prot · G409114 · 1980-12-31 00:00:00 — Oavsett vilken politiskideologi man har i botten, så måste man väl ändå se verkligheten som den är,nämligen den att av alla de högtidligt programmerade målsättningar somregionalpolitiken i det här landet har byggts på har ingen uppfyllts. Och intenog med att målen inte har uppfyllts- situationen har också blivit värre. Det som man sade sig skola bekämpa harblivit än svårare. Då måste man väl ändå ställa frågan: Har det här varitmeningsfullt? Har det varit tillräckligt? Regionalpolitiken kanske inte harvarit meningslös allt igenom - den har kanske haft sin betydelse i enskildafall. Men det är inte det vi behöver resonera om, utan frågan är: Har åtgärdernaöver huvud taget stått i någon som helst proportion till problemets natur? Omvi kommer fram till slutsatsen, att de inte har gjort det, då kan vi ju intefortsätta som vi nu har gjort , utan då måste vi lägga det hela på enannan bog. Det tycker jag att kunde ha uppehållit sig vid litetmer i stället för att huvudsakligen göra sitt inledningsanförande till ettreferat av ett utskottsbetänkande som vi hade kunnat läsa oss till själva -både vi i kammaren, publiken och allmänheten. Jag vill påminna om frågeställningen i min tidigarereplik: Om vi har en krisregion där det privata kapitalet antingen aldrigegentligen har betytt någonting, såsom i , eller har varitkoncentrerat till typer av branscher som obönhörligen går ner, såsomexempelvis i , vilken kraft skall då kunna bryta igenom dennaekonomiska regionala kris? Vem förväntar sig då skall åstadkommaett sådant genombrott? Vem har resurserna och vem har viljan? Skall vifortsätta att med olika småsubventioner försöka locka det privata storkapitaletdit där det uppenbarligen inte är ett dugg intresserat av att satsa? Vi behöver sedan inte diskutera om vi skall ha kapitalismeller socialism; kan väl vara överens med mig ändå om det faktumatt storkapitalet här i inte är intresserat av att satsa på VärmlandsUtveckHng eller på utveckling eller på utveckling. Man bryrsig inte om krisregioner. Det är utgångsläget. Men vem skall då bry sig om dem och ivilkens regi? Vem skall kunna göra de stora insatser och vem uthärdar den långaoch tålmodiga väntan som fordras för att genom massiva insatser vända denregionala krisen till dess motsats? 15ELVER () replik: säger att det har blivitsvårare och sämre. Det har det faktiskt inte blivit. Flyttningsrörelserna varmycket häftigare på 50-och 60-talen då vi inte hade regionalpolitiska medel isamma utsträckning som . Även om det inte är bra, så har det blivit betydligtbättre; vådorna har klart kunnat begränsas. Sedan undrar om jag inte kan redovisa någrainitiativ. Han frågar varför det inte görs någonting och säger att det pytsasut stöd men att det råder brist på initiativ, fantasi osv. Tag då Norrbottenoch tänk bort de satsningar som gjorts! Tänk bort det miljardpaket somstatsrådet presenterade för och som antog. Detär klart att vi kunde hoppas att det skulle bli ännu fler arbetstillfällen. Menvi kan inte säga att denna satsning är försumbar. Jag tycker att Svenssongör ett stort fel när han helt negligerar denna åtgärd och säger attkommunisterna vill ha någontingannat och nytt. Om detta nya och annorlunda funnes skulle vi självfallet tadet. Men vi får här inte någon vägledning av den kommunistiska motionen, förden är nog så torftig när det gäller att komma med förslag. Dessutom är man itankegångarna så klart centralistiskt inriktad att varken majoriteten eller densocialdemokratiska oppositionen kan följa med. Sedan finns det naturligtvis balansproblem. Det gällerinte minst de inomregionala obalanserna. Vi säger här att vi måste gå vidare.Men när det gäller de regionalpolitiska satsningarna får vi inte heller tappabort att där sker en upprustning i accelererande tempo. Om vi tar de fem åren1979-1984, dvs. den planeringsperiod som gäller, så disponerar vi för sådanainsatser . Det är lika mycket som under de nästan 15 årsom vi tidigare