man överväga attdifferentiera mervärdeskatten på så vis att man avskaffar mervärdeskatten påbaslivsmedel, bibehåller en "mellanskatteklass" på flertalet varoroch slutligen inför en tredje, högre skatteklass för vissa kapitalvaror. Dessasenare varor torde ofta ha en hög importandel, varför skärpningen avmervärdeskatten i sig kan bidra till en förbättrad handelsbalans. Genom avskaffandet av moms på baslivsmedel ger man utrymmeför att avskaffa livsmedelssubventionerna utom för mjölk. Här ärsubventionen nämligen sä hög att det skulle ge orimliga effekter att med engång avskaffa subventioneringen. För att undvika orimliga krontalseffekter när det gällermarginalskattesänkningar av denna storleksordning bör man genom överläggningarmed löntagarorganisationerna sträva efter reduceringar av bruttolönerna förberörda inkomsttagare, så att rimliga skattesänkningar erhålls. Genom dennareducering av bruttolönerna minskar självfallet också lönekostnaderna förnäringslivet. I debatten har ofta hävdats att det är mereller mindre omöjligt att differentiera mervärdeskatten. Det är emellertidrimligt, menar jag, att genomföra en differentiering om man ytterligare skallskärpa momsen. E»et finns många utländska exempel på differentiering - bådepositiva och negativa. Motståndare hänvisar ofta till , där just dendifferentierade mervärdeskatten har uppfattats som problematisk att administrera.Vad som har inträffat i är att rnan har haft fyra skattesatser och ofta har ändrat reglerna för vilka varugrupper som skall ingå i de Genom enkla, lätt tillämpade regler kommer en Nr 8differentiering av momsen att kunna på ett tillfredsställande sätt ivårt den Det kanockså finnas anledning att i samband rned genomförandet av en så omfattandeskattereform under ett eller ytterligare intensifiera Allmänpolitisk deklarationsgranskningen och kontrollera detta i syfte alt sättaytterligare debatt press på de människor som har s. k. svartainkomster. Dels lönar det sig genom marginalskattesänkningarna bättre attredovisa sin inkomst, dels ökar naturligtvis risken för upptäckt genom enskärpt kontroll. Det svenskamarknadsekonomiska systemet har visat sig vara utomordentligt föratt ge vårtland ett högt välstånd. Förutsättningen för att marknadsekonomin skallfortsätta att göra det är naturligtvis att rnan utgår från den drivkraft sommåste till-bl. a. rätten alt faen rimlig ersättning för sitt arbete och sinainitiativ. Genom att det återigen blir lönande att arbeta, att ta initiativ ochatt satsa på nyföretagande samt att spara får många människor i vårt landtillbaka framtidstron och lusten att arbete, att satsa på någonting nytt -nyföretagande och annat. På det viset kommer vi lättare i ekonomisk balans med betydligtstörre möjligheter att för framtiden slå vakt om vårt välstånd och att hjälpaeftersatta grupper. 57OLLE (): Att många i vårt land ännu inte har klart försig att den snabba expansionen i och för länge sedanupphört är kanske inte så märkligt, eftersom information av det slaget harmycket svårt att tränga igenom. Men att det fortfarande skulle finnas folk inomkanslihuset och regeringen som inte uppmärksammat vad som inträffat tycker jagär förvånansvärt. Man kan fråga sig hur denna föråldrade kunskap om länetssituation egentligen påverkar utformningen av dagspoliliken. Tydligen är det såatt det är denna föråldrade syn på som legat till grund förindustriministerns uttalanden vid de diskussioner och uppvaktningar som harförekommit angående och Spännarhyttan. Visst finns det i länet en industrisektor som utvecklarsig. Företagen är inte många, men det finns ett antal företag. Det är , det är och det är ASEA. Även om det senareföretaget-har haft långvariga bekymmer till följd av bristen på energipolitikfrån den borgerliga regeringens sida är det stora bekymret för dagen och dess planer på att lägga ned sin metallurgi. Att företaget kommitfram till detta ställningstagande kan man i och för sig inte klandra vare sigföretaget eller ägaren, ASEA, för. Man får nog säga att ochSurahammars har gjort det som man rimligen kan begära för att finna enannan lösning. De har lagt ned ett mycket omfattande arbete på att hittamöjligheter till samverkan med andra svenska stålföretag, men alla strävandenhar varit förgäves. Men vad som är märkligt är den stora passiviteten frånstatens sida. Industriministern har uppvaktats från alla tänkbara håll. och centrala fackliga organisationer, kommunerna,länsstyrelserna m. fl. som har låtit höra av sig, men också enskilda företaghar skrivit till industriministern och uttryckt sin oro inför den svenskaspecialstålsindustrins framtida försörjning med råjärn. Man har vädjat om olikainitiativ, t. ex. en enmansutredare eller en opartisk ordförande som skulleleda förhandlingarna mellan företagen. Men ingenting har gjorts.Departementschefen har inskränkt sig till att låta en tjänsteman kontaktaföretagen och fråga orn dessa hade intresse av att gå in som delägare imetallurgin. Svaret har blivit nej. Därefter har industriministern låtitmeddela att det inte finns kommersiellt intresse för en samverkan. Det materialsom han grundade sitt ställningstagande på är icke offentligaminnesanteckningar, som vederbörande tjänsteman har gjort. Skrotförsörjningssituationen har varit en nyckelfråga idetta sammanhang. Här har en särskild utredningsman pä industriministernsuppdrag karllagt situationen och redovisat sitt uppdrag tillindustridepartementet, varefter hela materialet har hemligstämplats. Man kan ifrågasätta rimligheten i att en avgörande frågaför svensk specialstålsindustris framtid men också framtiden för 700 anställdai Spännarhyttan och skall avgöras på ett underlag som inte görstillgängligt för en bredare debatt. 