prot · G409155 · 1980-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1980/81:155 1 § Upplästes följande inkomna skrivelse: Jag ber härmed att få avsäga mig uppdraget som ledamot avEuroparådets parlamentariska församling. Denna avsägelse godkändes av kammaren. 2 § Föredrogs och hänvisades Motionerna 1980/81:2209till socialutskottet /81:2210 till försvarsutskottet 3 § Föredrogs men bordlades åter betänkanden /81:61 och 62 betänkanden /81:29 och 31-33 betänkanden /81:29 och 30 betänkanden /81:37 och 38 betänkande 1980/81:34 betänkanden /81:40, 41 och 43 4 § Vissa varvsfrågor, m. m. Föredrogs näringsutskottetsbetänkande /81:63 om vissa varvsfrågor, m. m. 1980/81:131) och 1980/81:17 omsyss,elsättningsfrågor i samband med omstruktureringen av varven (prop.1980/81:131). Vissa varvsfrågor, m. m. Nr 155 Anf. Tisdaeen den betänkande 63 ocharbetsmarknadsutskottets betänkan- debatteras i ett sammanhang, ochyrkanden beträffande dessa betänkanden får framställas underden gemensamma överiäggningen. Vissavarvsfrågor, m. m. 2 (): För nästan exakt debatterade vivarven här i . Industrimininister Åsling trodde då att riksdagenskulle fatta ett beslut som höll . Jag trodde av flera skäl att så inteskulle bli fallet. Regeringens förslag var dåligt underbyggda - de var i storutsträckning baserade på fromma förhoppningar. Det som främst har kännetecknatde borgerliga regeringarnas varvspolitik har varit brist på långsiktighet.Dessutom hade vi från socialdemokratiskt håll onda aningar beträffanderegeringens och Svenska Varv AB:s vilja att följa ett riksdagsbeslut som gickdem emot om Landskronavarvet. Och ettår senare står vi alltså här igen för att diskutera varven. Nedgången för svensk varvsindustri har fortsatt under detår som har gått. problem har förvärrats. Öresundsvarvet håller -tvärtemot vad beslutade - på att avvecklas. Varv stjälptes avden borgerliga trepartiregeringens agerande. Men avvecklingen av svensk varvsindustrin är bara en delav den nedrustning som äger rum i svensk industri. Jag upprepar vad jag sagtmånga gånger tidigare i denna talarstol: I förekommer ettnedläggningsraseri som drabbar industrikapacitet och industriarbetsplatser.Och landets regering anstränger sig inte ens för att hjälpligt spjärna emotförstörelsen. Tvärtom, regeringen t. o. m. medverkar i nedgången. Avvecklingenav tekoindustrin och den glasindustrin fortsätter med rasande fart.trots att har beslutat om en bestämd nivå på sysselsättningen, föratt ta ett enda exempel. Bara - mellan och februari1981 - försvann inte mindre än 30 000 jobb i industrin. Industriinvesteringarnaligger nu lägre än de gjorde 1976, då de borgerliga tog över. Satsningarnapå teknisk forskning och utveckling har stagnerat, ja, i vissa fall t. o. m.minskat. Byggandet når en absolut bottennivå. Skogsindustrin avvecklar pågrund av "bristen" på skog i det skogrika landet . SJ får intebygga de vagnar och lok som SJ behöver. Sådana beställningar skulle betydamycket för varven. De anställda och deras organistioner får inte ens sinaförslag prövade när det gäller att rädda industrier. Jag skullekunna fortsätta med denna uppräkning, men det får vara nog med detta för attbelysa hur det nu är ställt i . Industriminister under större delen av dennanedgångsperiod för industriell verksamhet har varit . Åsling! Jag har i denna kammare ställt frågor tillherr Åsling om vad han har gjort för att stoppa den industriella nedrustningen. Vad gjorde industriministern för att följa upp riksdagensbeslut om Öresundsvarvet? Såvitt jag vet ingenting - ingenting positivt i alla fall. Vad harindustriministern vidtagit för åtgärder för att få fram virke till skogsindustrin?Alla vet ju att regeringen inte har vidtagit en enda åtgärd av vikt. Vad har industriministern gjort för att hjälpa den svenskautrustningsindustrin för våra basnäringar att bli konkurrenskraftig igen?Såvitt vi vet ingenting - trots löften här i . Jag skall inte gå längre. Men det kunde ha blivit fleratiotal frågor och lika många