prot · G4098 · 1980-12-31 00:00:00 — Oviljan att behandla skolans problem och i stället ägnasig ät förskönande beskrivningar kan enbart förklaras av att regeringen medmoderaterna i spetsen är helt förblindad av sin ambition att till varje prisminska -den offentliga sektorn. Varje angrepp pä den offentliga sektorn betydernaturligtvis också ett angrepp på skolan, eftersom skolan är en så stor del avden offentliga sektorn. Ingen skall dock förledas tro att sparplanerna för skolansdel är någon nyhet . Neddragning, avveckling och minskning harvarit ett genomgående tema i den moderata skolpolitiken sedan man kom tillmakten. har exempelvis statsbidragen till skolbyggen avvecklats.Det särskilda stödet för förstärkt svenskundervisning på de yrkesinriktadelinjerna har tagils bort. Statsbidraget till den allmänna fritidsverksamheten ianslutning till skoldagen har dragits in. Nedrustningenav skolans resurser iir allvarliga inte bara pä grund av sin Den leder också till att många som arbetari skolan tappar sugen. Jag har mött många som arbetarinom skolan och som uttrycker att de känner sig manipulerade och lurade. Dessaskolarbetare har upplevt hur de borgerliga partierna, särskilt , iåratal har strött löften omkring sig om mindre klasser, mindre skolor, ökadkvalitet osv. är dessa löften genomskådade - de var bara tomma ord. Irealiteten byts löftena i sin motsats; försämrade möjligheter att klara avskolans utsatta situation. Politikerföraktet ligger här i öppen dag. En håglöshet breder ut sig bland dem som arbetar medskolfrågor, men den borgerliga regeringen tycks vara helt oförstående infördenna företeelse. Visserligen är de borgerliga partierna med stöd av aktivpressdominans bra pä att dölja sina löftesbrott, men det går inte hur längesorn helst. Det är många som har anledning att anklagaregeringen för att den inte har gjort något för att infria sina löften.Regeringen tycks förlita sig på att kaskader av tjusiga fraser skall dölja attborgarna i handling inte gör någonting alls. Skenmanövrer som att skolministernikläder sig stålmansdräkten förändrar inte utvecklingen, i varje fall inte förnågon annan än för . Den käcka attityd sorn skolministern har anlagt vittnar omdels att hon inte förstår skolans problem, dels att hon inte inser allvaretbakom sina egna förslag. Jag ber att få citera skolministern när hon i Gotlandstidningar säger; "Se besparingarna som en utmaning ochgör något roligt av dem." Det är möjligt att skolministern arbetar på dettalättsinniga sätt, men tack och lov gör landets skolfolk inte det. Att ha ansvarför barns lärande och utveckling är en allvarligare uppgift än vad landetsskolminister tycks inse. De som känner skolverkligheten genomskådar regeringenshandlande. I säger ordföranden i HansHellers: "Talet om att skolan kan bli bättre om man reducerar resursernaär propaganda och ingenting annat." Han fortsätter: "Vad som nuinträffar är just det som skolministern sagt inte ska inträffa; enkvalitetssänkning." I betecknasregeringens förslag som "schablonmässiga hugg". På har hur man bör se på regeringens sparplaner för skolans del. Han säger:"Hela regeringen har ansvar för undervisningen i landet. Den borde utgåfrån att en skola med stora problem till varje pris måste undantas frånsparandet. Börjar man försämra skolan, tummar man på själva grunden församhällets växt." Enligt talarlistan skulle skolministern vara nästa talare,men hon har tydligen inte kommit. Jag kanske därför inte kan få något svar påden fråga som jag skulle vilja ställa, nämligen om skolan faktiskt blir bättreav minskade resurser. Jag förutsätter emellertid att det finns andra borgerligatalare som kan svara på den frågan, t. ex. . 