prot · G40973 · 1980-12-31 00:00:00 — Den samlade kommunala sektornsandel av BNP har sfigit från 1960 fill 1980, Inom ramen förden offentliga sektorn har den kommunala konsumtionens andel ökaf från 50 %1960 fill 1980, Omräknat i antal anställda inom den kommunala sektorn såär ökningen betydande från ca 300 000 i början av 1960-talef till omkring enmiljon 1980-1981, Den fria kommunala beskattningsrätten är ingen garant försjälvstyrelseprincipen. Därför får denna beskattningsrätt inte bli ettsjälvändamål som det ibland hävdats i debatten utan måste sättas in som en deli den totala skatfeproblemafiken. Vi har en formell beskattningsrätt,men reellt är handlingsmöjligheterna mycket begränsade. Kostnadsutvecklingen för kommuner och landsting är såexpansiv atf årliga skattehöjningar på ca för vardera kommun ochlandsting infe är något onormalt. Den sammanlagda genomsnittliga skattesatsenför hela den kommunala sektorn var 1960 , per skattekrona och har numer än fördubblats till årets siffra , 1981. Medelutdebiferingensutveckling har varit enbart för kommunerna 10:85 kr.1960 till . 1981 och för landsfingen . har en viss begränsning av den sammanlagdakommunala skatteutdebiferingen varit nödvändig, men något mera påtagligtresultat kan först noteras 1979 och 1980 och 1981.Den kommunala skattexpansionen är pä sikt helt orimlig som utrymme saknats för nya reformer eller åtaganden, om intebetydande delar av den nuvarande verksamheten kan skalas bort. harbåde medborgarna och staten, i skön förening, ställt ökade krav på service frånkommuner och landsfing, men här tycks alltså en nödvändig förändring äntligenvara på gång. Medelufdebiteringen till kommun ochlandsting framgår av tabell nr 2. För aft komma till rätta med kommunalskaftehöjningar harfrivilliga skatfetak etablerats, men tyvärr med föga resultat eftersomnödvändig kostnadstäckning måste ske. Den senaste varianten har varitunderfecknads överenskommelser mellan regeringen å ena sidan samtKommunförbundet och å den andra sidan. Denna form avöverenskommelse har som framgår av tabell nr 2 haft endämpande effekt på själva skattehöjningen. Men har det visat sig aftman på den kommunala sektorn inte har lyckats med den serviceutbyggnad somingått i överenskommelsen med regeringen, trots att detta varit enförutsättning för att staten skulle satsa de extra ekonomiska resurserna. Andraförslag som diskuterats med kombinerade begränsnings- och utjämningseffekterinbyggda i skattesystemet är obligatoriskt skatfetak och regionalskatteutjämning. Grundläggande mäste vara atf skatteuttaget ställs i relafiontill den servicenivå som erbjuds medborgarna i resp, område. Ett obligatorisktskatfetak kan snarare stimulera även lågskattekommuner liksom landsfing atthöja sin utdebitering till gränsen för det generella skaftetaket ufan attdärför en nödvändig utjämning automatiskt kan ske mellan olika kommuner ochlandsting med skiftande skaftekraftsförmåga och behov av service. Dä är ensamordnad statskommunal enhetsskaft med generella fördelningsprinciper ett meraintressant alternativ. Samhällsarbetet måste utgå från en totalsyn på statens,landstingens och kommunernas samlade ekonomi och skatter. Skatterna spelar roll i konjunktur- och sfabiliseringspolitiken. Inkomstfördelningen mellanolika grupper i samhället sker bl. a. med hjälp av skatterna. Skattepolitikenär avgörande för fördelningen av samhällets resurser pä mellan den privata och den offentliga sektorn. Olika nivåer påkommunalskatterna ger olika marginaleffekter för den totala inkomstskaften. På alla dessa områden påverkas utvecklingen avkommunalskatten. Det visar att riksdag och regering för att kunna besluta iviktiga samhällsekonomiska frågor också måste ha den kommunala beskattningenunder kontroll. Defta talar för en samordning av den statliga och den kommunalabeskattningen genom införande av en statskommunal enhetsskatt. Då inställer sig frågan om värdet av en helhetssyn påstatens och kommunernas ekonomi och skatter jämfört med beskattningsrättensvärde