prot · G40937 · 1980-12-31 00:00:00 — Jag skall inte förlänga debatten i onödan.Jag undrar dock om vi inte skulle kunna vara överens om att denna diskussionhar utmynnat i en enighet om att vi för framtiden måste se till att svenskatillverkare får möjligheter att på likvärdiga villkor tävla på det här områdetoch inte skall bli åsidosatta på det sätt som har skett. Vi måste trots alltinse att man i detta fall har ställt ett svenskt företag åt sidan. Det har intefått samma chans som det finska att delta i detta sammanhang. Jag hoppas attstatsrådet och jag är ense om detta. Både ja och nej.Givetvis har också jag ett intresse av att svenska företag alltid får vara medoch konkurrera på lika villkor. Men i detta fall gällde det trots allt enspecialtillverkning, som det svenska företaget inte hade. Det är därför jag intekan kritisera . Jag tycker att det formellt har handlagtdetta ärende riktigt. Det kan sägas att vi i ett sådant läge också skall ge ettföretag som inte har den aktuella tillverkningen en möjlighet att sätta upp ensådan, men det kravet kan inte drivas alltför hårt. Det är dock närmast frågaom en tvist om påvens skägg - i princip är vi helt överens. I vissa enskildafall kan man ha meningsskiljaktigheter beroende av om den ena eller den andrasidan har tillgäng till olika sakliga informationer, men det är i dettasammanhang bara en fråga om nyanser. 34GUNNAR (): Bara en sista kort kommentar. Fusionen mellanNorma Projektilfabrik och Vanäsverken bygger på att för framtiden skall tillverka och försälja enbart jakt- ochtävlingsammunition. Detta kommer att bli företagets specialitet.Det är naturligtvis mycket viktigt att företaget då inte blir ställt åt sidan -det har ju bara denna produktion att leva på. Företaget har 320anställda, och av dessa skall enligt fusionsplanerna 50-55 personer bort. Detär under sådana förhållanden viktigt att företaget får vara med och konkurreraom order på den tävlingsammunition som det självt anser sig kapabelt atttillverka. 7 §Svar på interpellation 1980/81:35 om våldsbrottsligheten i har frågat mig hur jagbedömer utvecklingen av våldsbrottsligheten i vårt land liksombehovet av och möjligheterna till ytterligare åtgärder för att förstärkamedborgarnas skydd till liv och lem. Våldsbrottsligheten har under de senaste decenniernautvecklats på ett sätt som avviker från andra brottsserier. Antalet våldsbrottlåg länge på en i stort sett oförändrad nivå och började öka först vid mittenav . Även om vissa förändringar i den registrerade brottsnivån kanskekan förklaras av omläggningar av statistikrutinerna och en höjdanmälningsbenägenhet hos allmänheten, förefaller ökningen ha varit konstantunder . har antalet våldsbrott nära nogfördubblats. Rånen utgör den brottskategori som har ökat mest. ökade rånen betydligt långsammare äntidigare, 19791, o. m. minska med . Innevarande år har deemellertid av allt att döma ökat något i förhållande . Övrigavåldsbrott minskade , ökade åter och har enligt depreliminära siffrorna ytterligare ökat något . Det sammanlagdaantalet våldsbrott komer under detta år sannolikt att uppgå till ca 65 000.Begreppet våldsbrott används då i en vid bemärkelse. Enligt min mening är det inte acceptabelt attvåldsbrottsligheten ligger på en sådan nivå. Att många andra länder har haft enmotsvarande utveckling är en klen tröst, i synnerhet som numera har etthögre antal våldsbrott i förhållande till invånarantalet än övriga nordiskaländer. Läget är alltså allvarligt, men situationen skall å andrasidan inte överdrivas. är nu liksom förut ett land där den enskildeåtnjuter stor säkerhet till liv och hälsa. Risken för den vanlige medborgarenatt bli utsatt för exempelvis gatuvåld är liten. Flertalet av de våldsbrott sombegås också förhållandevis snabbt upp av polisen. Men det ger entankeställare när uppgifter trån statisfiska centralbyrån nu visar att av ett antal tillfrågade personer uppger att de ibland har dragit sig för attgå ut av rädsla för våld och ofredande. Bekämpandet av våldsbrottsligheten