prot · G40987 · 1980-12-31 00:00:00 — Tillväxten i de kommunala ekonomierna har legat på 4 ä 5 %och t. o. m. över det i en del landsting och kommuner under senare år.Långtidsutredningar visar med stor tydlighet att om vi över huvud taget skallfå balans i den svenska ekonomin måste kommunernas tillväxt stanna vid plus . På den statliga sidan ligger budgetförslaget /82 pä realt minus 0,. Vad långtidsutredningen pekar på beträffande denna begränsade tillväxt gårinte aft klara, om man vill behälla den rättmätiga värd som människor behövernär de blir sjuka, eller om man vill ordna barnomsorgen sä att föräldrar kankomma ut i produkfionen, ufan att en del förändringar i den kommunalaverksamheten genomförs. Om det är så atf infe vill ställa upp pådetta, innebär hans resonemang, som jag sade inledningsvis, aft kommunerna fårfortsätta aft expandera precis som . Men då, herr talman, skall maninte samfidigt gå uf och kritisera regeringen för ett alltför stortbudgetunderskott. Det resonemang som för leder till ett snabbtväxande underskott, som blir alldeles ohanterligt med ökad upplåning. BädeGunnar Sträng och jag vet atf den tyngsta posten i budgeten just , om manutgår från vilken post som har den kraftigaste ökningen, är låneräntan. Denskulle bli ännu tyngre, skulle helt enkelt dra ner oss i en ekonomisk dy ochbli närmast ohanferbar. Därför är det nödvändigt att bryta den här utvecklingenoch göra det snabbt. Jag tycker, herr talman, att regeringen har visat storhandlingskraft med de åtgärder som föreslagits i besparingspaket en i höstasoch genomförts i den budgetbehandling som skett inför januari. Kan vifortsätta på den vägen kan vi pä sikt - det tar tid, jag är medveten om def -vända utvecklingen i under 1980-talef. 41GUNNAR STRÄNG (s) replik: Vad en justering av den kommunalautdebiteringen har med budgetunderskott atf göra får nog herrWirtén gå hem och tänka över en gäng fill. Sedan vill jag säga aft långtidsutredningen, som haråberopats av och även från annat håll på regeringsbänken, har denintressanta egenskapen atf den blir korrigerad av verkligheten. Varjelångtidsutredning - jag har haft möjlighet aft följadem alla - har blivit starkt korrigerad av verkligheten. Det kommer även denhär långtidsutredningen att bli. Tag den för vad den är. men bind inte fast politikenvid den som om den vore något slags altartavla med förutsägelser som kommer attslå in . Då hamnar man nämligen fel. När sedan rör sigmed uttrycket att nationen lever över sina tillgångar, att vi gör slut på merän vi producerar, så är det en fråga om: Var ligger nivån på det viproducerar? Jag säg för litet sedan en utredning, där man kommit fram till attvi för dagen utnyttjar vår produktionskapacitet endast till . Jag tror detär för dystert. Jag skulle vilja höja siffran fill 80, men varför skall vi infeutnyttja den fill ? Def finns ingen risk för överansträngning vid dettatal. Utnyttjar man produktionskapaciteten bättre genom atf ha folk i arbete ochge folk köpkraft och möjlighet till efterfrågan, då kan man kosta på sig enkonsumtion i relation till defta. Diskutera således inte konsumtionen som enför hög konsumtion i dagens produktionsläge, när vi har en för låg produktion iförhållande fill våra resurser. - Def där är en enkel korrigering, som jagtycker att skulle fundera på. Visst har vi suttit och regerat - till1976. Och på det hela taget levde nationen väl under den fiden. Det var medvissa infermittenta avbrott en stadig stegring av nationalprodukten, och denfördelades på eff rimligt och rättvist sätt. Det här gamla fattiga bleven hygglig nation atf leva uti. Det är den utvecklingen som brutits . Och dåsäger : I andra nationer, där man har socialdemokratisk regering, ärdef inte heller något speciellt rekommendabelt läge just . - Det finns infeså många nationer som kunnat leva med en socialdemokratisk regering och ensocialdemokratisk majoritet i parlamentet. Många av de länder som som jämförelse är sådana där man tvingats till alla möjliga