tomma svar, om jag fortsatte genomgångenindustribransch efter industribransch. Det skulle bli dystra siffror ochfallande skalor för att belysa industripolitikens förfall. Detta är emellertidendast en sida. En annan sida är den pessimism och håglöshet som blivit följdenav att inte regeringen gör något åt utvecklingen. Människorna läser om ochmånga upplever företagsnedläggelser, arbetslöshet och minskade industriellasatsningar. Men man har inget läst om att landets ansvariga tar tag i problemenoch svårigheterna. Det är farligt för en demokrati att ha en regering som intebehärskar situationen. Men så är läget i . Jag säger inte att de industriella problemen är lätta -tvärtom. De är mycket svåra. Och det finns inga enkla lösningar på destrukturproblemen som svensk industri befinner sig i. Det kommer att innebäraväldiga påfrestningar och ta att klara av dessa problem. Och vilkenregering som än sitter så kommer den hårda internationella konkurrensen attfinnas kvar. Men jag vill tillägga: flera av svårigheterna ärhemmatillverkade. Vi skulle kunna lindra svårigheterna med svenska beslut -beslut av . Vi behöver ju ändå inte förvärra läget genom attinte göra något. Vad svenska folket nu helt säkert längtar efter är en regeringsom äntligen börjar regera, som sätter i gång byggandet, som ser till attskogsindustrin får råvara, som stimulerar energiinvesteringarna, som görsamhällsbeställningar i den svenska industrin, som satsar på teknikupphandlingoch utveckling. Jag tror, herr talman, att en ny regering helt säkert skullevara den bästa injektionen för svensk industri och för industriell verksamhetoch utveckling. Det skulle också gälla varven. Varvsfrågorna har tillhört de mera hetaindustripolitiska frågorna. Det har varit helt naturligt, eftersom staten ivarven har gjort mycket stora ekonomiska satsningar. Ett kraftigt ras i orderingången till världensvarvsindustrier inträffade . Detta drabbade den svenskavarvsnäringen med stor kraft. Om maknadsutvecklingen då tillåtits slå igenomsnabbt och i full omfattning, hade resultatet blivit katastrofalt för densvenska varvsnäringen. Sysselsättningsproblemen skulle ha blivit heltohanterliga. Även enheter som visat sig ha livskraft skulle då ha slagitsut. Det skulle t. ex. ha gällt Arendalsvar-vet, som vi lyckades förhindra deborgerliga att lägga ner. Där arbetar 3 000 människor i nya verksamheter,som bör ha goda möjligheter att slå igenom. Det är mot denna bakgrund som samhällets insatser skallses. Det skall observeras att antalet anställda vid de svenska varven harminskat med 13 000 eller med . Vissa varvsfrågor, m. m. Vissa varvsfrågor, m. m. svenska varven dragits ner - mer än något annat land i deninternationella varvsindustrin har gjort. Den socialdemokratiska varvspolitiken har haften klar målsättning: varvspolitiken måste vara långsiktig. Det innebär attstrukturomvandlingen måste planeras noga och att den med nödvändighet måste tarelativt . Det betyder också att omställningarna inte kan genomförasutan stöd från samhällets sida. Vi har accepterat nödvändiga kapacitetsminskningar. Men vihar krävt att neddragningarna skall ske på ett sådant sätt och i ensådan takt att de varken skadar företagens överlevnadsförmåga eller utsätter deanställda och berörda regioner för onormala påfrestningar. Vi är och har varitberedda att ge ordentliga resurser för utveckling av nya produkter ochverksamheter vid de svenska varven. Den borgerliga varvspolitiken har varit ensidigt inriktadpå avveckling. Det har gällt såväl Öresundsvarvet som . I renaskrotningsfarten dränkte man dessutom Varv. Nedläggningen av Arendallyckades vi stoppa. Det gjorde vi också beträffande Öresundsvarvet, men baraformellt genom ett riksdagsbeslut. Regeringen hade bestämt sig för att lägganer varvet, och då skulle inte ett riksdagsbeslut få lägga hinder i vägen. Man kan, herr talman, ställa sig frågan: Vad äranledningen till regeringens nedläggningspolitik? Jag tror att den är att finnapå det ideologiska