prot · G40954 · 1980-12-31 00:00:00 — det möjligt att klaraavtalsrörelsen på en nivå som är förenlig med kraven pä en rättvis fördelning,minskad inflationstakt och stärkt konkurrenskraft för näringslivet. För detfordras emellertid att man överger den indexreglering av skatteskalorna som inuvarande läge gör det omöjligt för fackföreningsrörelsen att nåfördelningspolifiskt acceptabla uppgörelser vid låga nominella löneökningar. Vihar lagt ett förslag som fyller de krav fackföreningsrörelsen ställer. Detskattebeslut som just fattats, inger starka farhågor beträffande möjligheternaatt få en lugn avtalsrörelse och nå stabilare priser. Jaghar i detta anförande uppehållit mig vid erfarenheter, och vid deåtgärder som krävs . Denna avgränsning av perspektivet har varitnödvändig inför den borgerliga majoritetens stävan att fly från dagensrealiteter och inför regeringens oförmåga att ange någon politik för nästa är. Jagåterkommer i sinom tid till de långsikfiga problemen, kring ekonomiskutveckling och sysselsättning, kring kapitalbildning och skattereform, kringsocial utslagning och rättvis fördelning. Till dem som inför det nya året serallfing i allt för dystra färger - och särskilt till regeringen och särskiltfill partiledarna, som denna dag hukar i sina kulor någonstans - vill jag tillläsning rekommendera allra senaste skrift. Den visaratt framstegen är möjliga. Och i detta numera så dystra land ochinför denna så ytterligt molokna regering finns det all anledning att sägaifrån att det finns krafter i vårt land som fortfarande slår vakt om de socialaframstegen; och till de krafterna hör arbetarrörelsen. Besparingari statsverksamheten, m. m. (sammanfattande bedömning) Idetta anförande instämde , , ,, , , , ,, , , , ,, , , , , , , , , , , i , , , , , , ,, , , , , , , , ,, , , , ,, , , , , , , , , , , , , ,, , , , , , , , , , , , , ,, , i , ,, Kersfin , , , (alla s). Besparingari statsverksamheten, m. m. (sammanfattande bedömning) 24 (vpk): har högervridningen av regeringspolitikenvarit mera markerad än fidigare. Det gäller på alla plan avpolitiken. Men de tydligaste uttrycken får högervridningen inom den ekonomiskapolitikens område. Regeringspolitiken är fördelningspolitiskt direktreaktionär. Den går ut på att slå mot de svaga och gynna höginkomsttagare ochkapitalägare. Regeringen inrymmer ett parfi som myntadeparollen . Den parollen är nu ingetvärd gentemot den överväldigande majoriteten av lönarbetande i landet - och varkanske aldrig tänkt att gälla dem. Regeringen för en politik som går ut på attsänka reallönerna för de arbetande. Regeringspolitiken leds alltså snarare avmaximen: "Det måste löna sig att leva pä andras arbete." Det ärinnehållet i stödet fill aktieägare och storinkomsttagare, till spekulation ochäventyrande av det som borde vara folkhushäll. Regeringspolitikengår ogenerat och öppet ut på att förvärra arbetslösheten i landet. Folk skallstå på pass ifall exportindustrin skulle komma att behöva dem. Det var mycketlänge sedan en sådan överhetsmentalitet visades gentemot de arbetande ocharbetslösa i det här landet. Regeringspolitiken går ut pä att urholka socialareformer och börja riva ner den relafiva sociala trygghet som arbetarrörelsen -i bred enighet - fillkämpat folkflertalet. Regeringen urholkar pensioner,bostadsbidrag, studiemedel. Den ökar kostnaderna för de sjuka. Regeringen har -under ackompanjemanget av fraser om besparingar - pä bred front börjat attattackera dem som är sämst ställda i samhället - samfidigt som den ser fill attbarnomsorgen byggs ut i allt långsammare takt. Den försämrar faktiskt villkorenför barnfamiljer i landet som ledande talesmän för regeringenangriper t. ex. abortlagstiftningen. Regeringenangriper den offentliga sektorn för att åstadkomma ökad privatisering. Den villnagga flera statliga verks arbete i kanten för att bereda vägen för privataintressen. Den har redan tagit bort vissa statliga företags företräde fillbeställningar från olika delar av statsverket. Postgirots