prot · G409157 · 1980-12-31 00:00:00 — "Ingrip nu mot Samhällsföretag",säger han. Han hänvisar till att Samhällsföretag inom vissa branscher påträsidan nu har marknadsandelar på 15 ä . Jag vill ställa en tredje fråga tillarbetsmarknadsministern: arbetsmarknadsministern att det föreliggerrisker när Samhällsföretag har så stora marknadsandelar i viktiga branscher?Ser arbetsmarknadsministern någon risk i ett sådant faktum? Låt mig först säga att det är omöjligt att påden korta fid som här står till förfogande ingående svara på alla de frågor somGöte ställer. Jag är inte nöjd med alla förhållanden som råder på denmarknad som Samhällsföretag har att verka på. Det är oerhört svårt att hittaprodukter och verksamheter som både fyller kravet på att vara lämpligproduktion för handikappade människor och som inte ställer till problem förkonkurrenter. Verksamheten skall ju bedrivas så att man inte stöter utkonkurrenter på den svenska marknaden genom att använda illojalakonkurrensmedel. Jag vågar påstå att Samhällsföretags ledning, både dencentrala och den regionala, mycket nogsamt prövar alla de frågor där detta kankomma på tal. De exempel som har tagit upp är föremål fördiskussion i de samrådsorgan som har bildats just för att ta upp konkreta ärendenav det här slaget. Det vore fel av mig att göra några preciserade uttalanden ienskilda frågor. Låt mig ändå nämna de två verksamhetsgrenar som är föremål fördiskussion i dagens tidningar. Det gäller i det ena fallet träskor, därproduktionen har minskat till nästan hälften just därför att man ville undvikakonkurrens. När det gäller trädgårdsmöbler i furu har produktionen hållitstillbaka av samma anledning. Problemen där har att göra med den verksamhet somSamhällsföretag tog över när den stiftelsen bildades. Det finns många problem som är förknippade med de gamlaskyddade verkstäderna och som Samhällsföretag nu försöker komma till rätta medett i taget. Men det tar litet tid. Nr 157 Anf. 163 (): Onsdieenden Herr talman! Jag är tacksam för attarbetsmarknadsministern här uttrycker 3 iuni1981 ' ' situationen. Men jag skullevilja få litet mer konkretiserat. arbetsmarknadsministern på något sätt klargöra om han ändå är beredd att OmSamhällsfö- undersöka dessa fall mera ingående och mera konkret försökakomma till fptiips nrodukter "' '"' detta via diskussioner ochkontakter med Samhällsföretag? Det skall ju också ske en utvärdering av Samhällsföretag, på inifiativ av arbetsmarknadsministern. Kommerarbetsmarknadsministern i det sammanhanget att noga följa just de härriskerna? När det gäller min fråga beträffande den alltför storamarknadsandelen för ett visst sortiment som Samhällsföretag har, anser jag atthär ligger påtagliga risker. Inom dessa branscher - träsko- ochmöbelbranscherna - har Samhällsföretag av en marknadsandel som ärkrympande. får Samhällsföretag inte i samband medkonjunktursvängningar vidta förändringar i form av minskningar i produktionen.Då innebär detta att det blir de andra företagen som får vidta så mycket störreinskränkningar, med sysselsättningsproblem vid företagen ute i det reguljäraarbetslivet som följd. Vilka marknadspriser blir gängse i ett sådant sammanhang? En annan viktig faktor är att intresset förrationaliseringar minskar ute i företagen på den reguljära arbetsmarknaden, närSamhällsföretag utgår ifrån de mest rationella företagen inom resp. bransch föratt bestämma sitt s. k. marknadspris. Det kan också innebära att normalarationaliseringar vid företag inom vissa branscher ute på den reguljäraarbetsmarknaden uteblir -de blir ointressanta för företagen, därför att man vetatt Samhällsföretag med sin höga kostnadstäckning av statsmedel bara anpassar sinprissättning efter rationaliseringskraven. Det är detta jag menar innebärrisker, och jag vill än en gång fråga om inte arbetsmarknadsministern delar minuppfattning pä den punkten, Vi har regelbundna kontakter mellandepartementet och Samhällsföretag för att diskutera olika problem somuppkommer, både problem beträffande