planet. Man har så länge predikat att industrin skall skötasig själv. Industrin är ett område där statsmakterna skall hålla sig undan. Närsedan verkligheten visar att en sådan inställning får oacceptabla konsekvenserför samhället och de anställda, då är man oförmögen att tänka om. Det liggernära till hands att dra en parallell med den gamla historien: Vid avvikelsermellan kartan och terrängen gäller kartan. Dessutom har den borgerliga politiken i all sin förenklingav verkligheten vissa bestickande inslag. Det är lätt att säga - och har välockså som isolerat argument en betydande slagkraft, det erkänner jag - att allindustriell verksamhet som inte är företagsekonomiskt lönsam skall avvecklas,och den skall avvecklas fort. För att freda sig för konsekvenserna säger man:Resurserna skall i stället satsas på nya områden. Jag vill göra den deklarationen för kammaren, attsjälvfallet skall vi satsa -och satsa med full kraft - på ny teknik, nyaprodukter och nya marknader. Detta är också en av grundstenarna i den socialdemokratiskaindustripolitiken. Jag behöver inte för kammarens ledamöter redovisa alla deförslag som vi har lagt fram för att initiera och forcera en sådan utveckling.Det är socialdemokratin som stått för nytänkandet när det gäller satsningar påindustriell utveckling. Men dessa satsningar räcker ju inte. De ger ingen meraomfattande produktion och sysselsättning förrän kanske i bästa fall i slutet av1980-talet. Vi menar att 1980-talets industri därför i allt väsentligt måstevara den industri vi har , självfallet vidareutvecklad i olika avseenden.Det är därför vi från socialdemokratiskt håll ständigt varnar regeringen förden oplanerade utslagning av industriell verksamhet som äger rum iSverige. De borgerliga är inte beredda attta konsekvenserna av verkligheten, av vad som pågår. Man är inte beredd attföra en genomarbetad och långsiktig branschpolitik, där man försöker ta tillvara och bygga vidare på det som är utvecklingsbart i våra traditionellaindustribranscher. Nej, följande tycks gälla: är den företagsekonomiskalönsamheten svag , så skall alltsammans skrotas. Det är inte särskiltkonstruktivt - om jag skall uttrycka mig milt. Jag har velat ta upp det här därför att det i så hög gradgäller för varvsindustrin. De borgerliga regeringarna har alla haft sammainställning: svensk varvsindustri är ett eländes elände. Inte minstindustriminister gör sig gärna till tolk för denna inställning. Hanmissar inte gärna en utläggning om varvspolitikens kostnader och om varvensbelastning på det svenska folkhushållet. Han betraktar varje beslut i riksdagensom har en motsatt inriktning som olyckligt och för samhällsekonomin förödande. Vi är från socialdemokratisk sida mycket kritiska motregeringens varvspolitik därför att den saknar långsiktighet. Den är ryckig ochdestruktiv. Jag vill beteckna den som en politik på årsbasis. Denna bristframgår ju också med all klarhet av den proposition som ligger till grund förde beslut som vi står inför. Årets varvsproposition anknyter väl till den borgeriigatraditionen. Det helt dominerande draget är uppgivenheten. Det finns - och dettror jag industriministern själv vill erkänna - inga konstruktiva förslag föratt på något enda område få till stånd en positiv utveckling inom den svenskavarvsnäringen. Vad som sker inom Svenska Varv kommenterar regeringen baramycket kortfattat, och detta trots att Svenska Varv på punkt efter punkt gårifrån den utvecklingsplan som låg till grund för beslut för ett årsedan och trots att resultatutvecklingen för alla varvsenheter blivit betydligtsämre än vad som då förutsågs. Jag vill tillägga att regeringen inte heller ärintresserad av vad som skall ske med de människor som kommer att avskedas.Hur dessa människor skall få sysselsättning bryr sig regeringen inte om.Regeringen tycker att det får väl andra klara av. Det gäller ändå 4 000personer i /! Det är en närmast otrolig behandling avsysselsättningsproblemen och ägaransvaret som sker i den proposition