för den kommunala självstyrelsen. Avgörande för denna fråga är om fördelningen avenhetsskatten till landsting och kommuner utformas som en totalram för samtligakommunala aktiviteter eller om fördelningen också skall innefatta styrningmellan olika kommunala ändamål. För den kommunala självstyrelsen är det nödvändigt attfördelningen av skattemedlen sker i form av en totalram. Denna generellafördelningsprincip bör baseras på ett visst krontal, som beslutas perskattekrona med minst 100-procentig medelskattekraft för resp. kommun ochlandsting samt med bl. a. åldersstruktur och bebyggelsestruktur samtservicebehov och geografisk belägenhet invägda i själva fördelningssystemet.Det skulle i sä fall betyda aft den statliga styrningen för olika kommunala ändamålskulle kommaatt väsentligt minska i förhållande till vad som gäller f. n.Enligt vissa undersökningar är nämligen den kommunala verksamheten fillhela två tredjedelar i större eller mindre utsträckning styrd av staten. Dettaär en ytterst allvarlig begränsning av den kommunala självstyrelsen. Dessatvängsförhällanden är mera besvärande för den kommunala självstyrelsen än vadborttagandet av den numera ganska formella beskattningsrätten skulle vara. Från medborgarnas synpunkt är det den totala skattesatsensom är av störst intresse och inte den inbördes fördelningen av skatteuttagetpå de olika beslutsnivåerna. Enhetsskattereformen möjliggör för statsmakten atfgenom göra den nödvändiga samordningen av skattepolitiken och dentotala inkomstutvecklingen för medborgarna i sin helhet i landet. Enligtsjälvstyrelseprincipen svarar sedan kommuner och landsting var och en helt försin verksamhet inom de ekonomiska ramar som skafteuffallef ger fillsammans medövriga finansieringsmöjligheter som de själva har intresse för och möjlighetatt utnyttja pä resp. områden. Därför bör en helhetssyn på skattepolitikennumera vara viktigare för samhällsekonomin än vad den formellabeskattningsrätten är för den kommunala självstyrelsen. Nödvändigt är då attett förslag om borttagande av den kommunala beskattningsrätten och införandeav en samordnad statskommunal enhetsskatt med generell ramfördelning avskattemedlen fill landsting och kommuner kombineras med en kraftig minskning avden statliga styrningen av den kommunala verksamheten. Först då kommer denkommunala självstyrelsens principer till sin egen räft, att i betydande frihetkunna prioritera, forma och besluta i förhållande fill de polifiska idéernasprincipiella inriktning och medborgarnassynpunkter, inom de givna generella ekonomiska ramarna för Nr 73 den egnakommunen eller def egna . På så sätt, herr falman, kan vi Torsdaeen den uppnå både en fungerande skattepolitik och en reellkommunal självstyrel- 78 (); Under den allmänpolifiska debatt som gårmot sitt slut har även jord- och skogsbrukets problem tagits upp i olikainlägg. Det är givetvis tillfredsställande att kunna konstatera detta, då dessanäringsgrenar är viktiga inslag i vårt lands ekonomi och har storbetydelse för sysselsättningen i många delar av . Vi har i vårt land ettväl utvecklat och effektivt jordbruk som väl fyller sin huvudsakliga uppgift,aft förse konsumenterna med högvärdiga livsmedel. Ingen kan bestrida ellerbestrider värdet och behovet av detta. Problemet för lantbrukets utövare är nu att det ekonomiskautbytet starkt försämrats . En av orsakerna till detta äratt lantbruket genom en omfattande strukturomvandling och rafionaliseringblivit mycket kapitalkrävande. Det höga ränteläge som vi har fått under densenaste tiden har medfört aft i första hand de lantbrukare som är nyetableradeeller som gjorf stora investeringar med hjälp av lånat kapitalhar hamnat i ett mycket bekymmersamt läge. Detta problem observerades också vid den uppgörelse somträffades i samband med de justeringar inom jordbruksavtalets ram avproduktpriserna som skett . Av de medel somställdes till jordbrukets förfogande avsattes dä en särskild summa som skulleanvändas för atf lätta räntebördan för de