finansieringen och sådana problem somaktualiseras i den allmänna debatten. Vi vill, och kan, lika litet i detta fall som i någraandra fall ägna oss åt ministerstyre. Jag har fullt förtroende för attStiftelsen ledning och styrelse allteftersom sådana härproblem dyker upp diskuterar igenom dem med branschens företrädare och deenskilda företagen och försöker lösa dem. Men man kan inte, och bör inte, tvinga Samhällsföretagtill allmän underkastelse. Samhällsföretag måste ha samma chans som andraföretag att hävda sig på marknaden. Den täckning som företaget får avstatsmedel skall ju vara till för att täcka de brister i prestationsförmåga somde anställda i Samhällsföretag kan ha i förhållande till andra anställda. Jag är oroad med anledning av det sätt på vilket GöteJonsson frågade, 180 men jag vill inte ge några direktivi enskilda frågor. 165GÖTE (): Jag är tacksam för attarbetsmarknadsministern inte vill tillämpa ministerstyre - det vill inte jagheller. Vad jag menar är att de här initiativen ligger inom ramen för dearbetsuppgifter som en minister har, utan att det därför skall ses somministerstyre. Anledningen fill att jag har ställt'frågan och till attjag tycker den är så viktig är det faktum att det finns väldigt mänga små ochmedelstora företag som resignerar, därför att man uppfattar attSamhällsföretag bedriver illojal konkurrens. Om vi skall kunna ha ett Samhällsföretag som fungerar,måste vi bygga upp ett förtroendefullt samarbete mellan och dess olika verkstäder och näringslivet på orterna. Det kan viinte få, om inte Samhällsföretag verkligen är försiktigt med sådana härplagiat, försiktigt med att hoppa in och desavouera det näringsliv som finns påorten och det som finns i landet. Det är lika mycket av omtanke omSamhällsföretag som jag omtalar detta. som isolerar sigfrån näringslivet i övrigt kommer aldrig att fungera. Om villkoren för provborrningar av Svensk KärnbränsleförsörjningAB (SKBF) 166 Arbetsmarknadsministern : Herrtalman! Jag delar åsikten att man bör försöka bygga upp ett förtroendefulltsamarbete mellan Samhällsföretag och näringslivet i övrigt. Just därför valdevi formen att i de regionala styrelserna också ha företrädare för näringslivetsorgan. Det bästa sättet att lösa den här typen av konflikter är att i destyrelserna ta upp de enskilda fallen. Jag vill därför föreslå attaktualisera de här frågorna i dessa styrelser. 10§ Svar på fråga 1980/81:437 om villkoren för provborrningar av () har frågat mig hur jag villmedverka till att () i fortsättningen,innan man vidtar anstalter för provborrningar, tar kontakt med, utom markägare,också vederbörande kommun. De svenska kärnkraftsinnehavarna har genom SKBF påbörjatgeologiska undersökningar för att finna lämpliga platser för slutlig förvaringav använt kärnbränsle och radioaktivt avfall från detta. Kärnkraftsinnehavarnasinitiativ är föranlett av de riktlinjer för bl. a. omhändertagande av använtkärnbränsle som har godkänt (prop. 1980/81:90, NU 1980/81:60,rskr 1980/81:381). Efter en geologisk inventering som omfattat ett hundratalplatser har SKBF bestämt sig för att genomföra mera detaljerade geologiskaundersökningar, bl. a. innefattande provborrningar, på ett tiotal av dessaplatser. För detta ändamål har SKBF kontaktat berörda markägare och anhållit omderas medgivande för att genomföra de geologiska undersökningarna. 13 protokoll 1980/81:156-157 Om villkoren för provborrningar av Svensk KärnbränsleförsörjningAB (SKBF) För den typ av undersökningar som SKBF ämnar bedrivafordras inga andra tillstånd än tillstånd av markägaren. Enligt vad jag harerfarit har emellertid SKBF för avsikt att, innan mer ingående geologiskaundersökningar inleds på någon fastighet där tillstånd erhållits avmarkägaren, ta kontakt med både den berörda kommunen och för attredovisa avsikten med och omfattningen av de planerade undersökningarna. SKBF tarsåledes redan nu de kontakter som frågeställaren efterlyser. 