1 då alla - även de borgerligaledamöterna - bekänner sig till ökad insyn, öppenhet och demokratiseringbetraktar jag detta industriministerns tillvägagångssätt som obegripligt. gjorde vi, representanter för de femriksdagspartierna i , en uppvaktning hos industriminister . skrivelse som vi gemensamt överlämnade konstaterade vi att en nedläggningav masugnen, sinterverket och gruvan i samt merparten av stålverket iSurahammar skulle få utomordentligt svåra konsekvenser för de berörda orternaoch hela regionen. Bortfallet av aibetstillfällena skulle drabba också en långrad av underleverantörer och serviceföretag i länet och dess omnejd. Nedläggningarna innebär vidare att en försörjningskällaför andra svenska stålindustrier försvinner. Inhemsk produktion kommer med allsannolikhet att ersättas med import, som av många bedömare anses bli såväldyrare som osäkrare. Samtliga de berörda fackliga organisationerna har i brevtill industriministern begärt en genomgripande utredning av de aktuellaförhållandena innan beskedet om nedläggningarna lämnas, Enligt de informationersom vi har fått frän fackföreningarna har en sådan samlad utredning ännu integjorts. Vi som företräder i hemställdeatt det erforderliga beslutsunderlaget nu skall plockas fram urhemligskåpet och redovisas. Fackförbundens skrivelser till av den17 redovisade vilka utredningsaktiviteter som krävs. Jag måstesäga att jag ställer mig helt bakom de krav som de olika fackförbunden ställt.I utredningen bör också ingå en utvärdering av det nya utvecklingsalternativsom företaget på fackligt initiativ gjort en preliminär beräkning av. det s. k. I avvaktan på att det här materialet tas fram ochresultaten övervägs bör del vara självfallet att man inte fattar något beslutom nedläggning. Jag utgår från att , efter uppvaktningen från alla iriksdagen representerade partier från länet, i samverkan med Surahamrnars ägareASEA verkar för att något beslut inte fattas. Tiden är mycket knapp. De centrala MBL-förhandlingarnainleddes , och det formella nedläggningsbeslutet kan komma eller . Vad kommer att ske om ett beslut om nedläggning avmetallurgin blir verklighet? Ja, det är svårt att säga. Att döma avindustriministerns benägenhet att skjuta ASEA framför sig när det gällererforderliga insatser har han för avsikt att så långt som möjligt undvika attstaten engagerar sig. Delta kan jag inte acceptera. lett fall som detta krävs statlig medverkan. Inte ens enstorkoncern och ett multinationellt företag som ASEA kan klara allt på egenhand, även om man med all rätt kan kräva att ASEA fortsätter att ta sittsociala ansvar för de anställda. Men man kan alltså inte kräva att ASEA ensamtskall klara av specialstålsindustrins framtid i vårt land. När vi diskuterat frågan om misstroendevotum motregeringen , har det för oss socialdemokratiska riksdagsmän iVästmanland inte varit svårt att instämma i detta krav - med hänsyn tillindustriministerns nonchalans och brist på engagemang för svenskspecialstålsindustris fortlevnad och för sysselsättningen för många hundramänniskor i och . Industriministern sade i ett inlägg att haninte ville ge de anställda några illusioner. Det är nog ingen i densocialdemokratiska gruppen som väntat sig att han skulle göra några stordåd närdet gäller Spännarhyttan eller . Det enda vi begärt är att vi skallfå ett rådrum för fortsatt utredning av frågan om det verkligen är vettigt attlägga ned metallurgin i och i i övrigt. Efter en alltför lång väntan på besked från regeringen omde mindre handelsstålverkens struktur och framtid har enutredning på gång om sin framtid. Man kan redan nu skönja kommandepersonalinskränkningar. Får vi i den proposition om stålindustrin som skallframläggas veta något mer om vad industriministern tänker orn demindre handelsstålverkens framtid? Får vi där veta något mer av honom omvilken politik som kommer att föras när det gäller specialstålsindustrin? Fårvi kanske där en förklaring till att inte vill leverera flytande råjärntill . ett alternativ som skulle ha möjliggjort fortsatt driftvid stålverket i ? Vad är det nu vi kräver för att vrida utvecklingen iVästmanland in i positivare banor? förutom att vi får en regering som trorpå framtiden och som för en politik som innebär engagemang och insatser förframtiden skulle man pä en rad områden kunna vända den negativa utveckling somär på gång Vi måste få fram ersättningsverksamhet med anledning avnedläggningen av . Vi måste se till att det flygmotorunderhåll som sker iArboga tryggas för framtiden.