är en utomordentligtviktig uppgift. Denna uppfattning återspeglas bl. a. av uttalanden i åretsbudgetproposition och av den resursförstärkning för bl. sompolisen erhöll i det sammanhanget. Klart är emellertid att våldsbrottsligheten inte kanminskas enbart med att polisen får förstärkta resurser. I interpellationen harGunnar framhållit att ökningen av antalet våldsbrott kan ha samband meddels ett ändrat kulturklimat, dels akuta effekter av ett tilltagande sprit- ochnarkotikamissbruk. Interpellanten har vidare pekat på de problem som ärförknippade med brottslighet bland utlänningar. Jag tror att det är viktigafaktorer som här har dragit fram. Det allmänna kulturklimatet påverkas naturligtvis av enrad olika faktorer. En faktor, vars betydelse man enligt min mening inte börunderskatta i sammanhanget, är de ohöljda framställningar av grovt våld somförekommer i vissa massmedier. Det kan här erinras om att yttrandefrihetsutredningen(Ju 1977:10) har till uppdrag att bl. a. överväga om man bör dra upp enyttersta gräns för sådana våldsframställningar. Frågan i vad mån ett ändrat kulturklimat kan bidra tillatt alstra våld i olika former kan emellertid också ses ur en mera begränsadsynvinkel. I den av brottsförebyggande rådet (BRÅ) utgivnapublikationen Brottsutvecklingen - lägesrapport har konstaterats att isynnerhet gatufrids-brotten numera har sina rötter i vad man brukar kallasubkulturer med medlemmar som ofta är alkohol- eller drogmissbrukare ochkriminellt belastade. Gruppbildningar av detta slag förekommer särskilt istorstäderna. Att alkohol är en starkt bidragande orsak fill bl. a.våldsbrottslighet är ju också belagt genom forskning och utredningar.Akut berusning ökar risken för konflikter med våldsinslag, och den berusadelöper risk att bli både gärningsman och offer. I en publiceradundersökning av samtliga dödsfall till följd av våldsbrott harkonstaterats att av gärningsmännen och av offren var påverkade vidbrottstillfället, i allmänhet av alkohol. Vid de genomgångar som har gjorts avdomsmaterial över fall av misshandel är det slående vilken roll alkoholenspelar. Inte minst från brottsförebyggande synpunkt är det alltså ett mycketviktigt arbete som bedrivs inom det av regeringen tillkallade samordningsorganetför alkoholfrågor, som har till uppgift att finna åtgärder för att komma tillrätta med alkoholmissbruket och dess skadeverkningar. Sambandet mellan våldsbrottslighet och narkotikamissbrukär mera omtvistat bland forskarna. Säkert är att narkofikamissbrukare äröverrepresenterade bland våldsbrottslingar. Den nyssnämnda undersökningen avomständigheterna kring dödsoffer visade att av gärningsmännenvar narkotikapåverkade i brottssituafionen. Det är naturligtvis ytterst angeläget att bekämpanarkotikabrottsligheten och försöka komma fill rätta med drogmissbruket. Medlenär inte bara kriminalpolitiska, utan stora ansträngningar måste också göras pådet sociala vårdområdet. I en proposition som snart ligger på bordkommer regeringen att föreslå att minimistraffet för grovt narkotikabrott ochför grov varusmuggling avseende narkotika skall höjas från ett till två årsfängelse. Syftet är att än kraftigare än f. n. markera samhälletsavståndstagande till den ofta internationellt förgrenade narkotikahanteringen,där gärningsmännen hänsynslöst exploaterar andra människors nyfikenhet ellerberoende. Utländska medborgares brottslighet är ett ämne som längehar varit nära nog tabubelagt. När jag själv tog upp frågan i den allmännadebatten , var det därför att jag anser att problemet måste taspå allvar. Den helt övervägande andelen utlänningar som bor här i landet haranpassat sig väl och gör en utomordenligt värdefull insats i det svenskasamhället. Men man kan inte komma ifrån att utlänningar är överrepresenterade ibrottsstatistiken, särskilt när det gäller brott mot person och annanallvarlig kriminalitet. Även om man tar hänsyn till köns- ochåldersfördelningen, kvarstår överrepresentationen. Det var av detta skäl som jag i årtillsammnans