168 (): Jag vill tacka statsrådet för svaret på minfråga. Orsaken till att denna fråga ställts är den djupa oro som människornakänner över Svensk Kärnbränsleförsörjning AB:s planerade provborrningar påoliKa platser i vårt land. Ett starkt och levande exempel på det kompakta motståndmot att provborrningar skall äga rum i en bygd finner vi bl. a. i denbohuslänska och dalslänska lokalbefolkningens totala uppslutning ochvakthållning mot provborrningar på . I det området känner man utöveren stark oro också en indignation över att en atomsopstation kan bli placerad ien bygd där vi i fjolårets folkomröstning registrerade det starkastekärnkraftsmotståndet i landet. I min fråga har jag nämnt en rad platser i somSKBF finner vara lämpliga för slutlig förvaring av det radioaktiva avfalletfrån använt kärnbränsle. I brev till berörda markägare anhåller SKBF om derastillstånd att få utföra provborrningar på deras marker. Som statsrådet nämner isvaret fordras inga andra tillstånd än markägarnas för att SKBF skall få startaprovborrningar. Men det är närmast en självklarhet att inte bara markägarnaberörs av dessa frågor. Hela bygder och befolkningen i de aktuella områdenaberörs och därmed även kommunerna. Statsrådet avslutade sitt svar med följande mening:"SKBF tar således redan nu de kontakter som frågeställarenefterlyser." Dessa stämmer inte riktigt, för SKBF har inte tagitkontakt med berörda kommuner. Varken , , eller Kungsbackafick någon information från SKBF. gick en skrivelse ut tillmarkägarna. togs frågorna upp i lokalpressen och lokalradion.Följden blev att många människor ringde till kommunalkontoren för att fåinformation och besked i de här frågorna. Där var man emellertid svarslös- manhade inte fått någon information från SKBF. Har statsrådet andra upplysningar när det gäller huruvidainformation från SKBF gått ut till de av mig nämnda kommunerna? I så fallskulle det vara av värde att få veta det. 169Arbetsmarknadsministern : Herr talman! Låt mig först säga attvi har ett gemensamt ansvar för att se till att vi har god beredskap när detgäller att ta hand om det utbrända kärnbränslet. Det är därför nödvändigt attgöra omfattande undersökningar för att finna platser där förvaringen kan skemed betryggande säkerhet. Den information som efterlyser ges i de falldär SKBF bestämt sig för att sätta i gång provborrningar. Ett brev med sådaninformation har gått ut när det gäller de provborrningar som är aktuella iGideå. Den information som lämnats i svaret överensstämmer alltså medverkligheten. Jag delar uppfattning att all öppenhetskall iakttas från myndighetens sida i de här frågorna, just därför att de berörmänniskor och det finns anledning att sprida informafion för att inteonödigtvis oroa där ingen oro är befogad. 170 (): Jag tycker att det sista var en kompletteringtill det tidigare svaret. Om SKBF bestämmer sig för att provborra eller intevet ju inte människorna när förfrågan om tillstånd skickas ut. När det gäller den här arten av frågor skall vi varamedvetna om att vi hanterar för många människor känsliga och djupt allvarligafrågor. Då borde berörda myndigheter ta hänsyn till detta och visa den öppenhetsom borde vara självklar. Vårt samhälle präglas ju i hög grad av bådemedbestämmande och öppenhet, och att man just i känsliga frågor visar öppenhetoch ger information tjänar ju alla parter på. Och det fick jag även litetbelägg för i statsrådets senaste inlägg. I regeringens energiproposition, proposition 1980/81:90,står det när det gäller de här berörda frågorna bl. a.: "För att ökaförståelsen för de åtgärder som måste vidtagas bör en omfattande informationlämnas till såväl den berörda allmänheten som till berörda kommuner ochlänsstyrelser." Detta har även ställt sig bakom. Då börregeringen och ansvarigt statsråd kunna medverka till att SKBF i ett tidigtskede ger erforderiig information, så att kommunerna inte blir ställda, vilketinträffade i det här aktuella fallet. Om förslag till rörande livsuppehållandemedicinsk behandling i vissa fall 11§ Svar på fråga 1980/81:427 om förslag till rörande livsuppehållandemedicinsk behandling