bedrivit en lokaliseringspolitik i det här landet. Det är enökning med ca 3 gånger. Av dessa drygt 8 miljarder skall 5 miljarder användas förlokaliseringslån, 1,5 miljarder för avskrivningslån och 1 miljard försysselsättningsstöd - det gäller då i allt väsentligt stödområdena 4-6.Offertstöd skall utgå med nära 200 milj. kr. och utbildningsstöd med likamycket. Stöd till varvsorter skall utgå med ca 170 milj. kr. Man får det intrycket av att detta ärförsumbart eller att det icke existerade. Jag tror att vi kan konstatera attdet behövs aktiva insatser. Men det behövs ytterligare insatser både på detekonomiska området och på det näringspolitiska området, och till detta fårregionalpolitiken bli ett gott komplement. Vi får inte glömma attregionalpolitik aldrig kan bli något annat än ett komplement. Talmannen anmälde att anhållit att tillprotokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligare replik. 16STEN (): Målet för regionalpolitiken måste vara attskapa så likvärdiga förutsättningar som möjligt mellan landets olika delar ochregioner. Regionalpolitiken skall i möjligaste mån göra människorna i helalandet delaktiga av vår allmänna materiella, sociala och kulturella välfärd.Allsidiga regionala arbetsmarknader, där olika slags näringslivs-'ochsamhällsaktivi-teter finns representerade, måste skapas. En tillfredsställandeoffentlig och enskild service måste stå till förfogande. Dessa mål nås bäst genom att de allmännagrundförutsättningarna görs så likvärdiga som möjligt över hela landet. Enligtvår mening kan detta syfte bäst nås med hjälp av generellt verkandeekonomisk-politiska medel, som tillvaratar marknadsekonomins decentraliseradeoch effektiva beslutsfattande. Den viktigaste åtgärden är att förbättraaktiviteten i svensk ekonomi genom en allmän sysselsättningsskapande politik.Förutsättningen för att kunna bereda arbete åt alla måste baseras på ettkonkurrenskraftigt näringsliv. Det är en politik med generella medel som förmått vändaden tidigare ogynnsamma ekonomiska utvecklingen i vårt land. Alla skäl talarför att Nr 114 generella stimulansåtgärder ocksåinom regionalpolitiken är bättre ägnade Onsdaeenden " selektiva att nå uppsattamål. Selektiva åtgärder måste ses endast som ett 8 TDril1Q81 komplement på vissa punkter. Enfelaktig inriktning av den generella ekonomiska politiken kan inte korrigeras med selektiva metoder. Resinnalnolitiken Betydande insatser har under drygt gjorts inom ramen för regionalpolitikeni syfte att motverka trenden mot en allt snedare befolknings- ochnäringsstruktur. De allmänna ekonomiska svårigheter som vårt land brottasmed har fått särskilt kännbara effekter inom de områden som redan tidigarevarit föremål för regionalpolitiska insatser. Trots betydande ekonomiskasatsningar har sysselsättningsutvecklingen i dessa områden varit negativ. Enselektiv subventionspolitik är alltså inte ägnad att lösa de problem somframför allt Norrlandslänen har drabbats av. Det finns anledning att förmoda att de utnyttjaderegionalpolitiska stödformerna inte förmår häva den nuvarande trenden. I valetav framtida styrmedel förordar vi moderater sådana stödformer som allmäntförbättrar förutsättningarna att bevara och expandera befintlig industri ochatt etablera nya företag. Från dessa utgångspunkter avvisade visysselsättningsutredningens alla förslag om en fortsatt utbyggnad avregionalpolitiken med selektiva åtgärder och styrmedel. Det är nu välgörandeatt konstatera-tidigare var vi ensamma om att kritisera dennamastodontutrednings slutbetänkande - att numera har allt fler tagit avståndfrån den väldiga utbyggnad av den offentliga sektorn som utredningen pläderadeför. Som framgår av den redovisade sysselsättningspropositionen harregeringen lagt sysselsättningsutredningen åt sidan. Den arbetade med direktivsom inte är relevanta i dagens ekonomiska situation. Enbart utredningsarbetetkostade skattebetalarna nära 11 miljoner. Efter att ha tagit del avsocialdemokraternas partimotion som väckts med