mest skuldsatta jordbrukarna. Enligtvad jag har erfarit har inte hela summan förbrukats som gåttsedan den avsattes, och def torde alltså finnas möjligheter för regeringen atftämligen omgående lägga fram förslag som medger att man även fortsättningsviskan vidta åtgärder av def här slaget. Jag tror aft det är nödvändigt atf sålänge vi tvingas aft leva med nuvarande höga ränteläge även i fortsättningentillgripa liknande medel. Ett annat problem för jord- och skogsbrukarna är att dekraftigt höjda taxeringsvärden som kommer att bli följden av den nu pågåendefastighetstaxeringen kan komma atf försätta åtskilliga ägare av jord- ochskogsfastigheter i en besvärlig ekonomisk situation. Detta kräver att reglernaför beskattningen av förmögenhefer som är bundna i sådana fastigheter ändras.Regeringens löften om ett förslag i den riktningen motses alltså med storaförväntningar. Just nu pågår också överläggningar inför ett nyttjordbruksavtal, som skall avlösa def nu löpande . Jaganser för min del att det är absolut nödvändigt att vi i det nya avtalet harkvar en regel som ger jordbruket ett inflationsskydd. Jag vill påstå att dettaär en förutsättning för ett bibehållet livskraftigt svenskt jordbruk. Skogen och def enskilda skogsbruket har i ännu högre gradvarit föremål för politikers och andra experters och tyckares intresse underden senaste Från socialdemokraters och fackliga företrädaressida har framför allt de enskilda skogsägarna utsatts för hård kritik förbristande vilja aft förse skogsindustrin med råvara. Gång på gång har man krävttvångsåtgärder för att tvinga fram en ökad avverkning. Socialdemokraterna vägrar tydligen fortfarande attacceptera de utredningar som gjorts och som visar att vi avverkar vad densvenska skogen tål, utan aft därför äventyra virkesproduktionen i framfiden. Detycks leva kvar i den uppfattning som rådde i början av 1970-falef, då mantrodde att det skulle vara möjligt att avverka och att det därmed skulle finnas underlag för en betydligtutbyggd skogsindustri. erfarenheter har lärt oss att t. o. m. det uttagpå som riksdag tog som riktmärke för detframfida virkesuttaget kan bli svårt att nå i praktiken. som socialdemokraterna misstänkliggörskogsägarna och kräver tvångsåtgärder mot dem gör de själva stora insatser föratt förhindra samma skogsägare att använda rafionella och effekfiva metoder iskogsbruket. Det är mycket svårt att nå ett tillfredsställande resultatav planteringarna efter slutavverkning. Det enda effekfiva medlet för attbekämpa snyfbaggen är atf doppa planforna i DDT. Detta är dock förbjudet, ochtrots enträgna framställningar från skogsbrukets företrädare och krav imofioner här i om dispens från deffa förbud har detta vägrats, och idenna vägran har socialdemokraterna tagit mycket akfiv del. Lövinslaget i plant- och ungskogar är också orimligtstort, och problemet har ökaf i oroväckande grad . Enorsak till deffa är den minskning av kemisk lövbekämpning som skett. Förra åretrådde helt förbud mot denna bekämpningsform. I valrörelsen stod socialdemokraternaspartisekreterare här ute på och lovade förbud motalla kemiska medel i jord-och skogsbruk. Säkerligen hade inte partisekreterarenen aning om vaddetta skulle få för konsekvenser för jord- och skogsbruket ivårt land och därmed även för vårt lands ekonomi. Man får-verkligen hoppas att def förslag som den s. k.kemikalieutredningen lagt fram om att vi på nytt skall få bekämpa lövslyet medkemiska medel snabbt kommer aft omsättas i prakfiken. Ingen bestrider det svenska skogsbrukets stora betydelseför vårt välstånd. Socialdemokraterna bedrar sig dock allvarligt, när de trorsig genom tvång och restriktioner kunna påverka denna näring i riktning mot ettbättre resultat. Moderata samlingspartiet har hävdat att bådejord- och skogsbruk i vårt land inte gagnas av kortsiktiga politiska påfund.Tvärtom är det nödvändigt atf vi politiker fattar beslut, som gör det möjligtför utövarna av dessa näringar att göra långsiktiga planeringar. Defta och engod lönsamhet