verksamhet hotas tillförmån för affärsbankerna. Inom vissa landsting bedriver regeringsparfierna -med i spetsen - en sjukvårdspo-lifik som skall bana vägen förytterligare privafiseringar inom sjukvården, osv. Regeringengenomför försämringar för folkflertalet men uppger att skälet för detta är attvi skall få det bättre. Den har för sig att skall kunna exportera sigbort från de ekonomiska svårigheterna. Men hur ser situationen i världen ut?Hur är förutsättningarna för en stark exportökning? Hela den kapitalistiskavärlden - och det är ju med den övervägande merparten av handelbedrivs - präglas av kristendenser och stagnation. Alla länder har som strategiatt öka sin export men minska sin import. Varken den svenskasituafionen eller den föreslagna svenska politiken är nu särskilt originella.Men frågan infinner sig; Är en så ensidig satsning på exporfindustrin som denregeringen vill genomföra möjlig och är denansvarsfull gentemot andra än exportindustrins aktieägare? Knappast.Marginalerna för exportökningar krymper med den internationella krisen och medde förändringar i - främst sin inre - arbetsfördelning som de multinationellaföretagen genomför. Regeringen anser att den offentliga sektorn är för stor.Den vill minska dess nödvändiga och socialt vikfiga verksamhet. Skälen fördetta är dels det stora budgetunderskottet, dels att arbetskraft och resurserskall frigöras för exporfindustrin. Men frågan är, hur det skulle se ut iSverige om vi hade en offentlig sektor som vore väsentligen mindre än den vi nuhar. Skulle de arbetslösa vara färre? Skulle sjukvården fungera bättre? Skulleden sociala utslagningen vara mindre? Skulle våra gamla ha ett bättre liv?Skulle vi ha ett barnvänligare samhälle? Dessa frågor behöver bara uttalas föratt den verkliga innebörden i vad regeringen påstår skall vara uppenbar. Och situationen kommer knappast att bli bättre i framfidenmed en fortsatt högerpolitik. Och den blir heller inte bättre av att dennahögerpolifik förankras i det beställningsarbete för regeringspolitiken sompresenteras under namn av långtidsutredningen. söker förklaringar till detinternationella läget i faktorer som i huvudsak ligger utanför detkapitalistiska systemet. Den glömmer därför helt att med ett ord beröra deinflytelser som förekomsten av stora multinationella bolag har för denekonomiska situationen i världen och i vårt land. Den berör inte med ett ordbetydelsen av kapital- och maktkoncentration i vårt land. Och när den glömtdessa i verklig mening "strukturella" faktorer, så är dess ledandestrategi en "strukturell" förändring som går ut på minskad offentligsektor och ökad privatisering. Utredningen är ett språkrör för den regering som håller påatt skära ner den offentliga sektorn för att genomföra SAF;s politik. Domen överdetta arbete måste bli mycket hård. Och denna utredning är inte bara en teorefisk fråga. Denkommer att ligga bakom regeringens fortsatta politik på ekonomins område. Denkommer att utgöra en motivering för framtida angrepp på de mest utsatta isamhället. Med fortsatt borgarregering ter sig framtiden för Sverigedyster. Folkomflyttningspolitiken kommer att förstärkas. Arbetslösheten kommeratt öka. Inflationen kommer man inte att angripa. Denna höst har vi för förstagången i modern tid kunnat se hur regeringen och dess knappa majoritet iriksdagen genomfört den ena åtgärden efter den andra som bidragit till alltkraftigare prisstegringar på våra nödvändighetsvaror. Det är snart ingen överdrift att påstå att SAF och denborgeriiga regeringen gentemot hela landet börjar att tillämpa en politik somsedan årtionden tillämpats med ensamrätt för mitt hemlän, . Mensamfidigt som detta görs blir politiken gentemot etter värre; denblir Norrbottenpolitik ovanpå Norrbottenpolifik, vilket bara kan sluta medfullständig katastrof. Orsaken till att jag även i detta sammanhangtar upp förhållandena i är inte bara att jag själv representerar detlänet här i . Nej, huvudorsaken är att utvecklingen i på ett Besparingar i