i vissa fall har frågat mig när jag avseratt förelägga förslag som syftar till precisering av betydelsen avpatients skriftliga bekräftelse av viljan att avstå från livsuppehållandemedicinsk behandling i vissa svåra sjukdomslägen. Utredningen rörande vissa frågor beträffande sjukvård ilivets slutskede avlämnade sitt huvudbetänkande (SOU 1979:59) i oktober 1979och ett särskilt betänkande (SOU 1980:48) om transplantationskirurgiska frågori . Båda betänkandena har remissbehandlats. Ett tiotal instanserhar ännu inte yttrat sig över det sistnämnda betänkandet. Det är därför förtidigt att uttala sig om hur regeringen kommer att ställa sig till de förslagsom har lagts fram. Eftersom de frågor som behandlas i dessa Om förslag till rörande livsuppehållandemedicinsk behandling i vissa fall betänkandennära berör varandra kommer jag att behandla dem i ett sammanhang. 172 (): Jag ber att få tacka sjukvårdsministern försvaret. Det förbluffar kanske något, därför att det går ut på att hon inte kansvara . Men den sista meningen inger mig litet hopp, nämligen attsjukvårdsministern, när remisserna beträffande transplantationsutredningenkommit in, skall behandla de här frågorna i ett sammanhang. har inte med den här frågan att göra, ochremisserna beträffande huvudbetänkandet har kommit in. Jag vill säga till sjukvårdsministerns heder att honskiljer sig från sina föregångare, som inte har velat veta av den här frågan,som åren detalj i hela komplex av frågor om sjukvård i livets slutskede. Dethar bara hänvisats till vedertagen praxis och sagts att man får följa vetenskapoch beprövad erfarenhet. Men bakgrunden är ju de mycket allvarliga frågorna:Vem är det som äger mitt liv? Vem har rätt till min död? Jag är därför glad över att är beredd att taupp frågan till behandling. Och det skulle vara intressant att veta något sånär detta kan ske, eftersom remisserna beträffandehuvudbetänkandet har kommit in. Som läget är nu följer man regeln att en skriftligviljeyttring om att avstå från livsuppehållande insatser skall väga tungt. Detär ett mycket diffust begrepp, som måste vara förvirrande för alla parter. Detmåste finnas en möjlighet att ta fram en rad fall. som kan klart avgränsas ochom vilka kan sägas: Här skall inte någon livsuppehållande insats göras! Jagtänker på hjärnnekros och på irreversibel hjärnskada, som får medvetslöshettill följd. Frågan är allvarlig. Det gäller alltså detta: Vem ägermitt liv? Man har varit nog så kavat i abortdebatten, där man har sagt attkvinnan har rätt till sin kropp, trots att det då gällde också ett barns liv.Det är helt orimligt och omänskligt att jag själv inte skall ha någonting attsäga till om utan att samhället skall bestämma över mitt huvud den gången jagbara representerar ett litet skälvande och lidande knyte. Skulle jag kunna få reda på litet närmare om det verkligenfinns ambition att lösa denna del av förslaget i utredningen med någon sortsförtur? Jag tror att kanske mer änmånga andra ändå kan vara enig med mig om att alla de här frågorna rör områdensom dels oundvikligen angår alla människor, dels är så pass grannlaga för varoch en av oss att ta ställning till att det finns all anledning att tänkamycket noga igenom de här problemen. Det rör sig, tycker jag, om allvarligaetiska problem, som vi skall närma oss med ödmjukhet. Jag villemellertid svara att jag hoppas vi skall kunna börja beredningennär alla remissvar på samtliga delar är inne. Det kan finnas möjligheter attbörja efter semestrarna. 174 (): Får jag tolka detta, sjukvårdsministern, såatt också denna fråga kommer med vid behandlingen, så att man inte skjuter denåt sidan? Avsikten är naturligtvis att alla frågor somhar tagits upp i båda betänkandena och remissbehandlats skall behandlas iberedningen. Om behörighetskraven för anpassning av kontaktlinser 12 §Svar på fråga 1980/81:430 om behörighetskraven för anpassning av kontaktlinser har frågat socialministernhur hon avser att lösa frågan om behörighetskravet i kontaktlinsteknik ochdärmed sammanhängande utbildningsvägar för legitimerade optiker. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag somskall svara på frågan. Enligt rapporter från ögonläkare kan användningen av s. k.mjuka kontaktlinser ge biverkningar som man tidigare inte har kunnat förutse.För att kunna garantera att den personal som ägnar sig åt kontaktlinsverksamhethar det specialkunnande som behövs har utfärdat föreskrifterför legitimerade optiker (SOSFS (M) 1981:11). Där sägs att endast optiker somhar gått igenom utbildning som har föreskrivit och somstyrelsen har förklarat behörig får prova ut, tillpassa och tillhandahållakontaktlinser. Enligt särskilda övergångsbestämmelser kan optiker med sådanutbildning i kontaktlinsteknik som har förekommit samt optiker medmotsvarande utländsk utbildning eller med lång praktisk erfarenhet fåbehörighet att bedriva verksamhet med kontaktlinser. F. n. finns det ca 300optiker som bedriver sådan verksamhet. Enligt vad jag har inhämtat uppfyller deflesta behörighetskrav. gäller tidigarebestämmelser om rätt för opfiker att prova ut kontaktlinser efter remiss avläkare. har utarbetat ett förslag fillpåbyggnadsutbildning inom högskolan i kontaktlinsteknik. Utbildningen kommeratt diskuteras närmare av och universitets- och högskoleämbetetunder juni månad. Om det skulle visa sig svårt att starta denna utbildningunder avser att ta initiativ till att lämpligkompletterande utbildning anordnas, t. ex. genom legitimerade optikersriksförbund. Om behörighetskraven för anpassning av kontakt linser 177GULLAN (): Jag ber att få tacka statsrådet försvaret på min fråga. "Kontaktlinsverksamheten har under senare årgenomgått en snabb utveckling och expanderat i omfattning. Stora krav påkunnighet och skicklighet ställs på de optiker, som utövarkontaktlinsverksamhet. Även smärre brister vid utprovning och tillpassning avkontaktlinser eller informationen om skötsel m. m. kan få mycket allvarligakonsekvenser för den enskilde personen. Liksom kontaktlinsverksamheten har också synsvagsoptikenutvecklats och expanderat. Det är givetvis utomordentligt viktigt för denenskilda personen att få erforderlig service och möjlighet att utnyttjatillgängliga synhjälpmedel. Särskilda kunskaper och färdigheter krävs av denleg. optiker, som deltar i verksamheten. har därför framställtkrav om en särskild påbyggnadskurs." Detta säger i en skrivelse tilluniversitets- och högskoleämbetet . tillägger:"Såsom tillsynsmyndighet för verksamheten anser att det ärotillfredsställande att en kontaktlinsutbildning ännu inte kommit till stånd isamhällets regi." Utbildning i kontaktlinsteknik har förekommit sedan mittenav . En mera reguljär utbildning bedrevs av . Efter ett totalt utbildningsstopp har Institutet föroptometri/bedrivit utbildning åren 1978 och 1979i samarbete med och specialister från universitet.60 legitimerade optiker har på detta sätt examinerats i kontaktlinsteknik.Socialstyrelsen har rekommenderat att avvaktamed vidare planering av kurser tills UHÄ har givit klartecken iutbildningsfrågan. Något sådant klartecken har tyvärr inte ännu givits. Jaganser att det är djupt otillfredsställande att utbildningsfrågan ännu inte ärlöst, eftersom det nu endast är drygt kvar tillsbehörighetsbestämmelserna träder i kraft. Den här frågan har flera aspekter. Det är ensocial-medicinskt viktig trygghetsfråga för patienten attkontaktlinsutprovningen sker på ett helt tillfredsställande sätt. Därför ärutbildningsfrågan mycket viktig. Men det är också en näringspolitisk fråga förde optiker som arbetar med kontaktlinsanpassning. Vad händer med deraspraktik om de inte får nödvändig utbildning som ger behörighet? Optikernasjälva räknar med att ca 250 av nuvarande ca 400 utprovningsställen kommer attförsvinna på grund av de nya behörighetskraven. Det är också en servicefrågaför de människor som söker denna hjälp, framför allt i våra glesbygdsområden,där tillgången på behöriga optiker är knapp. Jag tolkar statsrådets svar positivt och vill nu ställaföljande fråga: Om det vid