ger jord- och skogsbrukets folk möjligheter att med tillförsiktse framtiden an, fill glädje för alla samhällsgrupper i vårt land. 79 (): I den debatt som har pågått i ett pardagar har vi ganska ingående diskuterat ekonomiska problem ochproblemen över huvud taget i olika delar av vårt land. Def här är ju mycketväsentliga och brännande problem, och det är mycket viktigt att vi antar denutmaning som den ekonomiska situationen innebär för oss här i och påalla andra håll i landet. Men jag tycker ändå att det i slutet av den här långadebatten finns anledning aft påminna om att vi fakfiskt lever i eft ganska lyckligtoch skyddat hörn av världen. Ser man bortom gränser, upptäcker man juatf problemen i vår omvärld är av en storleksordning som ändå får många av debekymmer som vi har diskuterat här i aft framstå som betydligtlättare att lösa, även om de kräver kraftfulla insatser. Det är viktigt aft vi inte låter de vardagsbekymmer som vihar aft brottas med i leda fill atf vi glömmer de stora internationellaproblemen som innebär eft betydligt större hot mof vår välfärd ochtrygghet än vad underskott i statsbudget och handelsbalans just nu gör. Vad jag tänker på är t, ex. frågan om de naturresurser ivärlden som är en förutsättning för att vi skall kunna leva någorlunda gott iSverige och i andra länder. Man har ju blivit verkligt medveten om aft oljan,som ju är en mycket vikfig råvara, kommer atf sina inom loppet av någraårtionden. Defta har medfört en febril verksamhet både i och i andraländer. Vi är emellertid infe lika medvetna om att detsamma gäller en lång radandra råvaror som inte är förnybara. Det gäller flera , t. ex. koppar,tenn, zink, bly och aluminium, som alla har def gemensamt att de kan komma atfsina inom loppet av några årfionden, om det infe görs nya mycket stora fyndeller om vi inte lär oss att hushålla ordentligt. Vi har också frågan omjordens förmåga att producera de livsmedel och andra jordbruksprodukter som vibehöver. Här kan vi se hur grunden för vår existens faktiskt hållerpå aft dras undan fötterna på oss utan aft vi gör särskilt mycket åf det. Vihar f. n. en ökenutbredning i världen som innebär atf mellan 5 och 7 miljonerhektar förvandlas till öken . Det innebär att def varje årförsvinner dubbelt så mycket från jorden sorn sammanlagdaåkerareal. Och väldigt litet görs åf detta. Trots aft man med olika tekniskahjälpmedel försöker öka världens livsmedelsproduktion minskar härigenom ändålivsmedelsproduktionen i världen per invånare i snabb takt. Vi har redan i dagen världssvält, och def finns ingenting f. n. som tyder på att inte den kommeratt bli mer omfattande som går - och det är väldigt litet som vikan samla oss fill att göra. Vi kan se ökenutbredningen och förstörelsen av vårproduktionsförmåga som en del av en global miljöförstöring, som ocksäinnefattar växande luftföroreningar, som är eft hot mot vårt klimat ochkan leda till väsenfiiga klimatförändringar. Enligt en del experter har viredan fått de klimatförändringarna, och det skulle vara en orsak både tillökenutbredningen och fill de stora översvämningskatastroferna i monsunområdenai världen . Den stora skövlingen av den tropiska regnskogen, t. ex. iAmazonområdet och i vissa delar av , innebär aft vi håller på att förstörade områden där huvuddelen av allt syre på jorden produceras. Vilka konsekvenserdef kommer att få vet vi först på lång sikt, men vi vet att skövlingen sker ifattiga länder, som känner sig tvingade aft fa vara på de möjligheter de haratt tjäna pengar och inte anser sig ha råd atf tänka på syreförsörjningen åf människorna i den rika världen på lång sikt. Vidare finns problemet med världsarbefslösheten. Vi är medall räft bekymrade om arbetslösheten i vårt land skulle sfiga alltför långtöver . I ett globalt perspekfiv har vi atf göra med en arbetslöshet somomfattar ungefär hälften av den arbetsföra befolkningen, kanske mer. Och detfinns också risk för aft den arbetslösheten kommer att växa i rask takt, medhänsyn fill den stora mängd ungdomar