med invandrarministern kallade företrädare för berörda myndighetertill ett sammanträde i kanslihuset för att diskutera olika tänkbara åtgärder.Där kom många värdefulla uppslag fram som utvecklas vidare. När det gällerde utlänningar som är bofasta i vårt land tror jag att en särskilt viktiguppgift är att finna vägar att påverka attityder och värderingar och förmedlaen insikt om de regler som det svenska rättssamhället ställer upp.Invandrarverket har tagit sig an denna uppgift. Vidare kan nämnas attjustitiedepartementet och myndigheterna inom dess verksamhetsområde f. n.förbereder en samlad informationsinsats riktad till utlänningar i Sverigeangående svenskt rättsväsende och svenska rättsregler. I interpellationen har avslutningsvis ställten fråga om BRÅ:s verksamhet på det aktuella området. Jag har redan citeratrådets publikation Brottsutvecklingen - lägesrapport , där en ingåendeanalys ges av våldskriminaliteten och dess orsaker ur många fler aspekter änjag nu har kunnat ta upp. BRÅ har också i olika rapporter behandlat bl. a.brottsförebyggande åtgärder i anslutning till värdetransporter, liksom våld ochskadegörelse i skolorna. Inom BRÅ pågår vidare en analys av våldsbrotislighetenpå grundval av ett omfattande domsmaterial. När det gäller BRÅ:s nuvarande verksamhet vill jag iövrigt särskilt fästa uppmärksamheten på att en arbetsgrupp f. n. arbetar medatt finna metoder för att samhället snabbt och konsekvent skall kunna reagerapå ungdomars brottslighet. Att hos ungdomen skapa respekt för desamlevnadsformer som en majoritet av folket ställer sig bakom är enligt minmening av grundläggande betydelse för att den hittillsvarande utvecklingen skallkunna brytas. Här görs också ett mycket viktigt arbete av den av skolministerntillkallade kommittén mot våldet i skolan. Samhälle och skola kan emellertid aldrig fullt ut ersättaden normbildningsprocess som sker i hemmet. En god familjesammanhållningerbjuder ett bra stöd för de unga. När denna saknas, kan följden ofta bli enotrygg uppväxtmiljö. Denna kan i sin tur orsaka gängbildning, där normerna intesällan kan komma att stå i kontrast mot samhällets. All erfarenhet säger att iotryggheten finns en av våldets främsta grogrunder. Att komma till rätta meddetta problem är en svår fråga och en fråga på lång sikt, men en avvåra viktigaste uppgifter. 36 i (m): Tillåt mig först och främst att tackajustitieministern för att han gjort sig mödan att lämna ett så väl genomarbetatsvar på min interpellation. Orsakerna till denna interpellafion har varit flerfaldiga;en allmän känsla av att våldsbrottsligheten varit i filltagande,uppgifterna om att den även kommit att drabba personal och patienter inomsjukhusen, och därtill min alltmer befästa övertygelse, att det är skäligt attregeringens medlemmar inte bara genom massmedia utan även direkt bör hållariksdagen informerad om sina ansvarsområden i vad gäller det som i Förentastaterna kallas "the State of the Nafion". Den fråga jag här haranhängiggjort har synts mig tillhöra en sådan kategori. Av jusfitieministerns svar framgår att våldsbrotten iSverige ökar mer än andra brottstyper. De har fördubblats under perioden1964-1975 och har även ökat därefter med ett maximum, såvitt jagförstår, för rånen 1978 och för övriga våldsbrott . Procentuellt lederSverige tydligen den nordiska våldsbrottsligan. Jusfitieministerns uttalandeatt 65 000 våldsbrott detta år är en oacceptabel siffra får väl närmastbetecknas som ett understatement. Jusfifieministern har avhållit sig från att ge någraspecifika sifferuppgifter över antalet mord, dråp och ouppklaradeförsvinnanden. Man det hade kanske varit av intresse att veta bl. a. hur storuppklaringsprocenten är på litet sikt. Med andra ord: Hur stor är risken attfill slut "bli fast"? Hur pass aktuellt är egentligen polisens -eller - dataregister över dessa och liknande ting?Jag hörde från juristhåll att det från en av fingsrätterna iStockholmstrakten uppges att man handlägger ett nytt mordmål . Omdet är sant, hur har