kompromissermed hänsyn till minoritetsläge i parlamentet och där def sannerligen infe ärnågon socialdemokratisk politik som förs. Men i har vi haftlabourregeringar med majoritet i parlamentet och motsatsen - och det är värrenu än vad def har varit under någon labourregering. Def finns eft klart samband mellankommunernas ekonomi och statens budgetunderskott. Def är väl ändå helt klart,, att def sker en mycket kraftig transferering avstatspengar fill verksamhet. Och skall vi hälla fast vid en strambudget på den statliga sidan -jag nämnde aft vi nu realt ligger pä minus 0,5 %för 1981/82 - och följa rekommendation när det gälleraft lösa krisen, nämligen atf kraffigt öka antalet anställda i kommuner ochlandsfing, då är det inte möjligt att göra annat än att höja kommunalskatten.Naturligtvis kan man också göra det omvända - ta uf högre statsskatt ochtransferera pengar fill kommunerna, så att de kan finansiera dennasysselsättningsökning. Men vilken lösning vi än väljer drabbar defskattebetalaren - och det var def väsentliga i mitt resonemang här tidigare.Och jag undrar verkligen om som ansvarig finansminister skulle havågat stå här och rekommendera en fortsatt expansion på skatternas väg, när viredan befinner oss på skattekvot eller, med ett annat mått, när tvåtredjedelar av hela bruttonationalprodukten går fill den offentliga sektorn.Jag vet att Stränghade invändningar mot det resonemanget, men likväl går två tredjedelar avbruttonationalprodukten via de offentliga kassorna, och vill man öka antaletanställda i den offentliga sektorn måste man gå ytterligare en bit på denvägen. Jag är övertygad om atf de svenska skattebetalarna då skulle göra revolt- ungefär som i Pomperipossadebatten, som fördes när senast hadeansvaret för de här frågorna. vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat atf han inte ägde rätt tillytterligare replik. 43NILS (vpk): Låt mig på en gång sfilla oron hos talmannenoch kammarens ledamöter. Det är inte mitt manus som bärs fram i stora paket.Def är däremot folkets röst i ett par angelägna frågor som hör samman meddagens debatt. I dessa paket finns petifionslisfor med i runt tal 115 000namnunderskrifter med kräv som kommunisterna fört fram. Vad kräver då dessa människor? Dels kräver de bort medmatmomsen. Dels kräver de nyval. Landets statsminister har dock vägrat att ta emotnamnlistorna. Han börjar tydligen bli plågad av opinionsyttringar. Om nu inte och regeringen är intresserade avaft ta del av denna opinionsyttring, så vill jag begagna tillfället attpresentera resultatet för och för svenska folket framförTV-apparaferna. Det kän inte vara en tillfällighet atf så mänga saft sinanamn under kraven på slopad matmoms och nyval. Det är en opinionsmätning sominfe kan nonchaleras. Visst kan regeringen vägra att fa emot en uppvaktning,men man kan inte gärna blunda för en stark opinion. Kravet på slopad matmoms växer sig allt starkare. Om dettakrav kommer till tillräckligt starkt uttryck kan vi kanske fä bort dennaorättvisa skatt. För en orättvis skatt är det - därom kan inga tvivel råda. Påvarje tugga mat skall staten ha skatt. Barnfamiljerna, som ju har ett högt matkonto,pensionärerna och låginkomsttagarna- som får använda stor del av inkomsten tillmat - drabbas hårdast. När matpriserna stiger - och def gör de som bekant ofta -så läggs moms också pä prishöjningarna. Det blir börda på börda. Kravet på slopad matmoms har drivits länge och fått enväxande anslutning. Den borgerliga regeringens politik ger också kravet ökadbetydelse. Det folkliga kravet framtvingade aft en del av momsinkomsfernaanvändes för subventionering av baslivsmedel. Detta var ett steg i räftriktning och en möjlig väg atf fa bort själva momseffekten. Den nuvaranderegeringen är däremot i färd med atf rasera subventionssystemet och göra matendyrare. Den har avskaffat prisstoppet och medverkar till att fördyra maten.