som finns i de allra flesta fattigaländer. Def innebär att de allra flesta människor som är barn och ungdomar ivärlden aldrig någonsin kommer att få ett fast arbete utan tvingas drasig fram i bästa fall på tillfälliga arbeten och på mer eller mindre lagligverksamhet av olika slag. Och vad det här betyder i form av sociala spänningaroch hot om konflikter av olika slag i olika delar av världen kan vi ganska lättföreställa oss. De här förhållandena har atf göra med dels den ojämnaekonomiska utvecklingen i världen, dels den teknik som utvecklas i rika ländermed brist på arbetskraft och sprids till de fattiga länderna - vilket alltsåmedför att man infe utnyttjar möjligheterna att sätta folk i jobb ufan istället utnyttjar maskiner som är illa anpassade till u-ländernasförutsättningar. Och vi har naturligtvis som det definitiva hotet ibakgrunden hotet om ett stort och omfattande krig. Def är sådant som vi intesärskilt gärna tänker på men som allfid är en realitet. Och vi skall vara pädet klara med atf def är just de ekonomiska orättvisorna, den stora misären,som kännetecknar större delen av den jord vi lever på, som också är den störstarisken för krigsutbrott. Vi kan se atf i stort sett alla militäraurladdningar sker i u-världen, och den största risken för en världsomfattandemilitär konflikt är aft någon av de konflikter vi har bland de fattiga ländernaskall sprida sig och bli världsomfattande. Den här typen av problem brukar vi gärna spara till dehögtidliga sammanhangen och anse ligga ganska långt från den polifiska vardagsom vi måste brottas med - men egentligen är def fakfiskt så, att de härproblemen angår oss alla, även om vi lever i det lilla skyddade hörn av världensom heter . Grundförutsättningarna för hela mänsklighetens existenshotas fakfiskt när världens möjligheter att producera livsmedel undergrävs, närvärldsarbefslösheten breder ut sig och de sociala spänningarna i världen ökar.Det är inte bara människorna i de fatfiga länderna som lider av def, även omdef är allvarligt nog, ufan def här är någonfing som angår oss var i världen viän befinner oss. ligger def nära till hands att tycka aft nu när vihar sä dåligt med pengar i och när vi lånar sä mycket utomlands osv.,så borde vi verkligen trappa ned vår u-hjälp och infe satsa så mycket på deinfernatio- Det visar bara atf vi inte riktigt harförmåga aft se proportionerna på problemen eller att inse hur pass mycketmindre problemen är här hemma än våra problem ute i världen - de problem som vihar som en del av mänskligheten på det här jordklotet. Något av def allra viktigaste som ligger framför oss måstevara atf vi försöker få fill sfånd en internationell kraftsamling för att kunnafa itu med den här typen av problem - resursproblemen, miljöproblemen,sysselsättningsproblemen i världen och i bakgrunden också krigshotet som lurarom vi misslyckas. Det här kräver svenska insatser och svenskopinionsbildning. Om vi akfivt skall kunna arbeta för att bekämpa de härproblemen, sä krävs def kanske ocksä en bättre målinriktning när def gäller våru-hjälp. har vi ett bistånd som väldigt mycket har karaktären avsamarbefsrelationer mellan och enskilda länder. Den u-landsdebatt somvi för i blir väldigt mycket en diskussion om olika länder. Vissaländer tycker vi om och dem skall vi hjälpa. Andra länder tycker vi inte om ochdem skall vi infe hjälpa. Jag tror atf det är mycket viktigare att vi framöverdiskuterar vad def är för insatser vi skall använda våra bisfåndsresurser filloch aft vi frågar oss vad det är för problem i världen som vi skall lösa. Sedantar vi reda pä var i världen vi kan göra insatser för aft lösa de problemen.Vid en sådan bedömning skall man utgå från vilka internationella problem def ärsom anses vara de viktigaste och de mest brännande. Sedan skall vi ställa ossfrågan; Var har de bästa förutsättningarna att hjälpa? Var har vi debästa förutsättningarna aft hjälpa dels - naturligtvis - med hänsyn till depengar som vi kan sätta av, dels med hänsyn till de resurser