vi kommit därhän? I sitt svar tog justifieministern fasta på några av deorsaksfaktorer jag omnämnt i min interpellation, däribland det allmännakulturklimatet. Jag kan inte neka till att jag blev en smula tagen när jaghäromdagen i Operans programhäfte läste essä ochden verkliga . Han skrev där om , attdet "var en nymornad storstad, där efter död spelhus,bordeller, varietéteatrar, danshak och kaféer sköt upp som svampar ur jorden,myllrande av yrkesspelare, dans- och sångmästare, astrologer, kvacksalvare ochalla sorters charlataner, marknadsgycklare, sutenörer och professionellaslagskämpar, som också kunde låta sig värvas för undanröjande av misshagligapersoner". Denna katalog tycks i mycket ha fått sin motsvarighet i dagensStockholm. Justitieministern hänvisade också till storstädernassubkulturer av missbrukare och av vad han kallade "kriminelltbelastade". Det skulle vara av intresse att få höra om justitieministernhar någon uppgift att ge i fråga om antalet grova våldsbrott - mord, dråp,försvinnanden - som drabbar subkulturernas egen krets i relafion till antaletoffer utanför denna krets, alltså de människor som brukar betecknas somvanliga, hyggliga medborgare. Inte minst för deras skull är det nödvändigt attpolisens bevakning av 5 protokoll 1980/81:36-37 subkulturernablir så effektiv som möjligt. Justitieministerns uppgift att av gärningsmännen och47 % av dödsoffren för grova våldsbrott varit alkoholpåverkade är i sanningskakande. Följer kurvan för grova våldsbrott på något sätt kurvan föralkoholförbrukningen i landet? Under alla omständigheter lägger dessa uppgifternya, tunga vikter i vågskålen när vi här i riksdag har att utforma enbättre alkoholpolitik - en uppgift som blir alltmer ofrånkom- Inte minst sjukvården känner av detta och av detförhållandet att var sjunde mördare eller dråpare här i landet är en narkoman.Alkoholister och narkomaner tillhör de trägnaste besökarna vid sjukhusensakutmottagningar, i varje fall i våra storstäder. Det är därför följdriktigtatt man i tidningen informerar, nr 8 , kan läsa om sjukhusvåldetatt "rån är inte helt ovanligt, folk blir tagna som gisslan, mordbrand påsjukhus, liksom bombhot har förekommit". Fysiskt våld mot personalen hörnumera till vanligheten. Det är inte att undra på att nuannonserar om kurser i "självförsvar" för personalen. Hur har detkunnat få gå så långt att detta skall behövas? Justitieministern kommenterade också bl. a. BRÅ:s arbetemed att finna metoder för samhället att snabbt och konsekvent reagera påungdomars brottslighet, liksom skolministerns arbete för att stävja våldet iskolan. Jag skulle gärna vilja knyta samman dessa problem med vadjustitieministern diskuterade i början av sin framställning, nämligen våldet imassmedia - och uppenbarligen även i den snabbt växande videokassettindustrin,som vi hörde tala engagerat om här i kammaren.Justitieministern nämnde därvid också yttrandefrihetsutredningens uppdrag attöverväga gränserna för framställning av våld i olika mediaformer. Jag har också kommit i kontakt med denna frågeställning,och jag anser inte att rnan bör ha mycket förbarmande med det kommersiellavåldet i bild. Allt det som man en gång fäst på näthinnan och i sitt synminnebär man med sig för resten av livet. Hos somliga kan en film som ClockworkOrange stimulera till efterföljd, hos andra i stället framkalla en intensivmotvilja. Den konstnärliga friheten kan inte få legitimera en moralisk frihetnär det gäller våld mot andra människor. Om den konstnärliga ambitionen kräveratt man avbildar brottsliga gärningar, borde samhället kunna kräva attframställningen innehåller ett klart avståndstagande från detbrottsliga uppsåtet. I slutet av sitt anförande framhölljustitieministern att otryggheten är en av våldets främsta grogrunder och attdet är en svår men viktig uppgift att komma till rätta med detta problem. Detär naturligtvis inte utan att man frågar sig vilken inverkan ett kärvareekonomiskt klimat kan komma att få på ett samhälle som ganska länge har