prot · G409126 · 1980-12-31 00:00:00 — I och för sig är det beklagligtatt splittringen är stor när det gäller just utrikespolitiken. Man kan också säga att den här debatten speglar den storaoenighet mellan det borgerliga blocket som rådde i det grunddokument som vibehandlar här. alltså de SIDA-petita som ligger till grund för regeringenspropostion och utskottets betänkande. Också i SIDA fick den borgerliga regeringsmajoritetensplittra upp sig i, om jag minns rätt, elva reservationer. Där fanns det enprovkarta på allt från gemensamma moderat-, center- ochfolkpartireserva-tionertill moderat-centerreservationer och till enstakamoderat-, center- och folkpartireservationer. I samband med den förvirring och oenighet ombiståndspolitiken som uppenbarligen råder inom det borgerliga regeringsblockethar försök gjort att slå sönder den långsiktiga uppläggningen av biståndet. Dethar väl funnits konservativa krafter som skulle ha velat utnyttja hans motion som snöplog i detta syfte. har man fått backa, och det ärbra. Principen om långsiktighet och om programmering av biståndet land för landskall gälla som huvudregel också . Detta är viktigt för biståndets effektivitet för att brytaunderutvecklingen. Det borde vara en självklarhet att säga detta - det är enlång och mycket svår process. All erfarenhet visar alt tillfälligabiståndsaktioner inte ger bra resultat. Skall de dessutom vara av den modellsom har föreslagit-och som har debatterats här tidigare-när detkommer att handla om stora prestigeprojekt på olika områden, är förutsättningenför att man skall kunna nå långsiktiga resultat naturligtvis än sämre.Biståndet måste vara ett stöd för en intern social och ekonomiskutvecklingsprocess i biståndsländerna. Detta är kanske inte så heroiskt - detinnebär insatser på olika områden och inte alls i den grandiosa stil som StureKorpås har talat om här- men det är helt nödvändigt att biståndet är ett stödför en intern social och ekonomisk utvecklingsprocess i varje u-land. Det härgäller naturligtvis generellt, men. inte minst i . är denkontinent där hindren utifrån för denna utvecklingsprocess kanske varit störst elleri varje faU mycket stora. Kolonialismens grepp över är större än påmånga andi-a kontinenter. Detsamma gäller nykolonialistnen, även om denna finnssåväl i som i . mot grannstaterna innebär en ständig utnötning i deras försöktill en nationellt oberoende utveckling. Detta tillsammans med supermakternasrivalitet och stora naturkatastrofer har inneburit stora hinder för Afrikasutveckling. Tyvärr är sanningen i låginkomstländer den attbruttonationalprodukten per invånare faktiskt har sjunkit under 1970-talet.Det är det verkligt tragiska. Utvecklingen i en rad andra länder har dockinneburit att man kunnat hålla den ekonomiska standarden, medan den sjunkit imånga låginkomstländer. Det kanske allra värsta är att i 29 av 47länder har livsmedelsproduktionen per invånare sjunkit . I 7 avdessa länder har livsmedelsproduktionen per capita sjunkit med . Detvisar hur allvarligt läget är. Den socialdemokratiska gruppen har i reservationerna 3,5,6, 8, 13, 14 och 16 tagit upp den utsatta situationen i , framför allti södra . Det gäller här att stödja länder som själva arbetar för socialaoch ekonomiska förbättringar för det fattiga folkflertalet. Det gäller dessutomatt stödja länder och befrielserörelser som hotas genom de ständigakrigshandlingarna från sida. Totalt innebär våra förslag för deolika länderna och befrielserörelserna att vi yrkar på 120 milj. kr. mer än vadregeringsförslaget gör i sin budget. Det innebär att i den socialdemokratiskabudgeten representerar det samlade stödet till södra av detbilaterala anslaget i vårt förslag. Här måste jag kommentera något av det som varinne på tidigare när han sade att de ökningar som socialdemokratin föreslagitär orimliga. De är så stora - han nämnde och - att de intekan tas emot av länderna. Det skulle vara skadligt att komma med så stora ökningar.Han nämnde som exempel att den största ökningen i