prot · G409145 · 1980-12-31 00:00:00 — Agerandet medpresskonferenser och pressmeddelanden har alltför mycket tagit överhanden.Regeringens avskärmning från genom ersättarsyste-met, och statsrådensavtagande hövlighet evad det gäller att vara närvarande när riksdagendebatterar ärenden inom deras ansvarsområde, är dock möjligen ett utflöde avden utmattning som interpellations- och särskilt avdessa arbetstyngda personer har kommit att leda fill. Av läkare fordras att de för varje patient - dvs. varje"ärende" - för en ordentlig journal. Till sjöss har man att föraloggbok. Jag tycker det är ett Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbetets omfattning och inriktning, m. m. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. rn. Granskningsarbetets omfattning och inriktning, m. rn. rimligt krav - inte minst för del,som skall granska statsrådens tjänsteutövning-och inte bara"regeringsärendenas" handläggning - att det förs en dagbok idepartementen och hos statsministern, där ställningstaganden och beslut avbetydelse antecknas. Den må gärna vara hemlig, där så erfordras, men det skallfinnas möjligheter för dem, som skall granska rikets styrelse och förvaltning,att få reda på vad som skett och vilka som deltagit i avgörandena, och detborde även för historieforskningens skull vara möjligt att följahändelseförloppen. Förmodligen är - kabinettet för denutrikes brevväxlingen - det departement som därvid föregår med bäst exempel.Telub-ärendet visar ju hur svårt det kan vara att rekonstruera ävennäraliggande förhållanden utan tillgång till anteckningar om vad somförekommit. yttrade att "framtiden fåravgöra". Man kan fråga sig hur det skall gå till. I många fall får man nogta till de privata dagböckerna. Jag tycker inte att regeringens internaarbetsformer utmärker sig för god ordning, och någon ordning borde det varaäven i en regering. ordförande har tidigareunderstrukit att i vår nya författning är första statsmakten ochregeringen den andra -ett slags verkställande utskott. kandärför rimligtvis ställa krav på hur regeringens verksamhet fortlöpande dokumenteras.Det skulle vara värdefullt om den regering, som skall träda till, frånbörjan bestämde sig för - och bekantgjorde - ett ordentligt regelsystem. Ettsådant är särskilt angeläget, om man för överskådlig framtid har att motseolika slag av koalitionsregeringar och snabbare växling vid makten än under deår, då vår nya regeringsform kom till. Det skulle också vara intressant att veta hurformaliteterna kring den famösa "överenskommelsen" efter denunderbara natten egentligen ter sig i regeringens registratur. Såvitt jagförstår fanns det inga formella beslut, mot vilka de moderata statsråden vidden tidpunkten - då frågan krävde ett politiskt ställningstagande - skullekunnat reservera sig. Jag tror alltså, , att man inte pådet sätt som förefallit vanligt helt kan separera"politiska" åtgärder och beslut från formål-juridiska"regeringsärenden". I tvivelsmål måste de konstitutionella aspekternakräva sin formella, dokumentariska tribut. Den för tillgängliga informationenoch dokumentationen kan och får inte ersättas av presskonferenser ochpressmeddelanden, som ger upphov till en falsk och ibland sensationsbefordrandepolitisk miljö, på bekostnad av folkstyrets verkliga och rättmätiga plats. Detta har jag velat anföra som kompletteringUll vad utskottet redovisar under avsnitten 1-8, till vilket jag i övrigtansluter mig. AnL 15BERTIL FISKESJÖ (c); ställde i sitt anförande endirekt fråga till mig. Han sade; Är det inte hög tid att lösa frågan omutskottsrepresentationen, så att alla partier kan delta i utskottsarbetet? Jag villerinra om att vi har gjort stora ansträngningar och kommit medmånga förslag för att lösa denna fråga. Men dessa förslag har stupatantingen på att socialdemokraterna inte har varit intresserade eller på att vpksjälvt inte har velat acceptera den föreslagna lösningen. , somockså har arbetat med denna fråga, vet mycket väl vilka problem som finns ochvilka lösningsförslag