i form avkunnande, produktionsförmåga, teknisk kapacitet osv. som vi i kanställa upp med när det gäller aft angripa de här internationella problemen? Vad som behövs är alltså en svensk global utvecklingspolitik,som mindre handlar om olika typer av mottagarländer osv. och som mera handlarom en satsning på att angripa de stora, brännande internafionella problemen.Lyckas vi inte angripa dem , lyckas vi inte vända den väldigt allvarligasituation som råder i en läng rad utvecklingsländer i världen, kommer vi attupptäcka att vår kamp för aft göra def här samhället bättre, trivsammare ochlyckligare att leva i är dömd att misslyckas. Vårt beroende avomvärlden kommer nämligen ständigt att slå tillbaka mot oss och göra våra egnabegränsade insatser här hemma mer eller mindre meningslösa . Dessa frågor kommer vi atf fä fillfälle atfåterkomma till här i kammaren. Från centerhåll har väckts en motion som syftar till enmera målinriktad biståndspolitik, där vi just angriper de stora, globalaproblemen, I det sammanhanget kommer vi alltså aft få möjlighet att taställning till i vilken utsträckning vi vill skapa förutsättningar för en sädaninriktning av den svenska utvecklingspolitiken. Men jag ville redan nu resa dehär frågorna lifef grand i perspektivet av den debatt som i övrigt har förtshär i kammaren. 15 §Anmäldes och bordlades Mofion 5 februari1981 1980/81:1923 av . med anledning av proposition 1980/81:67 om vissa frågor angående stålindustrin, m, m. 16 § Anmälan av interpellationer Anmäldes och bordlades följande interpellationer somingivits fill kammarkansliet 1980/81:93 av () till industriministern omåtgärder för atf minska räntekostnaderna för småföretagare; I ett läge med vikandesysselsättning inom storindustrin är det angeläget att småföretagsamheten fårmöjligheter atf vidareutvecklas. Friställda människor försöker ofta etablera sig somföretagare för att finna sysselsättning åt sig själva och andra. Deras främstakapital är ofta den yrkeserfarenhet och det kunnande de förvärvat vid enfidigare anställning. De är därför helt beroende av möjligheten att låna pengartill rimliga kostnader. Det höga diskonto vi nu har försvårar för människor somvill etablera sig som småföretagare. Om man lyckas låna erforderligt kapital såblir räntekostnaderna för höga. Många krisorter är beroende av en väl fungerandesmäföretagsamhet. Som exempel kan nämnas , som drabbats av en storarbetslöshet - infe minst genom Svenska Varvs beslut atf reducerapersonalstyrkan vid med 1 500 anställda, I har småindustrinhittills utvecklats på ett positivt sätt och visat sig ha större möjligheteratt klara en lågkonjunktur än de stora företagen. De stimulansåtgärder som finns för småföretagsamhetenmotverkas av det höga diskontot. Den senaste höjningen av diskontot drabbarbåde nyetablerad och befintlig småindustri på ett synnerligen besvärande sätt.Många småföretagare arbetar nu med stor andel lånat kapital. Räntekostnadernahar medfört att läget för många småföretagare är kritiskt. Med hänvisning fill def anförda anhåller jag att tillindustriministern få framställa följande fråga: Är industriministern beredd aft ta inifiafiv till åtgärdersom minskar räntekostnaderna för småföretagare? 1980/81:94 av () fill utbildningsministern omtemaforskningen vid i : Beslutet atf starta dentemaorienterade forskningen vid i sedanmottogs med mycket stort intresse. Arbetet har också gått planenligt och medstor entusiasm från sida. UHÄ har helhjärtat ställt upp och harockså i sin anslagsframställning skrivit positivt, aft den temaorienteradeforskningen i är def mest framträdande exemplet på nyorientering inomforskningen i . Man har också framhållit värdet av atf temaforskningensuccessivt utvecklas i ett samspel mellan lokala och centrala organ och att deninledda utbyggnaden bör fullföljas med kraft. Temaforskningen har hitfills under sin korta epok röntstort intresse både inom och utom . Detta visar att satsningen redanfrån början var riktig och mofiverar en fortsatt utbyggnad.