regeringens budget gälldeMogambique, där man ökat anslaget med mycket stora belopp, något som hantydligen var stolt över på något sätt. Vi är intesiirskilt stolta över de ökningar vi föreslår-deär inte så väldiga. Men när tar som exempel att den störstaökniiig man gjort från regeringens sida gäller måste jag tala om förhonom att enligt regeringens förslag får en ökning som ligger pånågon eller några procent över inflationstakten. Den svenska inflationen är såhög och urholkar dessa ökningar i kronor så mycket, att många länder enligtregeringens förslag - och i några fall också enligt vårt förslag - inte fårnågon ökning alls i reala tal. Det är över huvud taget inte någon real ökningav biståndet. 1 det fall som nämnde som den avgörande och storaökningen får man någon eller några procent i real ökning. Då är detnaturligtvis nonsens att hävda att de i och för sig blygsamma ökningardärutöver som vi föreslår skulle vara av den storleksordningen att de inteskulle kunna absorberas av länderna. Stödet till södra måste genomföras som en samladoch genomtänkt strategi för att göra länderna i södra mer oberoende avSydafrika. Det år också därför som vi koncentrerat oss så hårt på södra ser utformningen av biståndet där som ett led i arbetet på oberoende frånSydafrika. Det måste vara en mycket viktig del i hela vår Afrikapolitik. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. Mest utsatt är . Där för man ettbortglömt krig. Vi har gång på gång tagit upp detta här i kammaren, i pressenoch på opinionsmöten. Men tyvärr finns det andra krig som såväl deninternationella pressen som den svenska ägnar större utrymme åt än det ständigtpågående kriget i . företar krigshandlingar motAngola. Det har pågått . Under vissa perioder har varjedag angripit med flyg men också till lands i krigshandlingar. Målet för detta ständigt pågående krig, som vi icke fårglömma bort, är att försöka skrämma bort befolkningen från södra , att fåhela detta område som en buffert, där sedan skall kunna opererafritt. Man betraktar södra som ett strategiskt område, och syftet meddetta utnötningskrig är helt enkelt att tömma stora områden på befolkning. har man inte lyckats med det, men ändå innebär detoerhört hårda utbombandet av bybefolkningar och av flyktingläger att haren fruktansvärd mängd hemlösa människor. Det uppskattas att minst en halvmiljon fnänniskor av egen befolkning är hemlösa i sitt eget land.Därtill kommer de flyktingar som befinner sig i och som kommer frånandra områden, bl. a. från Namibia-framför allt SWAPO-anhängare-men också frånandra länder. Deras antal uppgår till kanske 70 000. är ett land som per capita inte får särskilt högtbistånd från , och bland de afrikanska länderna tillhör det tvärtom demsom kanske får minst. får framför allt internationellt sett det kanskeallra lägsta biståndet per capita bland alla länder. Vi menar att det finnsmycket goda skäl för att öka sitt bistånd till . säger man att inte har mottagningskapacitet fördetta. Det menar vi är fel. Biståndet till måste i första hand inriktaspå att på kort sikt ta bort de besvärliga flaskhalsar som uppkommit genomkriget och som medfört att väldigt mycket står stilla i landet. Därutöver kundeman direkt gå in med utvidgningar av olika program, om man hadestörre ramar än vad regeringen beslutatom, närdet gäller vattenförsörjning,vaccinationskampanjer, hälsovård och annat. Därtill kommer det bistånd som redan nu måste börjaplaneras. Det gäller industrisamarbete som eftersträvar med ,samarbete inom naturresursområdet och inom havsområdet, där man har påbörjatett fiskebistånd osv. Förutsättningen för detta är dock dels att flaskhalsarnaavskaffas, dels att man från början ger sådana ramar för planeringen att Angolakan bli ett mottagarland av samma storleksordning som gäller för exempelvisMozambique liksom för många andra mottagarländer. Vi menar att det är enhuvudfråga i biståndet till frontstaterna. är den mest utsattafrontstaten, och i förekommer det krigshandlingar. Det måste fåkonsekvenser