som har lagts fram. Jag beklagar att det inte har gåttatt finna en lösning, men jag känner faktiskt ingen skuld i det avseendet, i gjorde en del reflexioner omregeringsarbetet. Även han ställde, i varje fall indirekt, en del frågor. Detär så, att regeringsbesluten fattas vid regeringssammanträden, och därmed harde rättslig verkan. Däremot undvek vi medvetet när författningen skrevs attdetaljreglera hur beredningsarbetet skall gå till. Det rådde f. ö. betydandeenighet på denna punkt. Vi menade att en sådan detaljreglering skulle lägga enonödig, byråkratisk hämsko på regeringens arbetskapacitet. Och jag ställer migverkligen frågande till förslag att statsråden vid varjekontakt, uttalande och samtal skulle vara ålagda att notera detta i något slagsloggbok. Det skulle medföra ett enormt arbete för ett upptaget statsråd, somständigt träffar många människor. Och jag förstår inte vad det skulle tjänatill. Fr. o. m. 1971 ändrades denförfattningsmässiga grunden för granskning. § 107 i dengamla grundlagen - "Tjocka " - tömdes på sitt gamla innehåll, som gällde den politiskagranskningen av statsråden, och fylldes på med bestämmelser om misstroendeförklaring.De nya bestämmelserna överfördes sedan i den nya författningen. Tanken bakom reformen, som förberetts under ett årtionde,var att granskning inte längre skulle gälla värderingarav den politiska lämpligheten av de åtgärder som statsråden och regeringenvidtog utan mera den administrativa praxis som utbildats inomregeringskansliet. Det politiska ansvaret skulle utkrävas på annat sätt, genomdet kontinuerliga arbetet i kammaren i beslutsärenden, genom interpellationeroch frågor samt genom det nya institutet misstroendeförklaring. Om man tyckteatt enskilda regeringsledamöter handlat oklokt eller på annat sätt somriksdagen inte borde gilla, skulle man inte gå över ,utan klara av den saken genom direkt aktion i kammaren. Därmed skulle man fåklarare politiska ställningstaganden och undvika allehanda luddigaomförmälningar i samband med granskningsdebatterna - omförmälningar somdessutom inte har någon rättslig verkan. Det senare förtjänar understrykas medhänsyn till den märkliga debatt som förekommit i massmedia om effekten avkonstitutionsutskottets granskning. Vill ha bort ett statsråd, såskall det ske genom misstroendeförklaring. Något annat sätt anvisas inte i denförfattning som pä den här punkten antog under full enighet. Man kan naturligtvis ifrågasätta om de författningsfädersom åstadkom denna förändring av grunderna för granskningsarbetet hade en heltrealistisk Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbetets omfattning och inriktning, m. m. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbetets omfaUning och inriktning, m. m. uppfattning om möjligheten att styra riksdagsledamöterstankar, ord och handlingar, men avsikten var den som jag här har angett. Detframgår klart om man går till akterna. Vad man kan konstatera är att granskningen ochgranskningsdebatten fått en alltmer politisk inriktning igen. Särskilt markanthar detta blivit efter regeringsskiftet . Socialdemokraterna ser tydligengranskningen och granskningsdebatten som ett led i vädrandet av den allmännaolust man känner över att inte sitta i kanslihuset. Granskningsdebatten harblivit ett slags extra allmänpolitisk debatt, där socialdemokraterna oavsettvad som hänt och gjorts uttrycker sin besvikelse över att regeringen inte ärsocialdemokratisk. Denna tendens förstärks år i takt med atttidsavståndet till den socialdemokratiska maktutövningen vidgas. Man kan frågasig var det skall sluta. Om det är så att i efterhandskall ta ställning till alla de beslut som regeringen fattat och dessutom tillalla de beslut som man inte fattat - som i t. ex. Telub-frågan - då kommer viframöver att behöva åtminstone någon vecka av kammarens tid, även om vi åläggeross en stark argumentationsrestriktion, vilket av många skulle kännas som ettsvårt lidande. Jag är inte säker på att det är en meningsfull användningav kammarens tid att på