som vi nuskall behandla. Vi säger inte - det vill jag gärna tillägga - attvarvsproblemen är lättlösta. Vi har aldrig trott att det finns några enklapatentlösningar. Och utvecklingen inom varvsindustrin är ofta svår att bedöma.Men det finns en rad grundläggande skillnader mellan vår politik och denborgerliga regeringens varvspolitik. Vi anser att man måste göra sitt yttersta för att ta tillvara och vidareutveckla det positiva som finns inom varvsnäringen. Staten måstese till att de idéer och de projekt som finns verkligen prövas seriöst. Detkräver tid och det kräver ekonomiska resurser. Men varvspolitiken kräver mer än tid och pengar. Statenmåste ta ett ansvar för och engagera sig i utvecklingen. Vi menar frånsocialdemokratiskt håll att nu behövs en samlad plan för den svenskavarvsnäringen - en samlad Vissa varvsfrågor, m. m. Vissavarvsfrågor, m. m. plan där man tarsamhällsekonomiska hänsyn, där man gör samhällsekonomiska bedömningar, där manlåter de anställda vara med om och utforma den framtida politiken. Vi måste häri - tiden är nu inne för det -ställa ett antal avgörande frågor: Vadskall vara kvar av varvsindustrin i ? Skall vi ha industrikapacitet kvarför att tillverka specialbåtar och avancerade fartyg? Eller skallvarvsindustrin bara tillverka det enkla tonnaget? Eller skall vi över huvudtaget inte tillverka båtar i ? Men vi vill också ha en bedömning avföljande frågor: Vilken betydelse har våra varv för de svenska rederierna?Vilken betydelse för sysselsättningen och ekonomin har varven för vårstålindustri - och vilken betydelse har stålindustrin i sin tur för de svenskagruvorna? Dessa och andra frågor kommer vi inte ifrån, utan vi måste nu gåigenom dem för att motivera satsningarna på varven och för att kunna görasatsningar på nya verksamheter vid varven. Vi kan - så menar vi nu frånsocialdemokratiskt håll - inte bara fortsätta att lägga ned. Jagär, herr talman, rädd för att svensk varvsindustri kommer att helt raderas uttill följd av en planlös politik. Ty varje gång som industriministern har lagtfram förslag till om varven så har det varit fråga om avveckling ochneddragning. Aldrig samhällsekonomiska bedömningar, aldrig förslag omsatsningar på utvecklingar och nya verksamheter! Jagvill nu något närmare gå in på utvecklingen vid ett par av de enskilda varven. Vihar i vår motion redovisat vad som har hänt med Öresundsvarvet. Varvetsutveckling har också varit föremål för debatter här i kammaren. i sitt inlägg senare att ytterligare behandla Öresundsvarvet. Jag skalldärför inte göra någon historiebeskrivning. Det går dock inte att undgå attåter peka på några betydelsefulla fakta - nu när den slutliga domen ocksåformellt skall falla över varvet. Detvar ett entydigt beslut som fattade . Öresundsvarvetskulle få genomföra den omfattande omstrukturering som varvets utvecklingsplanlade fast. Jag vill påminna industriministern om att beslut inte varnågot beslut som var villkorat av om industriministern eller Svenska Varvskoncernledning tyckte om det. Beslutet i var direkt och bindande. Riksdagsbeslutetsaboterades - tyvärr med framgång - av industriministern och koncernledningen.Omstruktureringen påbörjades aldrig. De utveckHngspengar som ställttill förfogande har inte till någon del använts för de ändamål som de varavsedda för enligt riksdagsbeslutet. Koncernledningen för Svenska Varv vidtoginga åtgärder för att stötta varvet. a. saknade Öresundsvarvet längeerforderlig ledningskapacitet. Koncernledningen fattade i stället, fyra månaderefter riksdagsbeslutet om en femårig utvecklingsplan för varvet, beslut om attvarvet skulle läggas ned. Industriministern förklarade i eninterpellationsdebatt som jag hade med honom här i kammaren att han för sin delinte fann anledning att söka påverka detta beslut. Jag tror att man i självaverket kan utgå från att koncernstyrelsen redan före sitt beslut hade fåttindustriministerns välsignelse. Det här innebär inget annat än ett förakt för riksdagensbeslut. När den Nr 155 borgerliga industripolitikens historia skrivs kommer regeringens hantering TicHappn (tpn av Öresundsvarvet i att vara en stor ful plump! 