också för det svenska biståndets ökning. Närdet gäller södra i övrigt kan man säga att denutveckling som ägt rum i samband med nationella oberoende kanske ärdet enda verkligt positiva som har inträffat . Allafrontstater har nämligen kunnat samla sig till ett praktiskt program för hurman skall försöka göra sig mera oberoende av . Jag tror att det vardet faktum att Zimbabweblev fritt som gjorde detta möjligt. De två i och för sig positiva sakerna höralltså ihop. Mycket av detta kan bli svårt att genomföra - det finnsinte resurser för det osv. Men den mest praktiska och konstruktiva delen, därman tidigt kan gå in med stöd, är samarbete på transportområdet. Sydafrikasdominans över länderna runt omkring hänger förutom på den rent militära faktorni mycket hög grad på två element: dels transporterna, dels användningen av matsom vapen. Man använder alltså livsmedelspolitiken som påtryckningsmedel. När det gäller transporterna är det strategiskalandet. Även och andra länder är av betydelse, men Mozambiquesgeografiska position är helt avgörande för en alternativ transportpolitik.Hamnar, landsvägar, kustsjöfarten, inrikesflyget och järnvägssystemet måstebyggas ut och läggas om, så att alla frontstater kan använda andra hamnar ochjärnvägar än . Här behöver det svenska biståndet ökas. Jag tyckerinte att det är riktigt, som nämndes här i debatten, att det kan ligga på dennalåga nivå med hänsyn till att uppbyggnadsprojektet befinner sig i inledningsstadiet.Skall detta stora projekt komma i gång, måste ju de bidragande länderna redanfrån början visa en mycket starkt markerad vilja att ställa upp generöst.Ställer man upp med ytterst litet pengar och stöder sig på det argument somLinnea Hörlén hade att det bara är fråga om inledningsskedet, kommer man kanskeinte heller senare att kunna få fram det ytterligare kapital som behövs för attdet skall bli i den storleksordningen, att det verkligen går att bygga djuphamnari Nacala, lägga om hela järnvägssystemet i och se till att hamnkan bli en omlastningshamn i stället för osv. Detta är en praktiskfråga som det inte borde behöva råda någon större oenighet om. Jag tror inteheller att det gör det när det gäller motiveringarna, men jag menar att man börmarkera detta hårdare. När det gäller Mogambique är det inte bara biståndet dethandlar om. var riksbankschef i på ettsocialdemokratiskt u-landsseminarium. Han uttryckte då en kritik som ingalundaär ny. Han betonade svårigheterna för Mogambique, som ju vill gå vidare utöverbiståndet och samarbete med kommersiellt, att samarbeta med svenskaindustrier på olika områden. Det är förenat med mycket stora svårigheter attfinna en samordning i , att veta vart man skall vända sig. Det finns iSverige inget organ som kan möta ett u-landsbehov på det området. I större sammanhang måste man diskutera hur samarbetsavtalskall byggas upp. Det har vi diskuterat här i tidigare, och från vårtpartis sida kommer vi att återkomma till den diskussionen. Men just när det gäller , som befinner sig i ettså utsatt läge. skulle regeringen faktiskt kunna - jag hoppas att regeringenockså tänker sig det - ta initiativ och själv stå för en del av samordningen.En stark regering i varje fall har möjligheter att hjälpa ett u-land som villvidga sina kontakter i och se till att, i det här fallet, Mozambiquefår detta bredare industriella samarbete med , vilket är viktigt för ettland som är så isolerat från andra länder som är. a. harnyligen skurit , Internationellt utvecklingssamarbetem. Internationellt utvecklingssamarbete m. rn. ned sittbistånd till landet. Slutligen: Stödet till befrielserörelserna måste öka.Viktig och akut nu är naturligtvis beredskapen att lämna stöd till ett frittNamibia. Vi måste öka stödet till SWAPO. Inte minst den sydafrikanskavalkampanjen och totala förkastelse av FN-förhandlingarna och denupptrappning av kriget mot SWAPO i som skett därefter visar att vibehöver öka insatserna där. Jag har ingen kritik mot regeringen i det avseendetutan pekar bara på