det här sättet återupprepa en lång rad debatter somredan förts i kammaren i andra sammanhang. är jag inte den förste som uttrycker tveksamhet införden här utvecklingen. Som tangerade var den tidigareordföranden i mycket bekymrad redan1974, då den här påtalade tendensen om än skönjbar dock fortfarande låg i sinlinda, I granskningsdebatten menade dåvarandeordföranden att det med den här inriktningen fanns stor risk för att den merasystematiska granskningen av regeringsärendenas handläggning skulle komma iskymundan, om man alltför starkt inriktade sig på enskilda beslut ochhändelser. Men utöver detta fann han fyra särskilda risker. Den första är så påtaglig, framhöll han, "att jagendast närmare behöver nämna den, nämligen risken att man från enskilda falldrar generella slutsatser som materialet inte bär". Dennarisk illustreras på ett utmärkt sätt av den socialdemokratiska reservationen omparlamentarismens funktionssätt - en i sig också i övrigt märklig reservation. Den andra faran, framhöll dåvarande ordföranden, somDaniel Tarschys också angav, är "att man blir efterklok. Förutsättningarnaär ofta inte desamma när man granskar och när man beslutar. sittervi i med facit i hand." Jag instämmer igen medförre ordföranden. En utmärkt illustration till denna andra risk ärsocialdemokraternas reservation i Telub-ärendet. Där dömer man statsråd föratt de inte, när de hade anledning att agera, kände till det som senare blevkänt. De döms för att de brustit i den klärvoajans som endast är fullt möjligför den efterkloke, som sitter med facit i hand. neni Telub-ärendet är bland mycket annat en orgie i efterklokhet. Men det är jubara en liten del av den moraliska deformismen i socialdemokraternasreservation i Telub-ärendet, denna massmediala väderballong. Entredje risk var, enligt förre ordföranden, "att man klampar in på andrautskotts områden". Jagkan inte annat än instämma. Det gäller bl. a. de socialdemokratiskareservationerna om NCB, varven och en del andra ting. Dessa ärenden har i olikaomgångar sakbehandlats av olika utskott, och reservanternas kritik kan såledessägas drabba även broder- och systerutskotten och för den skull kammaren somhelhet. Slutligensade förre utskottsordföranden så här; "En fjärde risk är attkonsfitutionsutskottets granskning får något av hackspettspolitik över sig. Manutnyttjar från oppositionens sida för att hacka påregeringen i stället för att systematiskt granska vissa ärenden," Härkommer, herr talman, mitt slutliga instämmande, "Hackspettspolitik"är en god karakteristik av oppositionens samlade reservationspaket. Denförre ordföranden i , som jag så här helhjärtat instämtmed, var , som i sitt anförande och genom att stå somförsta namn på de socialdemokratiska reservationerna nu så ambitiöst inte baraförsökt utan också så väl lyckats att praktiskt illustrera de faror hanprofetiskt anteciperade . Han var också, om jag förstod honom rätt,ganska belåten därmed. Några delar av KU:s betänkande handlar dock om sådant som författningsfädernatänkte sig att utskottet framgent skulle lägga huvudvikten vid. Vi har sett påtillämpningen av de nya reglerna om lagrådsgranskningen och funnit att trotsalla profetior om motsatsen de i stort sett har fungerat väl. Vi har fått en bredarelagrådsgranskning, och det är naturligtvis till fördel förlagstiftningsarbetet. är iagrådsgranskningen inte hundraprocentigtobligatorisk. Men i de fall man underlåter att genomföra lagrådsgranskning,skall skälen för detta anges i propositionen. Det har regeringen inte gjort inågra fall, vilket vi påpekar. Och vi förutsätter givetvis att föreskriftenföljs fortsättningsvis. På den här punkten, liksom på så många andra punkterdär vi riktar kritik mot regeringen, står ett enhälligt utskott bakom skrivningen. Jagvill i det sammanhanget passa på att säga att det påstås i massmedia att viinte riktar kritik mot regeringen och att det skulle vara något unikt om det nuriktades kritik mot statsråd i Telub-ärendet. Så är det ju inte alls. Det harframförts kritik