Även prisstegringen beskattas alltså genom momsen. Statens pris- och kartellnämnd redovisar i sin senasteöversikt atf på subventionerade baslivsmedel- dvs. mjölk, ost, kött, fläsk,chark, mjöl och bröd - harpriserna stigit med i genomsnitt , föranlett av olikaorsaker, varav jordbruksavtalet och minskade livsmedelssubventioner är defrämsta. Effekterna av mervärdeskatten anges fill sammanlagt 3,4procentenheter. Med andra ord: Om du får lägga fill ytterligare ca . tillden hundralapp du köper baslivsmedel för, så skall faktiskt herrar ochWirtén ha 3:50 av deffa till statskassan. Hur kan ni från regeringen försvara en polifik sommedvetet fördyrar Uvsmedel, genom att ni tar bort subvenfioner och avskaffarprisstoppet, och lägga skatt som extra börda på prisstegringarna? Närnu regeringen vägrar att fa emot namnlistorna med kravet på slopad matmoms, såkanske ändå någon av regeringens företrädare - exempelvis budgetminister - kan ha något atf säga till dem som ställt kravet. De vill nog gärna habesked i en viktig fråga. Tänker ni fortsätta på den inslagna vägen medförsämrade livsmedelssubventioner och momshöjningar? Eller är ni beredda attöverväga eft slopande av matmomsen eller att använda momsinkomsferna för attsänka livsmedelspriserna? Regeringen söker intala folk att vi alla måste finna oss iåtstramningar och försämringar. Men attackerna sätts in mot de svagaste isamhället. De ekonomiskt starka klarar sig, de gynnas av regeringens politik. En sådan regering måste bort! Det är det andra kravet somåterfinns på de petitionslistor jag visat upp här. Regeringen bedriver enpolitik som går ut över pensionärer, barnfamiljer och de svagastelöntagargrupperna. Därför krävs regeringens avgång. Man skall inte inbilla sig att den här regeringenfrivilligt kommer att bedriva en bättre polifik eller atf den frivilligt avgår.Den måste tvingas till detta. De som med sina namn krävt slopad matmoms ochnyval ger uttryck för vad miljoner svenskar anser. Detta ger särskildtyngd åf denna opinionsyttring. Det gäller nu aft kanalisera den vrede som finns ute påarbetsplatser, i fackliga organisationer, i bostadsområden osv. fill en mäktigopinionsyttring som framtvingar en annan polifik. Det enda den här regeringenbegriper är en folkstorm mot dess utplundringspolifik. Borta är nu de fagra vallöftena som de borgerligapartierna strödde omkring sig för atf vinna regeringsmakten. Kvar är en krassarbetarfientlig regeringspoHtik, som bit för bit söker rasera vad det arbetandefolket i hård kamp fillfvingaf sig av social och materiell standard. Till de mer anmärkningsvärda påståendena i regeringenspolitik hör de som rör den offenfiiga sektorn, som också varit föremål för debattfidigare . Dit hör påståendena om atf den offentliga sektorn måste hållastillbaka för att industrin skall få erforderlig arbetskraft. Detta säger mansamtidigt sorn driffinskränkningar, avskedanden och indusfrinedläggningarduggar fäft. Detta säger man samfidigt som man i budgetpropositionen förutspårökad arbetslöshet. I budgetpropositionen noteras att den kommunalaökningstakten dämpats något. Detta fillskrivs bl. a, det minskade behovet avberedskapsarbeten. Men regeringen vill pressa tillbaka kommunerna ytterligare iett läge när den 7 protokoll 1980/81:87-88 självförutspår ökad arbetslöshet och därmed ökaf behov av kommunalaberedskapsarbeten, Det som vid högtidliga tillfällen brukar beskrivas som"samspelet mellan stat och kommun" har fått en särskild innebörd. Mankan säga aft i samma takt som regeringen angriper standarden på olika områden -inklusive den kommunala servicen - ökar trycket på den kommunala sektorn. Ökad arbetslöshet, försämrade sociala och andra förmåner,minskade resurser för skolan, försämringar för pensionärer och barnfamiljer -allt detta skapar nya problem som kommunerna skall söka möta. Gör de det, dårusar fram och hotar med lagsfiftning för att stoppa expansionen. Dettaär en både cynisk och omöjlig politik. De som i kommunerna har att söka klara av den olösligaekvationen att ta hand om följderna av regeringens politik utan atf denkommunala konsumtionen ökar känner inte