11 protokoll 1980/81:7-8 Nr 8 uppfattning? , , , Jag menar att regeringensskolpolitik, såsom den nu framträder, har Onsdagenden 5 & k , c 1,1 Kion mycket litet med skolan och dess arbetsförhållanden attgöra. enbart om ett krasst sparande på de ungas bekostnad i ett borgerligt nit att .. ,.,. , komma åt skolan som en del av denoffentliga sektorn. tyckanden och glada uppslag, somskolfolk uppmanas göra något roligt av. med frommaförhoppningar till kommunfolket om att kommunen skall kompenseradet som staten inte förmår ta fram pengar till. Skolutvecklingen kommer dess värre all la stor skada av den Tyvärr präglas också regeringens övriga skolpolitiskaarbeten av det här lättsinnet. I för ett par veckor sedanomtalade skolministern att det som driver henne i arbetet med skolans innehålloch kursplaner var klåfingrighet och en vilja att lägga sig i. Att fastställa kursplaner borde vara viktigare än sä.Kursplaner är ett styrande dokument i skolarbetet för lärare ochläroboksförfattare. Det är beklagligt alt den borgerliga regeringen inte villlåta skolans övergripande mål - t. ex. om fostran till demokrati ochsolidaritet, internationell förståelse, hushållning med resurser, kritiskttänkande osv. - fullt ut slå igenom i kursplanerna för resp. iirnne. Medvetetförsitter regeringen alltså möjligheten att göra de övergripande målen levandei skolans vardag. För den borgerliga skolpolitiken är detta ytterst avslöjande.Borgarna har lätt att instämma i de övergripande målen så länge dessa förblirvackra ord. men när det gäller att omsätta dessa mål till verklighet iskolvardagen stretar man emot. Regeringen kommer - kanske - attfatta beslut om kursplanerna. Utgångspunkten för detta beslut borde inte varadet som kallar för sin skolpolitik, utan de riksdagsbeslut somfattades och . De riksdagsbesluten är ochregeringen skyldiga att följa. Med dessa riksdagsbeslut som utgångspunkt harskolöverstyrelsen utarbetat förslag till kursplaner. I en öppen debatt, där mängd skolintressenter varit inblandade, har låtitutforma sitt förslag. Del har därmed förankrats i vida kretsar. Slutligenantogs förslaget av en enig SÖ-styrelse. Inom önskade man dock tolka riksdagsbeslutenannorlunda och förberedde omfattande förändringar i SÖ-förslaget. Dåallmänheten fick kännedom om detta uppstod en omfattande debatt omkursplanernas innehåll. Regeringens företrädare blev mycket irriterade överdenna debatt. Avsikten var nämligen alt hålla hela arbetet hemligt och såsmåningom genom ett regeringsbeslut ställa skolvärlden inför ett fullbordatfaktum. Hemlighetsmakerietgick så långt att den delegation som fattal beslut omoch som tillsatts för att följa upp läroplansbeslutet också ställdes utanför.Delegationen fick en föredragning om Men skoldelegationen fickinte sammanträda när förändringar skulle göras,trots att tre av dess ledamöter begärde detta. Det som i andra Nr 8sammanhang tillhör det politiska livets spelregler, dvs. ätten nämnd,styrelse den eller utredning sammankallas då någon ledamot begärdelta, kunde den ji oktober 19S() moderatadepartementsledningen i sin maktfullkomlighet inte vara med om. Så viktigt var det tydligen att undvika debatt ikursplanefrågorna. Sammantaget är regeringens hanterande av kursplanefrågansynnerligen debatt anmärkningsvärt. Ömsom påstår skolministern att det handlar omskolpolitiska värderingar. applåderade våldsamt, sin vanatrogen, varje strykning i SÖ;s förslag utan att veta vad regeringen skullekomma att sätta i stället. Ett angrepp pä SÖ kan alltid räkna med applåder på SvenskaDagbladels ledarsida, den plats där snille, smak och kunskap åtminstone i egnaögon sitter i högsätet. Ömsom dementerar skolministern sig själv och applåder genom att påstå att det inte handlar om skolpolitiskaställningstaganden ulan enbart om tekniska justeringar. Regeringen är således själv osäker om det är skolpolitikman bedriver eller om det är något slags uppsatsrättning skolministern hållerpa med. Man skulle önska litet rakare linjer i skolpolitiken. Min förhoppningär att. sedan alla turer är över i denna fråga, kursplanen skall ha öppnatögonen på många och att det skall leda till en ökad medvetenhet om innehållet iskolan, något som kan vara nog så viktigt för framtiden. I stället för den politiska klåfingrighet som skolan