2 ;,. Regeringenbörjade lägga ner Öresundsvarvet när beslutat att m. m. varvetinte skulle läggas ner. Regeringen ansträngde sig inte ens för att följa yigavarvsfrågor upp riksdagsbeslutet. De socialdemokratiska ledamöterna ikonstitutionsutskottet säger att det med fog kan hävdas att regeringenmotverkade ett realiserande av riksdagsbeslutet. Man menar attindustriministern genom att vid skilda tillfällen ha uttalat sig synnerligennegativt om varvets möjligheter att bestå i hög grad har medverkat till attskapa ett försämrat klimat för varvets verksamhet och dess möjligheter att fålönsamma order. Så skriver de socialdemokratiska ledamöterna ikonstitutionsutskottet. Jag tycker det är motiverat att ge industriministern enchans att lämna kammarens ledamöter en redogörelse för vad som skedde. Jag villdärför kort och gott fråga industriministern vilka konkreta åtgärder han vidtogför att omsätta riksdagsbeslutet i handling. För det kan väl ändå inte vara såatt han satt tyst och bara åsåg vad det statliga företaget hade för sig? Industriministern säger ofta att riksdagsbeslutet omÖresundsvarvet har åsamkat Svenska Varv stora ekonomiska förluster. Detta ärinte sant. De förluster som man hänvisar till som argument för nedläggningenhar ingenting med Öresundsvarvets utvecklingsplan att göra. De hänför sig tilltidigare - av Svenska initierade och beslutade - order.Det är förluster som uppkommit oavsett vilket beslut hade fattatförra året. begär regeringen pengar av för att ekonomisktro nedläggningen i hamn. En miljard kostar det. befinner sig nu i en tvångssituation.Avvecklingen av varvet har gått så långt att det är möjligt attframgångsrikt genomföra riksdagsbeslutet. Möjligheterna är nu obefintliga att genomföra den tidigarebeslutade utvecklingen vid Öresundsvarvet. Vi kommer därför aldrig att få vetaom omstruktureringen blivit framgångsrik och om 1 700 människor därigenomkunnat få behålla sina jobb. Med förenade krafter har industriministern ochSvenska Varvs koncernledning sett till att beslut inte fickförverkligas. Också i fråga om var riksdagsbeslutetförra året klart och entydigt. slog fast att regeringen har ettsärskilt ansvar för sysselsättningen vid varvet. Vidare sade att närman ställer lönsamhetskrav på så måste man ta hänsyn till attvarvet genom sin inriktning har begränsade möjligheter att påverka sinmarknadssituation. har företagsstyrelsen beslutat att kraftigt dra nedverksamheten vid varvet. 500 arbetstillfällen skall bort. Inte heller här har regeringen och industriministern någonkommentar, än mindre några konstruktiva förslag. Man hänvisar endast tillstyrelsebeslutet. Inget bakgrundsmaterial redovisas. Nr 155 Vi menar att skall ha ytterligare tid på sig för Tisdieen den marknadsbearbetning och omorientering innan kapaciteten dras ner. 2 iuni1981 ändå bara beslutet om inriktningen av Vissa varvsfråeor "" slutligen , Där är situationen nu mycket allvarlig. Förlusterna är storaoch orderboken är tunn. De åtgärder som regeringen föreslår är de vanliga:verksamheten skall skäras ned, 1 500 människor skall avskedas. Men det finnsingen som helst plan för verksamhet och utveckling. Vad tänker industriministern göra åt ? Vad harindustriministern för planer för ? Och vad har Svenska Varv för planer?