diskussionen visar sig svårt att ordnautbildningen i samhällets regi, kan då utbildning anordnas vid Institutet föroptometri i samarbete med ? I mitt svar sade jag att om det skulle varasvårt att starta utbildningen som planerat, avser att tainitiativ till att en lämplig kompletterande utbildning anordnas, t. ex. genomSveriges legitimerade optikers riksförbund. Jag tror att det egentligen ärsvar på fråga. Sedan kanske jag kan tillägga att jag tycker att det ärbeklagligt att frågan om kompletterande utbildning för de optiker som saknarsådan inte har lösts Om behörighetskraven för anpassning av kontaktlinser 179GULLAN (): Jag vill tacka statsrådet för det härförtydligandet. Det visar att statsrådet tar frågan på verkligt allvar och ärberedd att aktivt arbeta för att det anordnas en utbildningsväg för optiker.Många är oroliga för om de över huvud taget kan fortsätta sin verksamhet. Jag har också tolkat svaret så att statsrådet bedömer attde flesta äger rätt att få behörighet på grundval av den utbildning och denerfarenhet de redan har. Men jag vill då fråga: Det är väl inte så att manskall försöka få en lösning genom dispensmöjligheter? Det är i så fall ingenlösning , utan det är en gedigen utbildning som måste till. Jag villgärna ha ett kompletterande svar på den frågan. Jag hoppas att det är klart att utbildningnaturligtvis är förstahandsbehovet. Det handlar ju om människors syn. Vi måsteha en utbildning för detta. I övrigt vill jag återigen påpeka att det ärsocialstyrelsen som i första hand skall hantera denna fråga. 181 (): Jag är medveten om att det är socialstyrelsensom handlägger den här frågan, men jag är också angelägen om att statsrådetpåverkar frågan, eftersom det som sagt endast är kvar tills deskärpta behörighetskraven träder i kraft. Då är det viktigt både för dem somarbetar med utprovning av kontaktlinser och för allmänheten, som är beroende avdenna service, att verkligen veta att utbildningsfrågan är löst. Jag följer frågan med uppmärksamhet. Om bibehållande av röntgenarkivet i 13 §Svar på fråga 1980/81:435 om bibehållande av röntgenarkivet i har frågat mig om regeringenanser det värdefullt att röntgenarkivet i bibehålls och om regeringenkommer att tillstyrka kommuns framställning om statsbidrag till arkivet. Vid ett sammanträffande med dåvarande hälsovårdsministernElisabet redogjorde företrädare för för arkivsituationen vid , framförallt i fråga om röntgenbilderna. De framhöll därvid att röntgenarkivet är uniktbl. a. ur forskningssynpunkt såväl inom landet som internationellt. Arkivet harhitfills aldrig gallrats. ansåg sig inte kunna fritt förfogaöver arkivet eller ta det fulla ansvaret för arkivets vård och tillsyn.Arkivsituationen bedömdes som ohållbar och några ytterligare arkivutrymmenfanns inte att tillgå inom sjukhuset. Ett beslut att förstöra såväl journalersom röntgenbilder ansågs därför ofrånkomligt, om inte särskilda bidragbeviljades. En särskild skrivelse i ärendet ingavs tillsocialdepartementet. Skrivelsen har remitterats till journalutredningen som isitt yttrande bl. a, givit synpunkter på metoder för gallring ochformatreducering av röntgenarkivet för att bäst bevara arkivetsforskningsvärde. har beretts tillfälle att inkommamed påminnelser och har i sitt yttrande på nytt framhållit attarkivsituationen för röntgenarkivet är synnerligen akut. Ärendetbereds f. n. inom . 1 avvaktan på regeringens beslut kan jag intenärmare gå in på de frågor som har tagit upp. 184LARS-ERIK (): Jag ber att få tacka statsrådet för svaret. i representerar ett stort värde.Röntgensamlingen är en av de få kompletta i världen från röntgenfotografinsgenombrott fram till våra dagar. Övriga sjukvårdshuvudmän i torde haföljt gällande rekommendationer och således endast arkiverat röntgenfilmerna . Arkivets värde är i första hand hänförbart tillforskningens område. Det gäller studier av sjukdomar betingade av bl. a. miljöfaktorer.Från LO-håll har pekats på att arkivet utgör en stor tillgång för forskningeninom arbetsmiljöområdet.