anledning av den nämndapropositionen är det glädjande att kunna konstatera att även socialdemokraternatar avstånd från den väg som sysselsättningsutredningens majoritetförespråkade. Det gångnaårtiondet har präglats av djupgående kriser inom betydande delar av vårtnäringsliv. Orsakerna till den situation vi hamnat i är flera. Avgörande förkrisens djup och dess utbredning över vårt näringsliv är emellertid demissgrepp som varit utmärkande för socialdemokraternas ekonomiska politik ochnäringspolitik tidigare. Det är inte en marknadsekonomins kris vi nu upplever.Det är en kris som delvis är frambringad och alldeles avgjort är fördjupadgenom en felaktig politik under främst och första hälften av1970-talet. I stället för att föra en näringspolitik som underlättade förföretagen belastade statsmakterna dem med allt högrekostnader i form av arbetsgivaravgifter samt allt fler restriktioner ochföreskrifter på olika områden. Medvetet drev den dåvarande socialdemokratiskaregeringen en politik som tycktes syfta till att försämra lönsamheten inäringslivet för att göra företagen mera beroende av statligt ingripande. Jagvill, herr talman, gärna påminna om detta, i synnerhetdärför att hon i egenskap av statsråd i den dåvarande socialde- Nr 114 mokratiska ministären hade ett personligt ansvar för denna politik. Alltsedanregeringsskiftet har de borgerliga regeringarna sökt att g gp|.j| \ggi medväxlande framgång korrigera denna politik. Det är en lång och tålmodig process,där den internationella konjunkturen och de ständiga oljeprishöj- Regionalpolitiken ningarna har motverkat en strävan att åter skapa balans i densvenska ekonomin och att i det långsiktiga perspektivet lägga om den ekonomiskpolitiskautveckling som socialdemokratin kunde bygga upp . De borgerliga partierna har dess bättre visat sig ha modetatt - utan hänsynstagande till risken för kortsiktigt vikande opinionssiffror -ta tag i de grundläggande problemen i svensk ekonomi. När man konstaterarhandlingsförlamningen och tvehågsenheten i fråga om den ekonomiska politikeninom det socialdemokratiska partiet, förstår man värdet av att det är deborgerliga partierna och inte socialdemokraterna som regerar i landet. Förutsättningar för välfärd är produktivt sparande ocharbete. De senare årens problem på arbetsmarknaden har kommit att medföra enkraftig omfördelning mellan andelen sysselsatta på den öppna arbetsmarknadenoch andelen sysselsatta genom arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Sysselsättningenhar alltför mycket koncentrerats till suvbentionerade arbeten. Vad vi måste haklart för oss är att det är det produktiva arbetet som skapar välfärden. En bärande princip för arbetsmarknadspolitiken skall varaatt kraftigt öka andelen sysselsatta på den öppna arbetsmarknaden. Olika formerav sysselsättningsstöd med skattemedel får endast ses som tillfälliga åtgärderför att mildra återverkningarna vid stora omställningar på arbetsmarknaden ochunder lågkonjunkturer. Sysselsättningsstöd med skattemedel skall ses som ettsätt att möjliggöra en omvandling på arbetsmarknaden under socialt acceptablaformer. Vad som behövs i är ett expansivt ochkonkurrenskraftigt näringsliv, som skapar nya produktiva arbetstillfällen. I ett tidigt skede av sysselsättningsutredningens arbeteföreslog vi moderater att utredningen skulle genomföra en särskild analys avnyföreta-gandets villkor i . Utredningen borde enligt vår uppfattning ha skaffat siggrundläggande kännedom om de faktorer som lett fram till det orimligt låganyföretagandet. Utredningsmajoriteten avvisade våra krav på dessa punkter. Jagskall ge några exempel på faktorer som kan ha stor betydelse i sammanhanget ochsom också nu måste beaktas i arbetet på den kommande regionalpolitiskapropositionen. Dessa faktorer är lönsamhetsproblemen, skattepolitikensutformning, egenföretagarnas avgifter, arbetsmarknadslagstiftningens omfattning,trygghetslagarnas utformning, samhällets centralstyrning och reglering, hot omkonfiskatoriska