nuutsätts för behövs en seriös debatt om skolans arbetsförhållanden och omönskvärda förändringar i skolan. Vi socialdemokrater kommer att fortsättaarbetet på en skola med demokrati och jämlikhet som mål. Det ärsocialdemokratin som får slåss för kunskaper åt alla barn och ungdomar. Det ärsocialdemokratin som måste slå vakt om de svagaste i samhället, i detta fallbarn och ungdomar. Vi vill kämpa för att den svenska skolan skall fåutvecklas. Vi vill ta itu med problemen och arbeta fram konstruktiva lösningar. Vi gårinte med på en nedrustning av skolans möjligheter att arbeta. Vi är också beredda att gå in i en debatt om vad som inomskolan kan göras till lägre kostnader. Vi återkommer till det i vår motion medanledning av regeringens besparingsproposition. Men vi vill betona all sådanafrågor måste behandlas seriöst. Socialdemokratin kan inte acceptera förslag somläggs fram utan att de beretts ordentligt. Man borde ha rätt att kräva av enregering att den skall presentera sakliga och genomtänkta förslag. Regeringensförslag lider av upprörande brister i dessa avseenden. Därtill kommernaturligtvis att vi också har direkt politiska meningsskiljaklighe-ter. Den misstroendeförklaring som vi riktar mot regeringengäller dennas polifik i dess helhet. Men jag vill säga att för den svenskaskolan skulle del bästa nu vara att den slapp den borgerliga skolpolitiken. 65LARZ () replik; , roll iskoldebatten är inte tystnad. Förslaget till sparåtgärder i regeringensproposition, vilken har lagts på bord, är inte någotverk av ensam. Lika litet som alla andra förslag somsparpropositionen innehåller är det enskilda statsråd eller enskilda partiersom står bakom. Det är fråga om förslag från trepartiregeringen, och ävencenterpartiet har deltagit i de diskussioner som ligger bakom de åtgärder somnu redovisats. Det är inte fråga om någon ovilja från vår sida mot attdiskutera sparplanen i detta läge. Men sedan planen har lagts pä riksdagensbord skall den i sedvanlig ordning bli föremål förutskottsbehandling, där vi seriöst skall behandla de förslag som propositioneninnehåller och de motioner som kan komma att väckas med anledning avpropositionen. Därefter återkommer ärendet till kammaren, och när det kommerupp till behandling skall vi också gå in i en debatt i frågan. Som i skolpolitiska debatter gör också en lång rad ovederhäftiga påståenden om vad planeninnehåller, vad den skulle innebära osv. Liksom vid alla andra tillfällen fårvi säkert anledning att återkomma till och vederlägga en lång rad av dessaovederhäftiga påståenden. I mitt inlägg redovisade jag vad vi nu vet ommänga av de frågor som vi diskuterade och där vi fick höra likaovederhäftiga påståenden om ungdoinspropositionen. om anpassad studiegång, omde icke behöriga lärarna, om den statliga skoladministrationen. omintroduktionen av den nya läroplanen och om - vilket i och för sig inte harvarit aktuellt tidigare -behovet av datorlära i skolan. kommer med en lång rad lösligatidningscitat och byggersin argumentation på dem. Vad som skulle varaintressant att få höra i denna debatt är i stället vad självanser och vad det socialdemokratiska partiet anser om de mycket viktiga frågorsom vi diskuterade och som vi nu vet litet mer om. 66 () replik: Jag noterar att med BrittMogård vill dela äran av att kraffigt skära ned skolans resurser. Delar , också denuppfattning som har framfört, att denna nedskärning kommer attleda till en mänskligare och tryggare skola? Den frågan kanske jag kan få ettrakt svar på. 67LARZ () replik; inlägg var så kort att jagknappt hann begära replik. Om hennes fråga precis som alla hennes andra påståendenbygger på lösliga lidningscilat tycker jag att den inte ens är värd attkommentera. Självfallet har vi ingen sådan uppfattning. Men vi anser att vigemensamt har ansvar för landets ekonomi och att också skolan kan bli utsattför sparåtgärder, I propositionen betonas att åtgärderna skall kunna vidtas,och vi anvisarockså metoder för hur de skall kunna vidtas utan att kvalitets- Nr 8 aspekterna i skolan åsidosätts. Den uppfattningen står bak- den om. 68 () replik; Allmänpolitisk inställning är alltså den att man gott kan dra in debatt fleratusen tjänster i skolan utan att kvaliteten i skolan för den skull Talmannen anmälde att anhållit att tillprotokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligare replik. 