prot · G40954 · 1980-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1980/81:54 1 § Justerades protokollet förden 10 innevarande månad. 2 § Föredrogs och hänvisadesProposifionerna 1980/81:77 och 78 tillkonsfitutionsutskottet 3 §Föredrogs och bifölls Interpellafionsframställning 1980/81:71 4§ Skatten inkomster, m. m. Föredrogs skatteutskottets betänkande 1980/81:16 omskatten inkomster, m. m. (prop, 1980/81:50), 1 (): När nustår i begrepp att fastställa den inkomstskatteskala som skall gälla ,så kan man konstatera att den borgerliga majoriteten har gjort en väsentligreträtt från den heliga indexregleringen. har nämligen alltid hävdatsatt ingen skulle få höjd skatt på grund av att inflafionen urholkadepenningvärdet. I det nu föreliggande förslaget har man på en viktig punkt gåttifrån denna regel. Om olje- och energipriser går upp skall detta inte påverkaindex, inte ens om uppgången ligger i nivå med övriga priser. Genom denbegränsningen får en olje- och energiprishöjning t, o, m, dubbel effekt, om denblir större än övrig prisstegring. Detfinns naturiigtvis inga sakliga skäl att ta bort energikostnader från ettkonsumfionsprisindex som skall styra skatteskalan, utan anledningen måste varaen annan. Troligen är det väl så, att de uttalanden som gjorts om att ingen kankompensera sig för utifrån kommande oljeprishöjningar är det verkliga skälet.Vi måste dock erkänna att majoriteten på en punkt har varit konsekvent - manbortser från alla indirekta skaftehöjningar. Skattenpå inkomster, m. m. Skatten inkomster, m. m. har viåtskilliga gånger kritiserat det förhållandet att t. ex. sprit- ochtobaksskattehöjningar skulle kompenseras via sänkta inkomstskatter. Däremot har vi svårt att förstå varför kostnadsökningarför exempelvis uppvärmning av fastigheter inte skall få ingå i ett index, närpriserna på alla andra importerade varor får göra det. På en mängd olikaområden blir det ju prisstegringar på grund av att priserna utomlands ökar, ochdessa får räknas med i index. Om exempelvis guld- och silverpriser stiger, fårman skattekompensation för detta. Samma sak gäller räntehöjningar. Detta ärnaturligtvis oerhört inkonsekvent. Vad utskottsmajoriteten reellt nu gör är att egentligenodugligförklara det indexberäknade skattesystemet, även om man inte erkännerdetta öppet. Indexregleringen av skatterna har i praktiken aldrig fungeratfullt ut. som den varit i kraft har man använt mycket stora summor föratt rätta till felaktigheter i skalornas konstruktion, och samma ärförhållandet i är. Alla är vi överens om att vi måste mildramarginalskatteeffekterna i vanliga inkomstlägen för heltidsarbetande. Detbetyder att indexregleringen inte kommer att kunnaanvändas ensamt, utan vi måste också göra andra saker. I detta läge är det närmast obegripligt att den borgerligamajoriteten så envist hänger fast vid det nu stympade systemet. Det enda skäletjag kan se för att göra detta är att man absolut vill garantera storaskattelättnader för dem som har inkomster som ligger långt högre än vad detstora flertalet har. Från värt håll har väl kritiken mot indexregleringen varithårdast av fördelningspolitiska skäl. Vi menar att de som har de högstainkomsterna och inte behöver använda varje krona av inkomsten till livetsnödtorft har lättare att klara inflafionen än de som lever under knappareomständigheter. Vi menar också att i ett läge då det inte går att få fullkompensation i lönekuvertet för prishöjningarna så är det fel att ge dem somtjänar mest bättre kompensation än andra genom indexreglerade skatter. Även om vi alltså mest har angripit indexsystemet avfördelningspolitiska skäl sä finns det även andra brister i systemet av merateknisk art. För att göra en avtalsuppgörelse på arbetsmarknaden möjligi våras tvingades man lägga fram en särskild, förhöjd skattereduktion förheltidsarbetande i något lägre inkomstlägen. Denna skattereduktion gjordeskatteskalan nästan obegriplig och komplicerad. Den var obegriplig ur densynpunkten att man i ett högre inkomstläge skulle fä en lägre marginalskatt äni ett lägre inkomstläge. Den skall finnas kvar även för attinte snedvrida skatteskalans effekter. Det är obegripligt att inte regeringennu inarbetade skattereduktionen i skalan, när man ändå var pä väg ochplockade.om en del procentsatser. Ett annat tekniskt fel med indexreglerade skatter är avkonjunkturpolitisk art. Indexet vilar på en historisk inflation och inte på denförväntade skatteskalan skall gälla. Om