statsverksamheten, m. m. Besparingar i statsverksamheten, m. m. myckettydligt sätt visar vilka konsekvenserna blir av en ekonomisk politik och ennäringspolitik av det slag som regeringen bedriver, dvs. en politik som lämnarfältet helt öppet för bolagen att fritt styra utvecklingen i enlighet med sinakortsiktiga intressen. Jag har i många sammanhang här i kammaren redovisat attNorrbotten har alla de förutsättningar som krävs för att människor skall kunnaleva väl och för att samhällen skall kunna blomstra. Där finns naturresurser,där finns arbetskraft och yrkeskunnande. Där finns rika möjligheter till fritidoch rekreation. Men vad har hänt och händer med allt detta närföretagsintresssena får härja? En hårdhänt verklighet har gett norrbottningarnaen grundlig skolning i detta. De har tvingats åse hur länets naturtillgångar,jorden, malmen, skogen och vattenkraften liksom den arbetskraft de själva ägerhar utnyttjats, missbrukats och förslösats. Detta har lagt grunden till enberättigad vrede och misstro mot de ekonomiska intressen som med snabba vinsterför ögonen genomfört en hänsynslös rovdrift och mot de politiker som svikitsina löften och ställt sig på exploatörernas sida. Ett av de senaste uttrycken för den här politiken är dehot som på regeringshåll uttalats mot gruvsamhällena, mot en av stödjepunkternaför hela utveckling. Visserligen har industriministern här i kammarentvingats retirera från en del av sina pressuttalanden i denna fråga, men medNCB-valserna och diverse andra saker i färskt minne har gruvsamhällenas människorverkligen inte stillats i sin oro. Man vet ju aldrig vilka tolkningar andrastatsråd gör. Står regeringen för det uttalande som nu har tvingatsgöra, nämligen uttalandet att malmfälten nu har sin framtid räddad? Vi tvivlarpå detta. Vi vet att det är som säger vad som skall hända i den härregeringen. Vi måste spara, säger regeringspartierna. Vi måste minskavår konsumtion och dra åt svångremmen. Men vilka är det som skall spara? Ja,inte är det regeringen och de intressegrupper som den företräder. Tvärtom, defår ytterligare lättnader. Nej, det är de som arbetar och skapar värdena här isamhället som skall knappa in, t. ex. gruvarbetarna som har tvingats tillpermitteringar och som kommer att tvingas till ännu större permitteringarnästa år. De och vi andra som bor i kan den här politiken. Vi tar det polifiska ansvaret, säger regeringen. Till detvill jag säga att det lär ni få göra. Men konsekvenserna, de drabbar aldrig ereller de intressen som ni företräder. Ni blir inte arbetslösa, jo,förhoppningsvis från arbetet i kanslihuset. Ni tvingas inte flytta mot ervilja. Norrbottningarna har lärt sig vad det betyder när kapitalets hantlangaretar det politiska ansvaret. Norrbottningarna har lärt sig det, liksom människornai de övriga skogslänen, liksom de anställda i textihndustrin, vid varven och istålindustrin. Det betyder reallönesänkningar, arbetslöshet,tvångsförflyttningar och utslagning. Flera har insett detta, och allt flerkommer att göra det under den närmaste fiden. Arbetslöshetsstatistiken talarhär ett tydligt språk. Antalet arbetslösa ökar, och antalet lediga platserminskar. Som vanligt är det ungdomen, kvinnorna och invandrarna som drabbasförst och hårdast. kanske braatt det är just som har plats på regeringsbänken, då just de härfrågorna kommer upp. Det var kanske klokt av regeringen att mildra devidlyftiga formuleringarna om jämställdhet, när den skrev sin senaste regeringsförklaring.Man visste väl redan då vad som skulle komma. Även om det inte utåt stod fulltklart att hade tagit över, var tydligen statsministern pä det klaramed det. Det är beklämmande att sedan borggårdskrisens dagar behövabevittna en höger på offensiv och med makt att driva igenom sin poHtik, enpolitik som drabbar jämställdhetssträvandena lika väl som mycket annat. Den tidigare nämnda långtidsutredningen talarom behovet av "strukturell" omvandling. Ja, en sådan är nödvändig.Kapitalismen dras otvivelakfigt med stora problem. Men dessa