igen sig i regeringens beskrivning avkommunerna. De känner inte igen sig i den beskrivning som kommunminisfern KarlBoo söker ge från talarstolar landet runt, Hans budskap brukar vara; Kommunernahar aldrig haft så gott ställt som . Kommunministern kan tillåta sig atfblanda ihop eft års tillfälliga kassaförstärkningar med de långsiktigaproblemen så att bilden blir någorlunda snygg, Inga skönmålningar i världen kan dölja def faktum atf manöverallt i kommuner och landsfing sitter och stryker i mycket angelägnabudgetäskanden för att inte dra på sig vrede. Där rykerbiblioteksfilialer och bokbussar. Där senareläggs barnstugor. Där prutas påbarn- och ungdomsverksamhet. Där ställs miljöförbättringar åt sidan, osv. Eft gemensamt drag för dessa prutningar är att deförsämrar eller fördröjer vikfig social service. Följderna blir ofta nyaproblem som kommunerna har att möta. Åtstramningarna mot kommuner och landsfingbidrar också till ökad arbetslöshet och förvärrar problemen på områden därpersonalbristen redan nu håller på att knäcka de anställda, exempelvis inomvårdsektorn. Regeringens attacker på den kommunala sektorn är en del iangreppen på den grundläggande sociala standarden. Denna polifik är reaktionär.Den får allt allvarligare konsekvenser, ju längre den drivs. Finansutskottefs betänkande är i flera avseenden eftanmärkningsvärt dokument - anmärkningsvärt därför atf def så öppet går tillattack mot angelägna krav. Vpk-kravet på en planmässig utbyggnad av den offentligasektorn avvisas med formuleringen: "Enligt utskottets mening är problemetinte atf planera för en utbyggnad utan atf vidta åtgärder för aft hindra enalltför snabb utbyggnad." Det är det besked som flnansutskottet ger till alla somköar för plats i barnomsorg, sjukvård eller äldreomsorg. Vårt yrkande om åtgärder för att bekämpa arbetslöshetenbl, a, genom atf skapa 100 000 nya samhällsnyftiga arbeten och eft statligtindusfriprogram för 1980-falet avfärdas så här: "Utskottet finner det inte särskilt meningsfullt atti detalj här diskutera generella och svepande program av det slag motionärernavill att skall anta," Def är beskedet från finansutskottet fill alla som med oroser hur jobben bara försvinner och som väntar sig planmässiga åtgärder för attskapa nya jobb. Det har som bekant inte saknats löften från regeringshåll omhundratusentals nya jobb. Om något skall kallas för svepande, så är det väldessa vallöften! När det gäller kravet på arbetstidsförkortning till sextimmar per dag under 1980-falet med bibehållen lönestandard skriver utskottet:"Mot bakgrund av den ekonomiska situafion vårt land befinner sig i finnerutskottet det förvånande att ett sådant förslag förs fram." Det är alltså finansutskottets besked till alla somotåligt väntar på arbetstidsförkortning. vill infe ens se defsom en fråga som kan lösas inom eff årtionde. Dessa utskottsuttalanden har blivit väl härdsmälfa försocialdemokraterna, som i reservationer sökt nyansera språket något. Detnödvändiga, kraftfulla motståndet mot de borgerliga i finansutskottet hartyvärr inte reservanterna orkat med. Jag vill, herr talman, återknyta till den opinionsyttringsom jag har redovisat här. Det behövs opinionsyttringar för en annan polifik.Det är viktigt att alla som känner följderna av regeringens polifik gör sinaröster hörda. Det kan ske på många sätt - petifionslisfor är bara ett. Detfinns ingen annan väg att tvinga fram en bättre och rättvisare politik än enbred aktivitet över hela landet. Kommuner och landsfing svarar för av den offenfiiga verksamheten. Kommunerna tar i anspråk närmare en fjärdedel avbruttonafionalprodukten. Det är två grundläggande förhållanden som gör detnödvändigt för varje regering och varje politisk meningsriktning att ägna denkommunala ekonomin ett betydande intresse. Dess anpassning till densamhällsekonomiska utvecklingen har stor, för att inte säga avgörande,betydelse för strävandena att nå ekonomisk balans. För att nå detta mål är det nödvändigt med ett fungerandesamspel mellan