Är det en nedläggning av som står för dörren? Det kan ju inte ha kommitsom någon överraskning för vare sig regeringen eller koncernledningen attKockums problem skulle växa om man inte gjorde något åt dem. Vi kräver att en långsiktig plan utan dröjsmål utarbetasför den framtida utvecklingen av Svenska Varv. Detta är angeläget inte minstför skull. All tänkbar kapacitet måste sättas in för att utnyttja deresurser och utvecklingsmöjligheter som finns vid och de övriga varven. Vi har inget till övers för en varvspolitik, där man barapassivt åser utvecklingen, vilken den än blir, och därefter som enda åtgärdförelägger förslag om nya neddragningar. Man kan, herr talman, med fog fråga: Vad är det som göratt förslag om utveckling och nya idéer har så svårt att få framgång inomSvenska Varv? Varför är inte svensk varvsindustri på alerten att tabeställningar som skulle kunna utveckla svensk varvsindustri? Exempel på dettafinns i den tekniska tidskriften teknik nr 22 av . Det gäller dennya generation av dykarfartyg man tog fram vid Öresundsvarvet. Svenska Varv varointresserade enligt artikeln. Meninte intresset hos Svenska Varv, Detta bådar inte gott för framtiden - om vi vill attSverige skall vara kvar som varvsnation. Många menar att de svenska varvenschans ligger i nya och tekniskt avancerade produkter. Tro nu inte, ,att det saknas varvsexpertis som menar att det nya Öresundsvarvet hademöjligheter om det bara fått sin chans. Utvecklingen på oljetransportsidankommer att gå mot ett behov av nya tankfartyg, som kan transportera ett antalseparerade partier av oljeprodukter. Det nya tankbehovet blir en utmaning föruppfinnare och fartygskonstruktörer att anpassa gamla båtar och transportsystemtill nya krav. Detta kommer att fordra ett tekniskt utvecklingsarbete på allanivåer. Jag tar detta som enda exempel för att belysa de möjligheter somvarvsnäringen ändå måste ha. Men det kräver också en industripolitik som satsar päteknisk forskning och utveckling och som tror på att har möjlighet att överleva som industrination - men också att utvecklas som industrination. För varven krävs det också en koncernledning som har vilja och resurser att ta vara på det nya och det utvecklingsbara. Mycket stora krav kommer att ställas på 10 koncernledningens organisation ochledningsförmåga, om utvecklingsmöj- ligheternaskall kunna tas till vara fullt ut. Jag ber med detta att få yrka bifall till desocialdemokratiska ,. reservationerna 1-4 i näringsutskottets betänkande 63. 3 (vpk): ,,. ' Vissa varvsjragor. Jag skall böria med att yrka bifall till vpk-motionen 2124 - däremotinte till motionen 1044, som är skriven i ett tidigare tidsläge som nu Varför är det viktigt att föra en strid till försvar förde svenska varven? Det finns många orsaker härtill. Det är viktigt därför attvarven är ett oerhört betydelsefullt stycke industriel! framtid för ochdärför att varven är en av de mycket få industrier som har en stor ochlångsiktig omställningsförmåga och som kan göra ett mycket brett sortiment avprodukter på hög teknisk nivå. Den är en avancerad sammansättningsindustri avdet slag som kommer att bli den ledande faktorn - spjutspetsen - ien industriell förnyelse. Om varven läggs ned eller kraftigt reduceras till sinkapacitet förlorar man denna förnyande kraft, och man bidrar också till att ökaden ensidighet i det industriella produktionsschemat som alltmer karakteriserardet svenska näringslivet. Det är också bl. a. därför vanvett att lägga nedLandskronavarvet. Det är litet synd att vpk är det enda parti som står fastvid att man skall hålla kvar riksdagsbeslutet . Men vi kan förstå omdefaitismen sprider sig i spåren av den industripolitik som den borgerligaregeringen för. Man kanske skulle kunna begagna den här debatten till attställa några frågor om varför försvaret av varven inte har lyckats. Varför harnedrivning-en kunnat nå sådana katastrofala proportioner? Vilka fel har vi somkämpat för varvens existens begått? Naturiigtvis är det riktigt att säga att det finns fel sominte beror på oss. Det är riktigt att vi har en borgerlig ekonomisk politik ochindustripolitik, som går ut på att låta privatkapitalets företrädare göra renthus med det som de inte är intresserade av. Arbetslösheten och tillväxten iarbetslösheten används som ett ekonomiskt-politiskt instrument för att hållanere inflationen och för att bjuda ut överflöd av arbetskraft åt de privatastorföretagen. Det är borgerlig industripolitik. Jag instämmer helhjärtat i vadThage har sagt om denna, och även i hans påpekande att hansdom snarare var för mild än för sträng.