kan inte lösas medmera kapitalism. Problemen måste angripas med verkligt strukturella förändringar,de måste angripas med en politik som syftar till att få bort det privatavinstintresset som styrprincip för samhällets ekonomi. Låt mig bara peka på ett viktigt förhållande i dagenssituation. Industriinvesteringarna i är för små - om detta råder det enbred enighet. Men det beror ju inte på att det saknas pengar i företagen. I dennuvarande situationen lönar det sig alltmer med spekulation. Den gråkreditmarknaden - kreditväsendet utanför de traditionella kreditinstituten-växer mycket snabbt och visar en allt högre lönsamhet än vad som är fallet medindustriell verksamhet. Landet behöver industriinvesteringar, inte spekulation,men eftersom det privata vinstintresset styr, får landet nu ökad spekulationoch otillräckliga industriinvesteringar. Ja, dessa beräknas t. o. m. minskaunder nästa är. Sådan är kapitalismen, som det heter i visan. När vi har ett system som fungerar på detta sätt ochdärigenom skapar arbetslöshet, sociala problem, utslagning, hot och t. o. m.verkliga försämringar i den levnadsstandard som arbetarrörelsen i Sverigekämpat sig fill för folkflertalet, måste var och en förstå att läget i landetknappast blir bättre om detta system förstärks. Det krävs en rad åtgärder av såväl snabbt verkande somlångsiktig natur för att komma till rätta med landets ekonomiska problem. Vimåste börja föra en medveten industrialiseringspolitik i landet, baserad på enökad förädling där sådan är möjlig - och i är den möjlig - avlandets råvarutillgångar. Denna industrialisering måste ha som mål i förstahand inhemska och samhälleliga behov. Dit hör en kraftig utbyggnad av inhemskaoch förnyelsebara energikällor. Det krävs också en väsentlig utbyggnad av deallmänna kommunikationerna, inte minst i glesbygden. Kust- och insjöfarten kanhär spela en viktig roll. Våra naturliga förutsättningar för detta relativtbilliga och effektiva transportsätt är ju som bekant mycket goda. På kort sikt måste importen av vissa lyxvaror eller varordär vi har ett särskilt stort importöverskott regleras. Vi har föreslagit ensnabbutredning som skall presentera konkreta förslag i denna riktning. Det ärnödvändigt att vi visar en mycket stark restriktivitet mot kapitalexport ochindustriutflytt- Besparingar i statsverksamheten, m. m. Besparingari statsverksamheten, m. m. (sammanfattande bedömning) De storamultinationella monopolen, Uksom de inhemska, måste underkastas strängkontroll. Vi måste snabbt få ett förbud mot svenska företags deltagande iinternationella karteller. En snar sanering av den grå kreditmarknaden ärnödvändig. a. är det nödvändigt med förbud mot kontokorten som uppammarverklig överkonsumtion och dessutom innebär rena ockerräntor. Vidare måsteomedelbara åtgärder sättas in mot prisstegringarna. Därför kräver vi attprisstopp införs på alla nödvändighetsvaror och att momsen tas bort från maten. Såsomläget nu har utvecklats är det också av största vikt att slå vakt om de förbefolkningen nyttiga och de socialt nödvändiga delarna av den offentligasektorns verksamhet. Dettabetyder inte att det inte går att spara inom den offentliga sektorn. Såväl inomprivat som offentlig sektor jFinns vad vi kan beteckna som en skryt-ochlyxekonomi som måste attackeras. I en rad motioner har vpk pekat på åtgärder idenna riktning. Stopp för byggandet av de från energibehovssynpunktöverflödiga kärnkraftverken 11 och 12 och stopp för riksdagsflyttningen är ettpar tydliga exempel på vad vi menar. Dettaär, herr talman, några delar av den ekonomiska politik som vi företräder.Huvudlinjen är för oss följande. Skall det vara något med de så ofta uttalademålen om full sysselsättning, stabila priser, ekonomisk och social utjämning,skall vårt land dessutom kunna spela en roll för en verklig demokratisering avde internationella ekonomiska förbindelserna - ja, då måste den ekonomiskapolitiken bana vägen för övergång till en demokratiskt planerad hushållningför folkets och nationens bästa. Den måste syfta till att bryta det enskildaprofitintressets makt över ekonomins utveckling. Den kapitalistiskamisshushållningen med vårt lands och världens tillgångar måste upphöra. Det ären livsnödvändighet - för oss själva, för och för framtiden. Idetta anförande instämde , och (allavpk). 