69INGA (vpk): Jag tycker att det är mycket avslöjande attBritt Mogård inte finns här i kammaren nu och inte heller någon annanföreträdare för regeringen. Det vittnar om mycket stor nonchalans. Jag hadetänkt ställa frågor till , och jag kommer att skicka frågorna tillhenne eftersom jag tycker att det är viktigt att få svar på dem. Trots alla de organisatoriska reformer som har genomförtsi skolan har det inte hänt mycket i utjämnande riktning mellan olika sorterselever. har elevernas sociala och ekonomiska bakgrund störstbetydelse för hur det går för dem i skolarbetet och vilka utbildningar deväljer senare i livet. visar i en undersökning att mångaav de skillnader som tidigare fanns mellan folkskolan och realskolan nu harflyttat in i den nya skolan. Barn ur de s. k. högre sociala skikten gicktidigare till realskolan men väljer nu särskild kurs i engelska och matte. Detöppnar vägen för fortsatta studier av alla slag. Arbetarbarnen väljer delättare allmänna kurserna. Före grundskolereformen var av akademikerbarnenbehöriga till gymnasieskolan mot av arbetarbarnen. medgrundskolan var andelarna resp. , alltså mycket små förskjutningar.Barn till akademiker väljer ofta utbildningar som leder till yrken med högprestige och hög lön. I SOU 1980:30, Den sociala selektionen tillgymnasiestadiet, kan man läsa att det är vanligt att barn från arbetarklassen,särskilt då flickor, avstår från fortsatt högre utbildning. De sociala,ekonomiska och geografiska förhållandena har fortfarande stor betydelse för valav utbildning, trots att målet varit att minska dessa faktorers inverkan.Skillnaden mellan elever från akademikerhem resp. arbetarhem är större iårskull 1958/59 än i årskull 1953. Senaste tillgängliga uppgifter visar påväxande sociala skillnader . Det saknas, herr talman, inte dokumentation om att skolanär en spegel av samhället runt om. Ekonomiska och sociala skillnader i hemmenkommer tydligt fram i skolan. Det är också skillnader som syns i barnensskolresultat och skolframgäng. Rikakommuner kan erbjuda sina elever bättre skolmiljö än de fattiga kommunerna kan göra. Boendesegregationen slår igenom i skolan. Höghusbarnenfrån söderkommuner går i andra slags grundskolor än barn som bor iDanderyd och . Orättvisorna i samhället konserveras ochförs över till nya generationer. Hur man än mäter skolresultat och skolmiljövisar alla undersökningar att det är arbetarbarnen som har det svårast iskolan, som har de jobbigaste skolmiljöerna osv. Jag skall redovisa några siffror som belyser hur orättvistvårt skolsystem är och hur barn får kvalitativt sett olika undervisning. I en undersökning delar man in klasser i högstatusklasseroch lågstatus-klasser. Det visar sig då att de elever som går ihögstatusklasser till 75 %- bor i villor, medan elever i lågstatusklasser baratill bor i villor. I högstatusklasser är andelen invandrarbarn mycket låg.1,4%. medan andelen invandrarbarn i lågstatusklasser är . 1 högstatusklassernaflyttar av eleverna. I lågstatusklasserna flyttar . Lärarnasundervisningstid varierar mycket kraftigt. I högstatusklasserna har lärarna imedeltal lärarerfarenhet. I lågstatusklasserna är motsvarande siffraåtta är. Dessa skillnader mellan elever från skilda miljöer är oacceptabla ochdjupt orättvisa. För just de elever som bäst behöver stöd och hjälp och somoftast kommer från dåliga boendemiljöer satsar man inte resurser, medan detdäremot satsas på elever som i skilda avseenden redan har det väl förspänt. Lärarbristen är stor - speciellt i de fattiga kommunerna.I är nästan hälften av lärarna obehöriga - i . 