staten/regeringen å ena sidan och kommuner och landsting å andrasidan. I princip bör det vara så, atf en uppgörelse om utrymmet för kommunalexpansion skall vara klar och redovisad helst redan i finansplanen. Defta fanns med som en framtidsinrikfning ikommunalekonomiska utredningens förslag, och systemet har börjat utvecklasunder årens lopp. Det är självklart atf samspelet måste fungera. Det gälleransvaret för landets ekonomi och för den kommunala verksamhetens viktiga rollatt ge service och omsorg åf de enskilda människorna. Ty det är just det sakengäller. får man av debatten det intrycket atf verksamhet ärnågot som vissa kommunalpolitiker "leker med" för egen del. Så är detförvisso inte. Den kommunala självstyrelsen i svensk utformning är unik ivärlden. Det är angeläget att värna om och vidareutveckla denna med närhet tilloch inflytandeför de många människorna samt med ansvar för en god hushållning och rättanvändning av resurser. Def vore illa om tillfälliga, kortsikfiga polifiskavinster skulle äventyra denna hörnsten i vår demokrafi. Självfallet sätts detta på speciella prov i ett läge då vimåste dra ned på öknrngstakfen, starkt prioritera och t. o. m. göraomprövningar i den kommunala verksamheten. Ett sådant läge har vi just . Medvetandet om den totala ekonomiska situationen växer sigallt starkare också inom den kommunala sektorn. Def visas inte minst av atfkommunerna i betydande utsträckning har lyckats bromsa expansionsfakten desenaste åren. redovisades årligakommunala expansionsvolymer på , redovisas , och förinnevarande år beräknas expansionsfakten ligga på strax , Detta är ilinje med de rekommendationer som regeringen har gett i anslutningtill de totala samhällsekonomiska övervägandena. För är det emellertid nödvändigt aftdämpa den kommunala expansionsfakten ytterligare. Låt mig dock slå fast att detfortfarande handlar om en ökad verksamhet. Det är alltså inte fråga omen stagnation. bedömning är att i kommunalvolymökning är vad vi måste anpassa oss till . Därigenom beredsindustrin utrymme för investeringar som kan garantera oss välstånd . Regeringen har för sin del anslutit sig filllångtidsutredningens bedömningar på denna punkt. Det är mof den bakgrunden dekommunala inslagen i det ekonomiska åtgärdspaketet, som presenterades för någraveckor sedan, skall ses. När kommunerna redovisade en hög expansionsfakt bidrog de- det skall inte förnekas - i allra högsta grad till att förhindra uppkomstenav arbetslöshet. Man kan grovt räknat säga att i volymökningmotsvarar ca 10 000 nya arbetstillfällen. Vid några fillfällen har denkommunala expansionsfakten stått i strid med industrins önskemål omarbetskraft, men det har inte alltid varit fallet. Om den kommunala expansionstakten kommeratf ligga på , är det utomordentligt angeläget att industrinverkligen förmår att ta till vara det ökade utbudet av arbetskraft. Def måstebli något av en utmaning för industrin atf satsa offensivt och optimistiskt. Jag vill gärna i anslutning fill vad anförde säga atf vi självfallet skall se till att vi kan arbeta oss uren ekonomiskt besvärlig situation. Det är en målsättning som vi måste ha förögonen. Men def är ändå nödvändigt att anpassa den offenfiiga volymökningen påden kommunala sektorn till vad som är möjligt i nuvarande läge. Def skulle vara intressant att för återgevad han skrev i direktiven till den kommunalekonomiska utredningen. DåGunnar Sträng inte är i kammaren, skall jag inte citera hela avsniftetr Menkontentan av resonemangi dessa direkfiv är att kommunerna infe skall få låna mer pengar, höja skatteneller erhålla ytterligare statsbidrag. Den uppfattning som hadevid detta tillfälle är i långa stycken precis vad vi f. n. tvingas redovisa somen målsättning i arbetet. avslutardefta avsnitt i direktiven med följande ord: "Takteni den kommunala utgiftsexpansionen måste således nedbringas fill en nivå somstår i bättre överensstämmelse med tillväxten i landets totala inkomster ochprodukfionskapacitet." Det är angeläget