ingrepp genom införande av "löntagarfonder",uppgiftsskyldigheten, brister i utbildningssystemet, otillräcklig stimulansav forskning och utveckling och ett allmänt negativt företagarkli-mat. Nyföretagandet är av central betydelse för vitaliteten ochdynamiken inom näringslivet. Ofta byggs nya företag upp kring en innovationeller uppfinning. Så har också många av dagens storföretag tillkommit. Ettlägre nyföretagande innebär alltså att nya idéer långsammare blir förverkligade. I dagens samhälle, där den tekniska utvecklingen ute ivärlden löper allt snabbare, kan detta, särskilt på lång sikt, leda till attSverige får allt svårare att hävda sig gentemot omvärlden. Nyföretagande ärväsentligt för att upprätthålla en effektiv konkurrens. Näringspolitiken bördärför stimuleras till nyföretagande och medverka till att undanröja hinder motnyetableringar. De mindre och medelstora företagen är av väsentlig betydelseför vårt lands ekonomi, liksom för sysselsättningen. Dessa företag svarar förmer än anställda i det samlade näringslivet, dvs. för drygten miljon sysselsättningstillfällen. De små och medelstora företagen, av vilkaden övervägande delen är familjeföretag, är också mycket betydelsefulla frånregionalpolitisk synpunkt. Summerar man alla de krav på nyetableringar,nylokaliseringar etc. som kommunerna nu har redovisat i det pågåendelänsplaneringsarbetet, dvs. i Länsplanering 80, kan man konstatera attnyföretagandet i vårt land måste mångdubblas. Det negativa företagarklimatet speglas av det förhållandetatt allt fler företag köps upp. har antalet företag,framför allt familjeföretag, som försålts stigit i oroväckande takt. En bidragande orsak till det ökande antaletföretagsförsäljningar torde vara att det allmänna företagsklimatet under fleradecennier blivit alltmer otillfredsställande. Många företagare anser sig varautsatta för en osaklig propaganda, ofta framförd som argument för skilda formerav tvångsingripanden från statens sida ellerför att införa ett system med"löntagarfonder". Företagarna upplever sig inte möta den uppskattningsom de finner rimlig för sitt ofta hårda arbete och för den riskfylldaverksamhet som de bedriver. Självfallet kan detta inte undgå att psykologisktpåverka deras benägenhet att göra nya satsningar för framtiden och inte minst isysselsättningssvaga regioner. I utskottets betänkande säger vi oss enhälligt varatilltalade av tanken att ett ökat ansvar för regionalpolitiken i framtidenskall läggas på länsnivå. Jag vill stryka under att det är av väsentligbetydelse att tyngdpunkten i beslutsfattandet i frågor av regionalpolitiskbetydelse förskjuts i riktning mot läns- och kommunnivåerna. Det övergripandeansvaret för sysselsättnings-och regionalpolitiken skall självfallet kvarståhos staten, som fördelar resurser mellan länen och fastställer ramarna för hurdessa resurser skall användas. Men den praktiska verksamheten bör i ökadutsträckning överlåtas till landstings- och primärkommunala organ, tillenskilda företag och till enskilda människor, vilket ger ett större mått avvalfrihet åt alla och oberoende åt dem som berörs. Det kan t. ex. inte vararimligt att staten skall detaljgranskaoch stödja vissa kommuners investeringsprogram. En önskvärd decentraliseringskulle i så fall vändas i sin motsats. Socialdemokraterna återfaller emellertidredan i reservationen nr 6 till sitt gamla centralistiska tänkande, när manvill att skall exakt bestämma hurde av utskottet föreslagna 20 milj.kr. till skall fördelas på olika projekt. Då återuppväcks den gamlasocialdemokratiska misstron mot att kloka beslut även kan fattas utanförStockholm. Landets medborgare har ett solidariskt ansvar för attolika regioner ges rimliga möjligheter till utveckling. En jämn fördelning avarbetstillfällena kan bara åstadkommas genom ett konkurrenskraftigt näringslivoch goda arbetsförhållanden för i synnerhet små och medelstora företag. Av siffermaterialet i utskottets betänkande framgår attproblemen är störst i