behovet av att öka insatserna. Framför allt måste vi ha enhög beredskap för att kunna stödja ett fritt . Jag vill sluta med att säga att det är just den här typenav beredskap att kunna gå in i nya länder när behov uppstår - t. ex. när ettland blir fritt, som - som har varit en av bakgrunderna till denlandöversyn inom SIDA som har diskuterats här . Vi måste alltsåbåde kunna ha långsiktighet i biståndet och. när antingen ett lands behovminskar eller ett land får mycket bistånd från andra håll. kunna fasa utbiståndet till vissa länder för att kunna ge utrymme åt andra länder, därbehoven är större. Det är det som är bakgrunden till den socialdemokratiskauppläggningen. Det är också, såvitt jag förstår, det som har motiverat SIDA:slandöversyn. Med detta, herr talman, vill jag yrka bifall till samtligasocialdemokratiska reservationer. 17 () replik: Enigheten kring biståndet är inte ett värde i sig. Behovetav förnyelse får inte undertryckas genom att man gömmer sig för en allttydligare verklighet utanför. Vi har från sida ställt oss bakom ett gemensamtdokument. Vi dreven egen linje. Vi fick inte gehör för allt där. Vi finner ossi det. Vi samlar oss därefter med majoriteten. herr talman, demokratins arbetssätt. Mandiskuterar till dess att linjerna är klara. Sedan accepterar man det som dockblivit en majoritetsståndpunkt. Jag tror att inte minst detta är någonting somär värt att demonstrera inför våra samarbetsländer. Det är egendomligt att höra dem som har skrivit 22reservationer tala om splittringen på den andra sidan, som inte har någonreservation. talade om att viskulle föreslå grandiosa satsningar - eller hur nu orden föll. Det var en nyhetför mig. Vad vi gör är att vi pekar på de enorma problem som världen stårinför. Och att enorma problem kräver enorma satsningar är väl också naturligt.Därmed är inte sagt att vi skall ha en enda stor lösning för alla världensproblem. Vi får ju arbeta med alla former av lösningar som står till buds. Mendet kan behövas, herr talman, enorma samordnade insatser för detta på grund avde stora och ökande problemen. 18LINNEA HÖRLÉN (fp) replik: Jag delar uppfattning att detär bra att frontstaterna kunnat samla sig till ett gemensamt handlingsprogrampä Socialdemokraterna har föreslagit ett ökat anslag. Jagtror inte att och jag har delade meningar i fråga om behovet avett ökande stöd . Men vi har kanske inte lika mycketpengar att dela ut. 19 () replik: Vad menar egentligen när hansäger att är bättre skickat än egna regeringar att bedömavad som är de största behoven i ? Han har klart sagt ifrån att denmodell vi har haft- att egna regeringar måste varahuvudansvariga för att bedöma sina egna behov-är fel. harbättre förutsättningar för att bedöma världens mest angelägna behov, säger han. Vidare skall man centralisera projekten. Det räcker alltsåinte med den uppdelning som innebär att olika länder deltar i olikalandsbygdsprojekt som länderna själva bedömer vara viktiga. Det skall varanågot slags grandiosa samlade, centraliserade projekt. Dels skall de centraliseraspå det interna-fionella planet, dels skall den besluta omsådana centraliserade projekt. Vi har ställt frågor om detta i utskottet utan att fånågot annat svar än att har velat inleda en diskussion. Men kanjag nu få svar? Vad är det som gör bättre skickat att bedöma behoven iett u-land än u-landet självt? Och av vilket skäl behöver biståndspolitikencentraliseras? Vi tror , att skall man integrera biståndet i ettlands interna sociala och ekonomiska utvecklingsprocess, bör detdecentraliseras. Det är också innebörden i mycket av det arbete SIDA harbedrivit i praktiken. Av vilket skäl vill alltså centraliserabiståndsbesluten och besluten om vad biståndet skall innehålla? Slutligen vill jag säga att inläggdemonstrerar oenigheten inom det borgerliga regeringsblocket. Självfallet ärdet förenligt med demokratin-det är ingen som harsagt något annat. Demokratiger utrymme för oenighet, och det är just oenighet inom de tre borgerliga regeringspartiernasom den här riksdagsdebatten uppvisar. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. Anf.20 () replik: Jag trodde inte att det var främmande för en marxist attutvecklingen kan ske genom en disputation, där nya åsikter prövas emot gamla.Ur detta framstår förhoppningsvis en klarhet även hos dem som intekan hänga med från början. Är bättre skickat än att bedöma derasbehov? Nej, självfallet inte. Men regering- administration -är bättre skickad att bedöma hur svenskt bistånd möjligen får sin bästaanvändning, hur svensk resursbas kan utvecklas för att möta den fattigavärldens behov. Sedan ärdet också möjligt att ett internationellt organ, där vi kan spela en 3 protokoll 1980/81:126-127 Internationellt utvecklingssamarbete m. m. roll,bättre kan sätta in en fattig världs totala behov i ett stort sammanhang än detenskilda landet, som är en del av problematiken. Det är t. ex, inte självklart att ökenspridningsproblemenprioriteras av en regering som befinner sig mitt uppe i dem och som kanskeockså har andra och mera näraliggande problem. Då är det viktigt att världenutanför visar på en problematik som är gemensam för många länder, för regioneroch ytterst för världen som helhet. 21 () replik: Det är litet svårt att få grepp om vadcentern avsett med sin motion annat än att man är emot det nuvarande systemet -det är därför vi tar upp detta. Det är inte av andra skäl. för vi vet faktisktinte vad avser. Vi tar upp resonemanget och vill varna för det, därföratt det innebär att går hårt emot den uppläggning av biståndet sominnebär att man vill stödja en social och ekonomisk utjämning i varje land försig, vilket har präglat det svenska biståndet och fortfarande gör det. Inte heller efter senaste inlägg är detlättare att få grepp om vad vill göra i stället. kryper halva motionen. Han säger att den måste vara bäst skickadatt bedöma hur svenska resurser skall användas. Det är en självklarhet att detär riksdag och regering som beslutarom hur biståndet används-det är därför vihar den här debatten. Men i motion sägs det - det är det man härgjort till huvudnummer - att därutöver skall göra enbedömning av vad som är världens mest angelägna behov. har de angelägnaste behoven fått framkomma efteren diskussion land för land, där resp. u-land måste vara bäst skickat att isista hand bedöma vad som är de angelägnaste behoven och där u-ländernaregionalt också kunnat bedöma vad som är de regionalt viktigaste behoven. Menhär är i stället av någon anledning bättre skickad änu-länderna att bedöma vilka världens mest angelägna behov är. Där är vitillbaka i en centralisering av biståndspolitiken som tydligen stårför. En decentralisering är faktiskt det som har präglat den praktiskauppläggningen och som också måste göra det, om biståndet skall kunna stödja defattigaste folkgrupperna. Biståndets huvudsyfte är ju att de fattigastemänniskorna i ett land skall få nytta av biståndet, genom att det är ett led ien utvecklingsprocess som stöder de fattigaste människorna. Sliitligen, herr talman, vill jag säga att jag tror att StureKorpås i den dialektiska analys som han inledde sin senaste replik med komnärmare än , Talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare replik. När man beskriver situationtvingas man konstatera att det är de mörka färgerna som dominerar. I96l)-talets förväntningarom snabba framsteg har inte uppfyllts. Hela världsekonomin Nr 126 har ju isjälva verket råkat i kris. Detta harfått allvarliga konsekvenser för oss. konsekvenser som i hög grad 29 april1981 står icentrum för den debatt som präglar svensk politik. Det har fått ännu _ -, allvarligare konsekvenser för de fattiga . Den ekonomiska Internationelltutvecklingen har visat att vi alla - fattiga som rika - är beroende av den utvecklinsssam-världsekonomiska utvecklingen. De senaste årens händelser närdet gäller arbete m m den utvecklingen illustrerar också ganska bra i hurhög grad vi alla -industriländer och utvecklingsländer - är beroende av varandra.Det är väl utvecklat i den