haftkaraktären av ett "permissive society". Tron att brottslighetenskulle minska i takt med levnadsstandardens höjning har visat sig vara enillusion. Vad en nödtvungen återgång i riktning mot ett samhälle därlevnadsstandarden kanske blir mer beroende av vars och ens duglighet ocharbetsamhet än av kostnadsfria samhälleligatjänster kan komma att innebära för våldsbrottsligheten vågar Nr 37 jag inte ha någon mening om. Mycket kommer förmodligen attbero den vilken stilbildning som kommer aft få övertaget. Här harinte minst massmedia ett oerhört ansvar. Får jag bara ge några korta kommentarer ianslutning fill anförande. När det gäller uppklaringsprocenten tror jag att man rentallmänt kan säga att ju grövre ett brott är, desto större äruppklaringsprocenten. Utan att vilja ange något tal vill jag hävda attuppklaringsprocenten just när det gäller mord och den typen av brottslighet harvarit och är hög. När det sedan gäller frågan vilka som drabbas av våld ochmisshandel har ju de undersökningar som gjorts pekat på att offret ofta är enförövaren närstående person. Det kan vara en äktenskapspartner, en bekant elleren medlem av kamratgänget. Enligt statistiken är över hälften av misshandelsfallenav det här slaget. Undersökningen om 1976 års dödsoffer, som jag nämnde förut,visar att offret och gärningsmannen kände varandra före brottet i avfallen. Ett våld som riktas mot en för gärningsmannen okänd personkan sägas ha haft en uppåtgående trend . När det gäller misshandel utomhus uppgår dengenomsnittliga ökningen fill . avsågungefär av fallen grov misshandel, medan redovisas under övrigmisshandel. En annan rätt viktig aspekt, som jag tror att man börnämna, är hjälpen till brottsoffer. Under namnet Projekt brottsoffer i Malmöhar det bedrivits ett mycket förtjänstfullt arbete i . Verksamheten går utpå att ge brottsoffer råd i olika avseenden. Det kan bli fråga om att upplysabrottsoffren om hur de i fortsättningen bäst skall kunna skydda sig mot brotteller hur de skall få ersättning för sina skador. krävs insatser avsocialvården. Jag tror att denna typ av arbete manar fill efterföljd och attdet har gjorts alltför litet för att tillvarata brottsoffrensintressen. Slutligen vill jag säga att det står helt klart att defall då offret inte kände gärningsmannen är vanligast i storstäderna, framförallt i . I utsätts ungefär 15 av 10 000 personer för sådanmisshandel, i mellan 11 och 12 personer och i riket i övrigt mellan 6och 7 personer. Detta visar ju hur markant den här procenten av brottslighet ärrelaterad fill storstäderna. 38GUNNAR i (m): Jag ber att få tacka för de kompletterandeupplysningar- Jag tror att det är viktigt att såmycket som möjligt av detta blir känt i vida kretsar, inte bara här iriksdagen, utan långt ute bland det svenska folket. om handeln med hyreslägenheter i 8 § Svar påinterpellation 1980/81:23 om utredningen om handeln med hyreslägenheter iStockholm har frågat mig om det inom regeringens kansli ellerinom överävgs några organisatoriska åtgärder e. d. som kanbidra till att göra utredningarna om svart lägenhetshandel i såeffekfiva som möjligt. Underen följd av år har regeringen vidtagit åtgärder för att ge de rättsvårdandemyndigheterna bättre möjligheter att bekämpa den organiserade och denekonomiska brottsligheten. Dettagäller dels lagstiftningssidan, där flera nya lagar som riktar sig mot dennabrottslighet har antagits av , dels poHs- och åklagarmyndigheternasresurser. Inompolisen har inrättats flera speciella enheter för att bekämpa den organiseradeoch den ekonomiska brottsligheten. Rotlar för denna verksamhet finns f. n. iåtta polisdistrikt i landet. Dessutom har rikskriminalsektionen vidrikspolisstyrelsen fått förstärkta resurser för att utreda landsomfattandebrottslighet av detta slag och för samordningsuppgifter. Sedanflera år fillbaka har polisorganisationen tillförts alla de tjänster somrikspolisstyrelsen har yrkat för att ta itu med den organiserade och denekonomiska brottsligheten. Detta har speciellt under