skogslänen, främst i . I denna delav vårt land råder sådana förhållanden med avseende på klimat, avstånd,bristande industriell tradition m. m. att företagsamheten inte kan konkurrerapå lika villkor med näringslivet i övriga delar av landet. I dessa delar måsteregionalpolitiska insatser göras för att skapa ett med landet i övrigt meralikvärdigt företagsklimat. Dessa insatser bör främst vara av generell natur.Exempel på sådana åtgärder är sänkning av socialförsäkringsavgifterna istödområdena, olika former av transportstöd och differentierade taxor. Under ivarje fall en relativt lång övergångsperiod måste emellertid även riktadestödåtgärder kunna förekomma. Dessa bör dock användas med försiktighet, bl. a.för att man skall kunna undvika att de snedvrider konkurrensen och hotararbetena i andra företag inom regionen. Det är vidare viktigt att regionalpolitiken ej blandassamman med de strukturpolitiska åtgärder eller andra insatser som kan behövagöras för att undvika eller mildra företagskriser i de delar av landet där detfinns ett rikt förgrenat industrikomplex, som borde möjliggöra omplacering avarbetskraft inom regionen. Regionalpolitiken får inte heller utformas så, attstörre delen av blir ett stödområde. Man måste hålla i minnet attregionalpolitikens mål är att utjämna skillnader mellan befolkningstäta ochindustriellt utvecklade regioner å ena sidan och regioner av glesbygdskaraktärå andra sidan. Regionalpolitiken skall ha en långsiktig karaktär och varaså utformad att den kompenserar handikapp i form av långa avstånd, klimat ochandra strukturella förhållanden av mera långsiktig karaktär. Hade vi här ikammaren sagt ja till alla motioner under föregående , då vifastställde de mera långsiktiga linjerna för regionalpolitiken, hade det i dagfunnits stödområden i samtliga län utom i . Detta är absurt. Skall visom bor i Syd- och mena allvar med vårt förklarande avsolidaritet med våra skogslän och , skall vi inte låta stödområdet bredaut sig över större delen av landet. Då är det inte längre fråga omregionalpolitik. Då blir det i stället en sammanblandning av arbetsmarknads-,närings- och regionalpolitik, som mera liknar byråkrati och planhushållning änrejäla insatser där de behövs som bäst. Emellertidär vi inte främmande för - och särskilt i avvaktan på det 3 protokoll 1980/81:114-115 kommanderegionalpolitiska beslutet - att gå in med vissa temporära åtgärder på ortersom blivit särskilt utsatta av vissa strukturförändringar. Det framgår av vårtbetänkande, och mina moderata kolleger i utskottet kommer att senare i debattenutveckla dessa synpunkter ytterligare. I samband med behandlingen av den kommanderegionalpolitiska propositionen får utskottet tillfälle att mera långsiktigtbelysa de regionalpolitiska frågorna. Jag utgår från att den propositionen bl.a. kommer att innehålla förslag till ny inriktning för länsplaneringen. Denmåste nämligen ges bättre lokal förankring och kopplas starkare till denlöpande verksamheten. Länen bör i större utsträckning utarbeta konkretaförslag efter sina speciella förutsättningar. Låt mig avslutningsvis återigen slå fast, herr talman, attregering och riksdag mera måste förlita sig på att med ekonomisk-politiskaåtgärder göra det möjligt för näringslivet att uppnå en god lönsamhet ochdärigenom främja nyinvesteringar. Befintlig företagsamhet kan då expandera avegen kraft och sysselsättningen inte bara upprätthållas utan också öka. Med ensådan ekonomisk politik kan regionalpolitiken koncentreras på att lösa delångsiktiga problemen i utsatta regioner - där det främst gäller att kompenserade handikapp i form av långa avstånd, klimat, bristande industriell traditionoch andra förhållanden som gör det svårare för näringslivet i dessa regioneratt konkurrera med andra företag i mera expansiva regioner. Genom att på detta sätt göra "rundare",dvs. i symbolisk form lägga dessa företag närmare marknaderna i Syd- ochMellansverige, får företag i utsatta regioner bättre förutsättningar attkonkurrera på mera jämbördiga villkor. Att på detta sätt ge alla företagförutsättningar att tävla med varandra pä vad som kan upplevas som mer rättvisavillkor, bör vara ett av de yttersta målen för regionalpolitiken. Det är ocksånödvändigt för framtiden att rörligheten på arbetsmarknaden underlättas. Tillden frågan återkommer utskottet senare i vår. Meddet anförda ber jag att få yrkabifall till utskottets hemställan på samtliga punkter. 