mot regeringen i praktiskt taget vartenda granskningsbetänkande,i varje fall efter regeringsskiftet - socialdemokraterna var känsligarenär det gällde att kritisera sina egna än vad vi har varit undericke-socialisfisk tid. Propositionsavlämnandethar vi följt i utskottet , inte minst av det skälet att det är viktigtför arbetsplanering att propositionerna kommer och i utlovadtid. Utskottet konstaterar att det fortfarande råder brister härvidlag.Uppgjorda propositionsplaner har inte hållits, och vi har alltfort enbesvärande anhopning av propositioner under den Granskningav statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbé-tetsomfattning och inriktning, m. m. 3 protokod 1980/81:142-146 Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. rn. Granskningsarbetets omfattning och inriktning, m. m. innan propositionstiden går ut. Vi är naturligtvismedvetna om de reella svårigheter som finns i vad gäller att åstadkommaradikala förändringar så länge riksdagsåret löper som det gör. Men regeringenmåste göra stora ansträngningar, framför allt i vad gäller spridningen avpropositionerna, om det skall vara möjligt att något lätta på den stockning avärendebehandlingen i kammaren som vi regelmässigt upplever mot slutet av varjeriksdagsår, efterlyste skarpare tonfall från utskottetssida i den här frågan. Vi har sagt ifrån år . Men, som jag brukar passapä att säga och som jag sade också här i förbigående, regeringen är i enknepig situation - oavsett vilken regering som sitter - på grund av denuppläggning av riksdagsåret som vi har, med budgetproposition ochsedan med nödvändighet en massa följdpropositioner . Häri liggerenligt min mening den grundläggande orsaken till att det ser så illa ut som detgör. Men det hindrar inte att regeringen ändå bör göra vad den kan inom detnuvarande systemets ram. följer utgivningen av Svenskförfattningssamling. Vi har i tidigare betänkanden framhållit hur viktigt detär att författningarna kommer ut i så god tid före ikraftträdandet atttillämpare och andra som skall rätta sig efter bestämmelserna har en rimligchans att få dem i sin hand innan de börjar gälla. Härvidlag brister detfortfarande. På har man framhållit att bristerna ibland berorpå att beslut kommer sent. Det är säkert sant. Men detta i sin turberor inte sällan på att propositioner har kommit sent eller i stora högar. Vihar också funnit att det fortfarande kommer förordningar där det inte anges entidpunkt när de skall träda i kraft. Även härvidlag finns det alltså utrymmeför förbättringar från regeringens sida. Ett par av de inledande avsnitten är av principielltintresse. Det ena gäller den fortsatta genomgången av regeringens utövning avnormgivningsmak-ten. gjordes en genomgång av kommunikations- ochbostadsdepartementen, fortsätter granskningen med budget- ochekonomidepartementen. Även årets granskning visar att den inte helt enklafördelningen mellan riksdag och regering av normgivningsmakten fungerartillfredsställande liksom den subdelegering som ligger i regeringens hand. Desvårigheter som en del menar vara inbyggda i den fördelning av normgivningsmaktensom den nuvarande författningen föreskriver tycks således i stort sett habemästrats på ett tillfredsställande sätt. Det andra avsnittet gällermöjligheten till resning av ärenden som avgjorts av regeringen. Det intressantaur principiell synpunkt är således att en förvaltningsdomstol, regeringsrätten,efter ansökan kan bevilja resning i ett ärende som regeringen redan tagitställning till. Regeringen får därefter pröva ärendet på nytt, omregeringsrätten skulle bevilja resning. Sedan den nya författningen trätt i kraft harregeringsrätten avgjort 23 ansökningar om resning. I två fall har ansökningarnabeviljats. Utskottet har avstått från att uttrycka någon mening omdetta resningsinstitut, men kommer att följa utvecklingen även framledes. Urprincipiell synpunkt är det onekligen intressant. Jag övergår efterdessa noteringar till några kommentarer till socialdemokraternas reservation omparlamentarismen