vi fram till augusti 1980hade en inflation på en mycket hög nivå så får vi en skatteskala därefter för1981, trots att man förväntar sig att inflationstakten kanske inteskall vara mer än hälften,och man inrättar den ekonomiska politiken därefter. Jag tror att de flesta är överens om att denindexreglerade skatteskalan års avtalsrörelse bäddade för enarbetskonflikt och att denna kom trots den i hast tillsnickrade nya ellerförhöjda skattereduktionen. Riskerna är stora för en upprepning årsavtalsrörelse. Den för de vanligaste inkomstgrupperna så snedvridandeindexregleringen finns kvar, och LO måste presentera höga krav för sinavanligaste grupper för att de inte skall släpa efter vid en sammanvägning avskatter och löner. Det är i detta läge som de socialdemokratiskareservanterna åter kräver att indexregleringen skall upphävas helt, och intebara till 15 eller , som regeringen och utskottsmajoriteten föreslär. Om inte den skamfilade indexregleringen hänger som entvångströja över lagstiftarna, så finns det möjlighet att börja från ettnolläge och konstruera en bättre skatteskala, en skala som passar denförväntade inflationen bättre och som gör det möjligt förarbetstagarorganisationerna att presentera lönekrav på betydligt lägre nivå. Kring dessa beräkningar har alltså socialdemokraternabyggt upp sitt förslag fill skatter. För alla inkomsttagare med mellan40 000 och . i årsinkomst innebär vårt förslag en ökning av dendisponibla inkomsten med mellan 1 ochl,mera än regeringens förslag ellermed . uttryckt i reda pengar. Inom den nämndainkomstmarginalen ryms det allt övervägande flertalet av landets heltidsarbetandeinkomsttagare. Socialdemokraternas förslag ger alltså löntagarorganisationernamöjlighet fill ett mera begränsat lönekrav, som jag tidigare omnämnt. Reservanternas förslag gör det möjligt för alla medinklimster . aft bibehålla oförändrad köpkraft vid7 %, inflation och nominella inkomstökningar. Det socialdemokratiska förslaget innebär dock ettskattebortfall som beräknas fill mer än kostnaderna förregeringens förslag. För att kompensera detta bortfall föreslås en höjning avfolkpensionsavgiften . Detta kan också ses som ett led i vår strävan attgå ytterligare ett steg på vägen att omväxla inkomstskatt tillproduktionsskatt. Självfallet måste löntagarorganisationerna ta hänsyn till attlöneutrymmet på detta sätt begränsas med denna procent. Mot detta skallsamtidigt ställas det förhällandet att det socialdemokratiska förslaget vid en7-procentig inflation ger löntagarna bevarad köpkraft vid 3i-i % mindrelönehöjning än vad regeringens skatteförslag ger. De skattesänkningar för de stora grupperna somsocialdemokraterna genomför är möjliga dels genom att skattebortfallet blirstörre, dels genom att man föreslår en annan fördelning än regeringen gör. Vianser således att inkomsttagare som ligger ett stycke . iårsinkomst har lättare att klara sig och därför inte behöver ha samma kompensationför inflationen som de som har mindre inkomst. Den genomförda marginalskattespärren anser viockså felaktig. Vad vi främst vänder oss emot är att höginkomsttagare ikommuner med hög Skatten inkomster, m. m. Skattenpå inkomster, m. m. kommunalskatt inte behöverbetala kommunalskatt fullt ut på alla inkomster. Närmarginalskattespärren infördes blev det på en gång mycket storaskattesänkningar för dem som minst behövde dem. När kommunerna sedan höjerskattesatserna gör marginalskattespärren att kommunalskatten blir regressiv,dvs. ju mera man tjänar, desto lägre blir den kommunala skattesatsen. Detta kannaturligtvis inte accepteras av de kommunernas skattebetalare som betalarkommunalskatt fullt ut. Vi reservanter yrkar alltså att måtte beslutaavskaffa marginalskattespärren. kommer i ett senare anförande att ta upp desocialdemokrafiska reservafioner som jag här inte har berört, varför jag nu beratt få yrka bifall till de socialdemokrafiska reservationerna 1, 2 och 5, Anf.2 HANS i (vpk); Vi kommunister anser att en riktig skattepolifik måste vara till föratt minska skattebördorna för dem som har sämre bärkraft och öka bördorna fördem som kan bära mera. Ävenom jag inte var någon särskilt flifig elev i den gamla folkskolan, så fick jagi alla fall lära mig att det var rätt att bära varandras bördor. Det tolkadejag som ett uttryck för solidaritet. För den borgerliga regeringen verkar detsom om det begreppet inte existerade. Eller är det så att man menar att deskattebördor som rätteligen borde