25 BudgetministernROLF WIRTEN: Till grund för denna debatt ligger finansutskottets betänkande 15. Jagkommer därför i huvudsak att hålla mig till detta. Oppositionsledaren,som inledde debatten, hade en något surmulen uppsyn på grund av att det är jagsom representerar regeringen i denna debatt, trots att det egentligen ärsjälvklart att så är fallet. Jag kontrollerade med vår gruppledare om det sedanmånader tillbaka finns någon överenskommelse om att det skulle vara partiledardebatt. Jag fick inte det bekräftat. Jag debatterar gärna medvilken socialdemokrat som helst. Jag hoppas att också debatterar medvilken regeringsmedlem som helst. OlofPalme inledde sitt anförande med en ordentlig svartmålning av hur situationenär i nationen. Det överraskade mig att han har förfallit till en så defensivoch pessimistisk hållning. är dock en nation med mycket stora resurser men också,i likhet med vår omvärld, en rad problem. Vi behöver bara studera våra närmastegrannländer och , där det sitter socialdemokratiska regeringar,för att kunna konstatera att det är en lågkonjunktur på väg. Vi harstrukturella problem i de västliga industriländerna i stort. Det görnaturligtvis att inte heller kan leva i någon oas för sig. Åven vi nåsav dessa samlade svårigheter i de två oljechockernas spår. Den som ser julhandeln florera i affärskvarteren runt ochden som studerar butiksfönstrens överflöd har måhända svårt att förstå allt talom att skulle befinna sig i en ekonomisk kris. Och det kan kanske varanyttigt med en motvikt till de krisstämningar som breder ut sig. Sverigeär alltjämt ett rikt och välmående land. Privat och offentlig konsumfion ärhögre än . Arbetslösheten är i ett internationellt perspektivfortfarande låg. Menorostecknen finns där. Och det går knappast att säga, som manibiand brukar, attde bara skymtar vid horisonten. De är högst påtagliga och börjar bli alltmerkännbara. Obalansernai den svenska ekonomin förvärras. Budgetunderskottet kommer att fortsätta attöka. Inflafionen ligger på en oacceptabelt hög nivå, och bytesbalansen kommerav allt att döma att försämras ytterligare . Deallra har det kommit några utomordentligt alarmerandekonjunkturrapporter, bl. a. från , som talar om ett formligtras för den svenska exporten. Krisenhar alltmer tagit formen av en ond cirkel, som vi måste bryta oss ur medan viännu har krafter till det. Stagflation med hög arbetslöshet och snabb inflationpräglar många industriländer. Det kan bli en realitet också för vårt land. Detär inte självklart att levnadsstandarden kan fortsätta att öka eller ens hållasuppe på dagens nivå. Men det ligger å andra sidan inget ödesbestämt iutvecklingen som säger att vi alla oundgängligen måste få det sämre. Denutveckling vi kommer att gå till mötes bestäms tvärtom i mycket hög grad av vårförmåga att nu inse och ta itu med problemen i den svenska ekonomin. Närkammaren diskuterade stimulans av aktiesparandet konstaterade jagatt regeringen föreslagit en rad åtgärder för att förstärkalandets ekonomi. Dessa åtgärder kan sägas vara av fyra slag: Detär för det första åtgärder för att bromsa den kommunala expansionen. De har avallt att döma gett resultat. En dämpning av den kommunala konsumtionsökningentycks nu vara på väg. Detär för det andra vissa skattehöjningar för att bl. a. förstärka inkomstsidan iden statliga budgeten - momsen och punktskatterna höjdes av den urtimariksdagen. Det är för det tredjebesparingar i statsverksamheten - främst Besparingari statsverksamheten, m. m. (sammanfattande bedömning) Besparingari statsverksamheten, m. m. (sammanfattande bedömning) manifesterade ibesparingspropositionen men som, vilket kommer att framgå , ocksåär ett genomgående tema