och de resonemang som förts härom. Socialdemokraterna säger, som vi redan hört, i sinreservation att parlamentarismen inte har fungerat på ett tillfredsställandesätt . Sedan radar man upp en del fall som tydligen skallexemplifiera detta påstående. Själva denna uppradning är i sig en märkvärdighet. Vad detrör sig om är nämligen små behändiga sammanfattningar av de socialdemokratiskareservationer som görs beträffande olika sakfrågor längre fram i betänkandet. Om man nu på ett meningsfullt sätt skulle kunna debatteradessa sammanfattningar, skulle man därmed också ha uttömt möjligheterna tillytterligare debatt under de rubriker där frågorna hör hemma. Det är således idetta avseende en granskningsteknisk innovation som möjligen kan vara till vissläshjälp för dem, som kanske av förståeliga skäl, inte orkar läsa desocialdemokratiska reservationerna i deras helhet. Men om denna innovation skullebli prejudicerande för reservanternas sätt att bete sig, får välutskottsmajoriteten göra en likartad parallell - sammanfattning av vadmajoriteten tycker- och så kanske vi här i kammaren kan nöja oss med enminimidebatt. Nåväl, vad man än tycker om denna innovation, så står deuppradade punkterna i ett synnerligt obskyrt förhållande till påståendet iingressen att parlamentarismen fungerat dåligt . Punkterna gällernämligen regeringens inre arbete. Detta har man naturligtvis all rätt att haåsikter om, men vad har det med parlamentarismen att göra? Parlamentarismengäller ju förhållandet mellan regeringen och . Kärnpunkten iparlamentarismen är att regeringen utgår ur och att den för sinexistens är beroende av samma riksdag. Hur det här skall konkrefiseras harutformats olika i olika länders författningar. 1 vår författning har vireglerat det ganska noga. väljer statsminister - vilket vi ju har endel erfarenhet av -och denne statsminister utser i sin tur andra ministrar.Vill ha väck någon minister, kan man anta misstroendeförklaring motdenna. Vill ha väck hela regeringen, kan antamisstroendeförklaring mot statsministern. När socialdemokraterna påstår attparlamentarismen fungerat dåligt menar man väl - i enlighet med den avsocialdemokraterna hyllade doktrinen att endast socialdemokrater bör inneharegeringsposter-att man förlorade omröstningen om misstroendeförklaring ihöstas. Men det står faktiskt inte inskrivet i författningen, och det kan inteheller sägas vara ett utflöde av parlamentarismens princip, attsocialdemokrater skall vinna misstroendeomröstningar. I parlamentarismens värld är det så att regeringar kommeroch går och kommer igen. Så länge detta sker i enlighet med de regler som ärgivna år det svårt att finna att detta skulle strida mot parlamentarismensprincip. Möjligen strider det mot den socialdemokratiska världsordningen, mendenna har vi dess bättre ännu inte inkorporerat i vår författning. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbetets omfattning och inriktning, m. m. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbetets omfattning och inriktning, m. m. Sedan är det väl riktigt attkoalitionsregerandet har sina bekymmer. Det tillhör det politiska livetsrealiteter och har ingenting med brott mot parlamentarismen att göra. Att dethar sina bekymmer vet vi från värt land, och det vet vi från en rad andraländer, där också koalitionsregeringar är vanliga. Och det är de som regel iländer med proporfionellt valsystem. Men även i enpartiregeringar lär det händaatt ministrar disputerar en del innan de blir överens om tagen. Personligenföredrar jag definitivt öppna och kanske litet krångliga system framför varjedrömd eller förverkligad socialistisk enhetsstat. Det är ett utflöde av minuppfattning att varken sanningen eller det bästa är entydiga eller för alltidgivna storheter. De växer fram och förändras under ifrågasättande ochdiskussion. Den rent semantiska innebörden i parlamentarismen är talande. - Jaghar , herr talman, fyllt min angivna kvot av semantisk parlamentarism och beratt få yrka bifall till utskottets skrivningar