s. k. . Utvecklingen i - det måste också sägas - ärdock mycket ojämn. Många kan peka på en ganska hygglig tillväxt under1980-talet. Medellivslängden har ökat med . Den läskunniga delen av denvuxna befolkningen har ökat från . Men tyviirr kan vi - trots dessa ljuspunkter - inte kommaifrån att för flertalet har inletts i krisens ochbesvikelsens tecken. För de som inte har egen olja har kostnaderna föroljeimporten i det närmaste tredubblats . Priserna på de varor somu-länder importerar har stigit avsevärt snabbare än de priser som u-ländernakunnat få ut för sin export. Bara beräknar IMF att defattigaste ländernas bytesförhållande försämrats med . haru-ländernas underskott nästan fördubblats och beräknas uppgå till 100miljarder dollar. För att finansiera dessa underskott har baraunder 1981 tvingats öka sin sammanlagda skuldbörda från 440 till närmare 500miljarder USA-dollar. Räntor och amorteringar på dessa lån håller på att bli enorimlig börda för . I genomsnitt måste de avsätta nära en femtedel avsina exportinkomster för att klara sina skuldbetalningar. För åtskilligau-länder är siffran avsevärt högre. Ökningen av livsmedelsproduktion hål/er intejämna steg med befolkningsökningen - det är ett annat allvarligt tecken.U-ländernas behov av att importera livsmedel har fördubblats . Trots att de importerar nära spannmål växerständigt antalet svältande och undernärda. För att underlätta i första hand de fattigaste u-ländernasbörda måste de rika länderna ta på sig ökat ansvar, främstgenom ökade resursöverföringar. Sker inte detta, kommer många atttvingas till åtstramningsåtgärder som är katastrofala för derasutvecklingsansträngningar och socialt oacceptabla. De blygsamma ansträngningari den riktningen som vi måste undergå ställs därmed i sin rätta dager. De fattigaste grupperna i kommer att drabbashårdast. Miljoner människor, som lever nära eller under existensminimum, kommer att få sin situation ytterligare försämrad. För dem handlar det inte som för oss om en temporär uppbromsning av ökningstakten i världens rikaste land. För dem handlar det om att överleva eller inte. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. Inser vi verkligen detta? Finns det hos de rika kindernaen beredvillighet att axla ett ansvar? På en del områden finns det tecken somvisaratt ett sådant ansvar existerar. har bidragittill att höja vårt medvetande om alla länders gemensamma ansvar och gemensammaintressen. Därmed har man fört in ett nytt motiv för biståndsinsatser ochinternationellt samarbete som jag tror kommer att bli av bestående värde. för handel och utveckling har överenskommelsenätts om en gemensam fond för råvaror, som syftar till att utjämna de kraftigaprisfluktuationer som blivit ett mycket besvärligt problem för de ensidigtråvaruberoende . Inom de internationella finansieringsorganen pågårdiskussioner om hur verksamheten bättre skall kunna anpassas till nya behov.Vissa , bl. , , och , har bunditsig för snabba ökningar av sitt bistånd. Men inte bara när det gäller läget i utan ocksånär det gäller i-ländernas vilja att ta ansvar för utvecklingen i den fattigadelen av världen är totalbilden ganska mörk. Biståndet från de rika ländernahar stagnerat. minskade sitt bistånd med ca I miljard dollar.Den nya amerikanska administrationens hårdnande attityd har redan lett tillakuta problem för flera viktiga internationella biståndsorgan, bl, a.Världsbanken. och andra fortsätter att helt ochhållet två sina händer när det gäller alla andra insatser än dem som kan gynnade egna strategiska intressena - imperialistiska intressen, om man så vill. Det är stötande att stormakterna och även en del mindreländer med starka ekonomier inte är beredda att åta sig en skiilig del avstödet till . Det protektionistiska trycket i industriländerna blir alltstarkare. Det kan naturligtvis vara frestande att hindra konkurrens från t. ex.de nya industriländerna genom olika former av importbegränsningar. Men det voreen kortsynt politik att fullfölja en sådan inriktning.