aftredovisa detta i den nu aktuella diskussionen. Detär också viktigt - jag vill starkt understryka det - atf industriell expansionkommer till stånd över hela landet. Och jag vill här erinra om aft enflytfiasspolitik som nödvändiggör för tusentals människor att flytta till ettfåtal orter står i strid med kravet på återhållsamhet. Omstora grupper av människor tvingas flytta till ett fåtal kommuner i vårt land,mäsfe dessa kommuner bygga ut den grundläggande kommunala servicen, vilketsjälvfallet kommer att kosta pengar och driva upp expansionsfakten. Decentraliseringsdelegationenhar lagt fram material som visar atf det är samhällsekonomiskt lönsamt attnyttja de befintliga resurserna. Lägger man därtill aft det ur andra synpunkterär en rikfigare politik för de många människorna, bör detta väga tungt i denbedömning som skall göras. Densom lyssnar till den kommunalekonomiska diskussionen kan ibland fåintrycket av att regeringen håller på att försätta kommunerna i en situation avarmod och fattigdom. Så är naturligtvis ingalunda fallet. Detär lätt att med några siffror motbevisa denna falska argumentation. Mellan åren1976 och 1980 har statsbidragens andel av de kommunala bruffoutgifferna ökatmed . Sammanlagt beräknas statens transfereringar tillkommunerna uppgå till 37,8 miljarder. beräknas de ligga pä43,8 miljarder. Tilldenna kraftiga ökning av statsbidragen skall också läggas andra åtgärder somförbättrat situationen för kommunerna. Exempelvis har den allmännaarbetsgivaravgiften borttagits. Om den hade varit kvar , skulle den habelastat kommuner och landsfing med drygt 2,5 miljarder. NärNils gör den enkla argumentationen fill visdom sker detta trots attdet finns klara fakta redovisade som talar emot honom - fakta som är tillgängligaför inläsning. Avstatens transfereringar av medel till kommunsektorn ärdet i första hand skatteutjämningsbidragen som har utvecklats ordentligt. 1976var skatfeutjämningsbidraget 2,6 miljarder. blir skafteufjämningsbidragetca 9 miljarder - således en väsentlig ökning, . Detta är ensatsning som knappast vittnar om en strävan att försätta den kommunala sektorni armod och fattigdom. Detär angeläget att vi går vidare med förenklingar av statlig styrning ochförbättrad skafteutjämning. En översyn av gällande regelsystem i detta avseendepågår. Bidrag till denna översyn kommer också in från berörda kommuner.Exempelvis har länsavdelningarna i de nordliga länen på eget inifiafivsatt i gång vissa utredningar. Det är också angeläget atf andra statsbidragsregler kanförenklas och i möjligaste mån ges skaffeutjämnande effekter. Strävan måstevara att öka de kommunala självbesfämmandemöjligheterna. Def är min bestämda uppfattning att den bästahushållningen med knappa ekonomiska resurser är att lägga ansvaret,engagemanget och initiativet när det gäller utvecklingsarbetet så näramänniskorna som möjligt. I debatten om den kommunala ekonomin framförs då och dåpropåer om ett kommunalf skattestopp i någon form. För vår del avvisar vi ensådan lagstiftning. Vår grundlag ger kommunerna beskattningsrätt. Def går inteaft ufan vidare gå förbi detta. Rent praktiskt skulle det också möta betydande svårigheteratt konstruera en sådan här lag. Var skall nivån ligga? Det går ju inte att"frysa" en utdebitering på nuvarande nivå, eftersom skillnadernamellan kommunerna är så stora och förhållandena så starkt varierar. Ettskaftestopp riskerar också atf ge upphov fill en omfattande byråkrati,exempelvis när olika dispensansökningar skall prövas. En riktigare väg är att ta till vara det engagemang ochden initiativkraft som finns bland kommunala förtroendemän och tjänstemän, föratt på så sätt också fa till vara möjligheten fill en bättre hushållning ochrationalisering inom den kommunala verksamheten. Det är en vikfig uppgift att undanröja kosfnadsdrivandedetaljregleringar. Regeringen har tagit flera inifiativ just i den riktningen.Det är en stor uppgift för regeringen att, fillsammans med , hållatillbaka kosfnadsdrivande åtgärder.