på samtliga punkter. AnL 16NILS (vpk); Berfil Fiskesjö säger: Vi har gjort storaansträngningar för att lösa utskottsfrågan. Han känner ingen skuld därför attden inte har kunnat lösas. Jag menar inte heller att det här är tid för varesig fördelning av skuldbördorna eller genomgång av alla turer i den här frågan. Men varför har jag då aktualiseratutskottssammansättningen? Ja, jag vill peka på att grundlagen ändå fastställerregler för granskning av regeringens verksamhet. Det ärkonstitutionsutskottet som ges den uppgiften, och då består av olikapartier bör man väl också ha förutsatt att dessa partier skall kunna medverka iutskottets granskningsarbete. har ett parti förhindrats att delta,senast genom att en rekommendation om proportionell fördelning avutskottsplatserna sattes ur spel efter förra valet. Jag menar att jag har merstöd i grundlagen, eller i varje fall i tankarna bakom den, för att samtligapartier skall ha likvärdiga möjligheter att delta i utskottsarbetet, ochsärskilt då i granskningen av regeringen, än för den uppfattning som fälldefrågan förra gången, nämligen att majoritetsförhållandena i utskotten ochriksdagen skall vara exakt lika även i varje enskilt utskott. När vi nu därtillfår en situation med en regering som bygger på mindre än en tredjedel avriksdagsmandaten, tycker jag att det ytterligare faller bort ett skäl för atthävda att de borgerliga partierna skall ha majoritet i samtliga utskott. Jagtror väl ändå att kan ge mig rätt i att årets granskningsarbetehar särskilt understrukit nödvändigheten av att den här frågan löses. Jag haringen annan rekommendation för dagen än denna; Låt oss ta framarbetsformsutredningens av godkända rekommendation omutskottsrepresentationen, så att vi kan lösa frågan på den grunden. Vad skall KU göra, om inte uttalanden när det gäller propositionsavlämnandetåtlyds? Det var också ungefär vad jag frågade i mittanförande. Nog måste det vara allvarligt om upprepade uttalanden i sådanafrågor nonchaleras i granskningsarbetet. Möjligheterna att "höja snöret"när det gäller kritiken måste finnas, och jag tror också att utskottet fårutnyttja dessa möjligheter. Slutligen, herr talman, noterar jag att knivkastningen omhackspettspolitik mellan de borgerliga och socialdemokraterna bekräftar deniakttagelse som jag redovisade i mitt första inlägg: när socialdemokraternaregerade försvarade de i utskottet vad regeringen gjort, medan de borgerligahackade i en rad detaljer. kan man delvis se ombytta roller. AnL 17 i (m): Till det som anförde om minasynpunkter på regeringens arbetsformer vill jag bara genmäla att vad jag - inteminst efter Telub-ärendet -funnit önskvärt är att ställningstaganden, beslut ochbesked som ges av statsråd på egna eller på regeringens vägnar, när detta intesker i samband med regeringssammanträden, likväl på lämpligt sätt borde dokumenterasinom . Att regera är trots allt inte en privatsak och inteheller något som kan anförtros åt journalistisk transformation med tyåtföljande risk för förvanskning. Granskning av statsrådens tjänsteutövning m. m. Granskningsarbetets omfaUning och inriktning, m. m. AnL 18HILDING (); Låt mig börja med att diskutera granskningensinriktning. Tydligen har man botaniserat i tidigare riksdagsprotokoll, och detvar ju intressant. För min del känner jag glädje över att jag äntligen fick ettinstämmande från sida i de synpunkter som jag utvecklade 1974.Synd bara att jag inte fick instämmandet . Kanske hade i så fall helainriktningen av granskningsarbetet blivit en annan. Men låt mig påminna om att detvar som steg av den vagn som vi körde då. De började med att ta uppenskilda ärenden. Sedan fortsatte de andra borgerliga partierna. Läs 1975 och1976 års granskningsbetänkanden, och ni skall finna en provkarta på kritikifrån borgerligt håll i enskilda ärenden. Ja, 1977 - sedan den socialdemokratiska regeringen hadeavgått efter valet - fortsatte de borgerliga att från konstitutionsutskottetssida kritisera denna regerings handläggning i ett enskilt ärende.