1Djursholm däremot finns det knappast några obehöriga lärare. Det allvarligastemed lärarbristen är inte att det är svårt att få tag på utbildade lärare. Detallvarligaste är den otrygghet som eleverna upplever när de tvingas bytalärare, ibland per termin. kan elever gå ut utanatt ha fått lära sig läsa, eftersom de bytt lärare så ofta på lågstadiet attingen hunnit upptäcka deras läsproblem. Det ärett fruktansvärt svek emot dem,sade en svensklärare i i en tidningsartikel för sedan. Jag är glad att har dykt upp här- bättre sent än aldrig! Dåliga läskunskaper, säger svenskläraren i , gerett dåligt självförtroende genom hela livet. En grupp vid har undersökt resultaten avstandardprov i svenska, engelska och matte hos elever i årskurs 6 på någraolika orter. Undersökningen visar att elever i och hade klartbättre betyg än barn från och . I och finnsdet ingen nämnvärd lärarbrist. Där har eleverna stor möjlighet att behålla sinalärare . Och det är förstås tvärtom i och . Jag har, , talat om de sociala och ekonomiskaorättvisorna, som slår igenom i skolan. Jag tänkte ställa några frågor - jagtror inte att de här förhållandena är obekanta för . Vad tänkerregeringen göra föratt kompensera de negativt segregerade skolorna? Vad tänkerregeringen göra för att motverka en ytterligare utslagning av arbetarklassensbarn i skolan? Regeringen har talat om normer i skolan. De normer som detär allra viktigast att få är sådana som ger ekonomiska garantier för attarbetarbarnen får samma materiella villkor i skolan som borgarklassens barnhar. Jag skallbe att få gå över till sparplanen. I den s. k. sparplanen föreslås att statsbidragen tilldriften av grundskola och gymnasium skall minskas . Jag vet att det härkommer att diskuteras i ett senare sammanhang, men jag tycker att det ärnödvändigt att få några klarlägganden från regeringen på vissa viktiga punkter. Statsbidragen går till lärarlöner. Men eftersomlärartätheten är reglerad i andra sammanhang är det inte där som besparingarkan göras. Det måste alltså ske på något annat sätt. Det måste med andra orddrabba andra delar av skolans verksamhet. Jag vill fråga vilka konsekvenserregeringen anser att den tvåprocentiga indragningen av statsbidragen skall fåför skolan. Låt oss undersöka på vilka områden det är möjligt förkommunerna att spara! För det första kan man spara på läromedel. Det kan skegenom att kommunerna går in för en större likriktning av läromedlen, genom nöjer sig med kvalitativt sett sämre läromedel eller genom att man drar inpå de fria läromedlen. En annan möjlighet är att man minskarskolskjutsverksamheten. En tredje är att man försämrar skolmåltiderna. Enfjärde möjlighet är förstås att dra in på de kommunala musikskolorna. Och enfemte möjlighet är att lägga planerna på genomförande av den samlade skoldageni skrivbordslådorna. På vilket eller vilka av de här områdena anser regeringenatt besparingsåtgärderna skall sättas in? Det är helt uppenbart att regeringens sparförslag påskolans område kommer att få svåra konsekvenser, inte minst därför att dekommer i en för skolan illa vald situation. Förändringarna av statsbidragentill skolbyggandet har redan försatt många kommuner i en svår situation. ochgenomförandet av SIA-reformen har redan i många kommuner skjutits på framtidenav ekonomiska skäl. Man häller på att genomföra en ny läroplan som skall gekommunerna ökad självständighet. Men vart tar självständigheten vägen närkassan sinar? Många kommuner anstränger sig exempelvis att geinvandrarbarnen en hemspråksundervisning som sträcker sig utöver vad de åläggsi författning. Det gör man därför att det är nödvändigt, men det kommer att bliomöjligt i fortsättningen. De kommunala initiativen kommer att omöjliggöras. Visserligen säger regeringen att en del av de pengar somsparas skall transfereras till kommuner med speciella behov. Men det framgårinte om dessa transfereringar ens kommer att kompensera för de indragnastatsbi- Under alla förhållanden är de inte tilltagna såalt de kan väntas lösa några