organisationensuppbyggnadsskede medfört att många duktiga kriminalpolismän har sökt sig tillde ekonomiska rotlarna från bedrägerirotlarna, som då har fått vakanser. Genomatt öka utbildningen och genom att satsa på unga och intresserade polismän harman dock kunnat mildra de negafiva effekterna för bedrägerirotlarna i någonutsträckning. Ävenåklagare och domare har fått speciell utbildning för att kunna handlägga dessamånga gånger komplicerade mål. FörStockholms del har satsningen mot den organiserade och den ekonomiskabrottsligheten medfört att en ekonomisk rotel med 34 kriminalpolismän harbildats. Roteln består av en spaningsgrupp och en utredningsgrupp. Behörigatill tjänster vid denna rotel är polismän som har en längre tids erfarenhet avspaning mot eller utredning av gäldenärsbrott och skattebrott. När det gällertjänster med huvudsakligen spaningsuppdrag är också den behörig som på annatsätt kan anses särskilt lämplig för en sådan tjänst. Vid tillsättning avtjänsterna skall särskild hänsyn tas till sökandens lämplighet för ochskicklighet i spaning mot och utredning av sådana brott. Dessutom skallsökandena ha genomgått viss utbildning. Enligtvad jag har erfarit från polisledningen i ligger utredningar som rörförsäljning av hyreslägenheter .på bedrägeriroteln. hartvå kriminalinspektörer sysslat enbart med denna sorts brottslighet. De harunder sin verksamhet funnit att brottsligheten på detta område är mycketomfattande och att mer eller mindre organiserade former av försäljning avhyreslägenheter förekommer mycket ofta. På grund av detta begärde polismännenatt de skulle få förstärkning för att mer effektivtkunna bedriva sina utredningar. På bedrägerirotlar förekommer normalt ingenspaningsverksamhet. För att komma åt den svarta handeln med lägenheter bedömdesdet i detta fall vara nödvändigt med spaning. Vid bedrägeriroteln finnsdessutom stora vakanser. Med hänsyn fill detta och till att man hade funnit attbrottshgheten skedde under näringsutövning, beslöt pohsledningen att flyttaöver ärendena till den ekonomiska roteln. De förundersökningar som pågick vidbedrägeriroteln skulle dock avslutas där. Naturligtvis är det av största vikt att all organiseradoch ekonomisk brottslighet utreds så noga som möjligt. Det är ju bl. a. av denanledningen som de speciella rotlarna för att bekämpa denna brottslighet hartillkommit. Jag hoppas att det inte skall behöva råda några delade meningar iden frågan. Jag vill också avslutningsvis betona att jag hyser fulltförtroende för polisledningen i och dess sätt att lösa de operafivapolislednings-frågorna. Om utredningen om handeln med hyreslägenheter i 40OSKAR (); Det är ett utförligt svar somjusfitieministern har gett på min interpellafion, och jag uppskattar denredogörelse som lämnats. Alla åtgärder som vidtas i syfte att komma åt denekonomiska brottsligheten är värda allas vårt stöd och vår uppmuntran. Justitieministern avslutar svaret med enförtroendeförklaring för polisledningen i . Låt mig gärna ochoförbehållsamt medge att poliserna utgör en yrkeskår för vars insatser jaghyser den största respekt och beundran. Det är tungt och slitsamt Jobb somförtjänar ett helt annat och mera positivt stöd från den stora allmänheten änvad som vanligtvis brukar vara fallet. För en del år sedan motionerade jag iriksdagen med förslag att det i varje kommun skulle bildas samarbetsorganisafionermellan polisen och det rikt pulserande unga föreningslivet. skullesådana samarbetsformer leda till ett bättre förhållande och bättre förståelseför polisens arbete. Jag tror att det är en tanke som är värd att återkomma fill. Jag skulle önska att jag lika reservationslöst somjustitieministern kunde uttala förtroende för polisledningen i . Demånga turerna i samband med överflyttningen av utredningen kring den svartalägenhetshandeln i gjorde på mig inget sympatiskt intryck. I ett avde mest känsliga skedena av utredningen stod det plötsligt klart förpolisledningen att roteln för ekonomisk brottslighet skulle övertahandläggningen.