17ANNA-GRETA () replik: uppehöll sig ganska mycket vidhur dåligt det var då socialdemokraterna hade regeringsmakten häri landet och hur bra det har blivit sedan borgarna fick den. Han sammanfattadesitt resonemang i följande mening; Man förstår värdet av att det är deborgerliga partierna och inte socialdemokraterna som har den politiska makten. Det värdet är väldigt högt. Värdet av de nyalån som vi tvingas ta upp i utlandet för att den här nationen skall kunna levaär . Det krävs 50 000 verkstadsarbetares helaårsproduktion för att betala räntorna på våra lån. Det är värdet för densvenska nationen av att vi har en borgerlig regering - tyvärr, kan man säga. Visocialdemokrater hoppas kunna ändra på detta efter nästa val. kommer deekonomiska problem som vi dragit på landet med ett borgerligt Nr 114 styreunder två mandatperioder att drabba oss . det är ingenting att skryta över i kammarens talarstol, ! 18JÖRN (vpk) replik; anförande var ett mycketmärkligt inslag i den regionalpolitiska debatten. Det uppkallar mig till attställa en fråga till den andre av utskottets talesmän - om hur man i utskottetegentligen har fördelat rollerna. Här har talat för utskottet. haren annan person talat för utskottet. Men de synsätt när det gäller regionalpolitikensom de presenterat är helt olika. På den ena sidan står en representant för mittenpartiernaoch talar sig varm för den rådande stödpolitiken. På den andra sidan står enrepresentant för och bedriver konservativ profilpolitik. Han varnarför special-riktade åtgärder och betonar de generella åtgärderna. Vi vet alla att skulle vi inskränka oss till i huvudsakgenerella åtgärder får vi aldrig bukt med de regionala kriserna. Denregionalpolitik som har förts har i alla fall haft den förtjänsten insett att specialinsatser behövs och har en väsentlig betydelse. Att desedan har varit otillräckliga och felaktiga är en annan sak. Den som lyssnade på måste finna att helahans anförande hade en helt annan accent än det man brukar få höra fråncenterpartiet och . Jag tycker att herrarna skall reda ut för sigsjälva vad som är regeringspolitiken! Det var inte förrän i slutet av StenSvenssons anförande, när han talade om "vi i utskottet", som jag fickklart för mig att han representerade utskottsmajoriteten - han talade ju som enreservant mot sina regeringskollegers politik. Är detta kanske en bland många orsaker till attregionalpolitiken här i landet inte åstadkommer någonting: Förbrukas det såmycket kraft på dragkrampen inom kanslihuset att det inte blir någonting överför att genomföra de olika åtgärderna? Det är en mycket mycket säregen markering och profileringsom gör. Den riktar sig inte bara mot oppositionen utan deninnebär också en moderat varningssignal åt de övriga två regeringspartierna.Det vore intressant för kammaren och allmänheten att få höra vad det är förspel som pågått bakom kulisserna, vad det är för dragkamp mellan olikaborgerliga intressen som finns bakom regeringspolitikens mask. 19STEN () replik: När jag tidigare hörde talaom brukspatroner och annat, förstod jag att sitter kvar i detförgångna. Jag vill fråga: Fränkänner sig socialdemokraterna allt ansvar för de44 årens politik? Finns det ingen som helst självkritik? Har den utveckling som vi kunnat konstatera somkännetecknande för många branscher och den oro som många känner, inte minst isysselsätt- ningssvagaregioner, inte fått socialdemokraterna att fundera över om de inte vid någotenda tillfälle under sitt långa regeringsinnehav själva har framkallat desvårigheter som man nu pekar på?