problem. Jag skall ställa ytterligare ett par frågor. Om regeringenanser att det är oundvikligt att spara pä skolans område, varför föreslår mandå inte indragningar på anslagen till de enskilda skolorna? Och varför föreslårman inte att medlen till företagens yrkesutbildning dras in? Jag hoppas att jagfår svar på mina frågor, som är viktiga att få svar pä. Många föräldrar ochelever är också intresserade av hur regeringen ser på dem. Jag beklagar att jag inte var närvarande närden här skoldebatten började. Det beror på att jag just har kommit hem frånskolbesök i och hade fått upplysning från kammarkansliet att jagberäknades kunna hålla mitt anförande förmiddag. Det torde inte finnas någon som längre förnekar att vi iden svenska skolan har många allvarliga problem. Att man på sina håll så längehar vägrat att se det som har varit uppenbart - i synnerhet för dem somdagligen har konfronterats med problemen - har medfört större skadeverkningarän som varit nödvändigt. Glädjande nog tycks nu en tillnyktring ha skett över lag.senast visad i det programförslag som framlagts av en socialdemokratiskarbetsgrupp med som ordförande. I väsentliga delaröverensstämmer vad man där föreslår med den skolpolitik som de borgerligaregeringarna har fört . I programförslaget slås klart fast att skolanmåste förmedla bättre kunskaper och garantera alla elever goda basfärdigheter,att eleverna måste ställas inför krav. att de skall fostras till respekt förarbetets värde och till ett aktivt medansvar för sin egen och andras situation.Den socialdemokratiska skolpolitik som har förts sedan slutet av 1960-taletkan alltså betraktas som en beklaglig parentes. Därmed är förutsättningarna goda att snabbt få genomslagute i skolorna för de åtgärder som krävs för att få bukt med problemen. Mytenom att barn skall få växa fritt och att vuxna inte får påverka kan avlivasliksom oklara budskap om att lärarens huvudsakliga uppgift är att organiserainlärningstillfällena. Den ändrade inställningen måste, om den är ärligt menad,medföra att man aktivt stöder de krav på undervisningens innehåll ocharbetssätt samt pä skolans fostransansvar som kommer till uttryck i den nyaläroplanen för . Den måste också ha till följd att man slutar upp med attmisstänkliggöra dem som ute i skolorna skall leda arbetet. Inte minst gällerdet att råda bot på den stora bitterhet som många lärare känner, sedan deständigt avs. k. progressiva skolpolitiker ochskolförståsigpåare i allmänhet fått sin kompetens, ja t. o. m. sin goda vilja,ifrågasatt. Insikten om problem och nödvändiga åtgärder måste ocksåinnebära att den skolpolitiska diskussionen inte längre grundas på felaktigasakuppgifter och fritt uppfunna kontroverser. Det finns skiljaktigheter iregeringens och oppositionens skolpolitiska syn som är tillräckligt klaraoch betydande för att debatten ändå skall hållas vid liv. De sparåtgärder som regeringen föreslår också på skolansområde kan förvisso debatteras utan att man förfaller till skrämselpropaganda.Effekterna av sparåtgärderna måste inte minst ses mot bakgrund avinternationell skolstandard. Det är inte nödvändigt att göra så drastiskajämförelser som mellan den svenska skolan och utbildningssituation.Det räcker att konstatera att , enligt färsk UNESCO-statistik, har denstörsta utgiften per elev bland 34 redovisade industriländer och satsaravsevärt mer än t. ex. , och . Det räcker faktiskt attkonstatera det för att varje tal om katastrofal nedrustning skall framstå somparodiskt. Oppositionens heta vilja att komma åt regeringen har bl.a. lett till att man har försökt skrämma upp skolpersonal, elever och föräldrarmed påståenden om att sparåtgärderna syftar till att åstadkomma större klasser. Beträffande förslaget om klasstorleken på mellanstadiet ärsanningen denna. Delningstalet för klasserna på mellanstadiet sänktes från 35till 30 i samband med genomförande under första halvan av1960-talet. Inget nytt riksdagsbeslut har sedan fattats om att förändraklasstorleken.