budgetproposition. Fårjag på den punkten bara göra det tillägget, herr talman, att uppgifter i finansutskottets betänkande om vad regeringen avser attgöra 1981 i en rad frågor som han tog upp. Den ordning som socialdemokratiskaregeringar har tillämpat och den praxis som vi har använtdärefter är ju att man redovisar regeringens politik för det kommandebudgetåret i januaris budgetproposition och finansplan. Så kommer att ske även dennagång. Jag vet inte varför de många frågorna restes av . Det bordevara en självklarhet att regeringen arbetar på det sätt som jag nu angav. Fördet fjärde bör också nämnas att regeringen har föreslagit offensiva åtgärderför att öka den produktiva aktiviteten i ekonomin, framför allt påskattepolitikens område och naturligtvis inom näringspolifiken. Undermycket har de offentliga utgifterna stigit ärligen i realatermer. Det har varit en väsentligt snabbare ökning än vad som motsvarar dentotala tillväxten i ekonomin. De offentliga utgifternas andel av BNP har ocksåoavbrutet vuxit för att nu uppgå till ca två tredjedelar. Iviss utsträckning har vi lyckats med besparingspropositionen och den allmännaåterhållsamhet med nya utgifter som alla offentliga organ måste ålägga sig. Detförefaller som om ökningstakten i de offentliga utgifterna under nästa årungefärligen skall kunna halveras jämfört med den långsiktiga trenden. Men vikommer ändå att finna att de offentliga utgifterna stiger snabbare än BNP ochatt deras andel av ekonomin också stiger. Som en följd av detta har vi attemotse ett fortsatt stigande budgetunderskott. Desom kritiserat regeringen för åtstramningen, förklarat krig motsparplanen och påstått att de föreslagna åtgärderna varit alltför drastiska harsåledes tagit grundligt miste. Vitvingas nu i stället dra slutsatsen att åtgärderna varit otillräckliga.Vi måste gå vidare på återhållsamhetens väg som vi måste ägna alltstörre intresse åt uppbyggnaden av nya produktiva resurser, framför allt inomindustrin men också på en rad andra områden. Att återställa ett kostnadslägesom gör att svenska företag kan återta förlorade marknadsandelar och vinna nyafrån utländska konkurrenter både på hemmamarknaden och på exportmarknaden är envikfig offensiv åtgärd. Insatser för att förhindra att ett otillräckligtvirkesutbud begränsar skogsindustrins expansionsmöjlighet är en annan. Idet sammanhanget vill jag anknyta till att i sitt anförande hävdadeatt den enda orsaken - i varje fall var det grundorsaken - till svårigheternainom skogsindustrin var just att man inte fick fram råvara. Får jag dä sägatill att det i den här frågan har visat sig att det finns en klarskillnad i fråga om vägval. Socialdemokratin väljer att tvinga fram virke. Manväljer lagstiftningens väg så snart man möter motstånd. Frän regeringens sidatror vi mera på att man med olika metoder kan stimulera fram råvaran. Det harvi gjort med hjälp av olika stödformer.Vi har gallringsstödet, vi diskuterar klenvirkesstödet, och vi har förändratskogskontot för att kunna förstärka försörjningen av skogsindustrin. F. n.övervägs också möjligheterna att införa en tillväxtbeskattning, som jag ärövertygad om kommer att ge de positiva resultat som både och jagefterlyser i det här avseendet. Men tro inte att detta är det enda problemetinom den här sektorn av vårt näringsliv! Det finns förvisso även andra. Till de nödvändiga åtgärder som måste sättas in hörockså att se till att expanderande företag kan rekrytera den arbetskraft debehöver. Dessutom krävs nya energisatsningar, som kan minska vårt oljeberoendeoch bli en viktig hävstång för att övervinna krisen. Pä den punkten instämdeoppositionsledaren när han sade att det var av stor vikt att vi får störreaktivitet när det gäller energifrågorna. Det är också vad som kommer attlanseras för när den stora energipolitiska propositionen presenterasefter nyår. Besparingspropositionen har behandlats färdigt avriksdagen. I stort sett kan det sägas att godtagit regeringensförslag. Endast några smärre ändringar har gjorts.