bäras av de rika nu skall lastas över på demsom har det sämre, för att de som har högre inkomster skall slippa undan? Deskattepolitiska förändringar som genomförts sedan de borgerliga fickregeringsmakten har också haft den profilen. De har varittill nackdel för den stora massan av vanliga löntagare, medan höginkomsttagare,aktieklippare och diverse spekulanter har sluppit undan och t, o. m, fåttlättnader. De progressiva inslagen i skattesystemet har genom olika åtgärderminskats. En förskjutning från direkta skatter till indirekta har skett, ochdet har varit en viktig del i den borgerliga omfördelningspolitiken. Vifrån vpk har alltid bekämpat den här utvecklingen. Vi har lagt fram en radförslag som syftat till en rättvisare skattepolitik: Vi har drivit kravet påatt slopa momsen på maten. Vi har krävt en skärptbeskattning av stora förmögenheter. Vi har krävt skärptbeskattning av realisafionsvinster. Vi har krävt att aktierskall momsbeläggas. Vi har krävt genomgripandeförändringar i avdragssystemet. Vihar också krävt förändringar i skattesystemet genom en övergång fillproduktionsskatt och till statskommunal enhetsskatt. Jagskulle kunna rada upp mängder av argument som visar att den skattepolitik somvi föreslår är en rikfig politik, mängder av argument som av vanligainkomsttagare och vanligt folk uppfattas som rikfiga och hederliga. Men vadhjälper det, när regeringen tar nya inifiafiv fill skatteförslag sominnebär nya lappar i det skattepolitiska lapptäcket, samfidigt som man benhårthåller fast vid en poHfik som bara gynnar regeringens egnauppdragsgivare; höginkomsttagare, bolagsherrar och folk som lever av arbetsfriainkomster? Regeringensnu framlagda förslag till förändringar i inkomstskatteskalorna ochfasthållandet vid indexregleringen gynnar högre inkomsttagare. Det går inte attframställa det som rättvist att ge en inkomsttagare med . iårsinkomst en skattesänkning med , samfidigt som en som tjänar . Den högre inkomsten ger alltså femgånger sä stor skattelättnad som den lägre. Skillnaden blir ännu större juhögre inkomsten är. Vänsterpartietkommunisterna godtar inte en sådan fördelning av skattesänkningarna. Vi menaratt indexregleringen måste slopas, och de resurser som då kommer att stå tillförfogande skall användas för skattelättnader i de mest vanliga inkomstlägena -. i årsinkomst, har vi föreslagit. Därför har viföreslagit ett provisorium med en extra skattereduktion. skall fådras av från skatten vid inkomster . I motionenredovisas hur skattereduktionen verkar i andra inkomstlägen. Över 80 000 kr.skerenavtrappning, så att reduktionen helt upphör vid en inkomst av 117 500 kr.En liknande avtrappning sker neråt, . Denskattepolifiska profil vårt förslag har skulle ge verkliga lättnader för deinkomstgrupper som bäst behöver det. Förslaget innebär också att de mestuppenbara orättvisorna i regeringsförslaget tas bort. Skillnadenmellan regeringens och kommunisternas förslag gäller både denkonkreta utformningen av skatteskalorna och skattepolitikens inriktning.Regeringsförslaget är en fortsättning på orättvisorna, som gynnar högreinkomster på lägre inkomsters bekostnad. Vpk:s förslag är ett led i strävandenaatt använda skatterna i en politik för utjämning av inkomst- ochförmögenhetsskillnader. Jag vill dock betona att det krävs betydligt merdjupgående åtgärder för att åstadkomma att skattepolitiken i sin helhet blirrättvis. Men vi kan absolut inte godta att justeringarna nu används för att ökaorättvisorna. Sådana justeringar måste i stället användas på motsatt vis - föratt minska orättvisorna. Tillde grupper som fått vidkännas standardförsämringar genom inflationen ochregeringens politik hör folkpensionärerna. Vi har tidigare från vpk krävt attavdraget för pensionärerna bör utformas sä att ingen beskattningsbar inkomstuppkommer vid en taxerad inkomst som motsvarar folkpension ochpensionsfillskott plus en viss sidoinkomst. har vi föreslagit attdetta skall gälla en sidoinkomst på , men med hänsyn fill inflationenhar vi nu gjort en uppjustering av beloppet fill . Skatteutskottetmenar att en utredning om folkpensionärernas beskattning bör avvaktas.Utskottet kan dock inte ange när denna utredning är klar, och därför tycker viatt vårt förslag bör antas. Det kan inte vara rätt att folkpensionärernadrabbas av en orimlig ordning som hela frågan om deras beskattningutreds. Det går precis lika bra att lindra bördan under den tiden som att låtaden förvärras - eller hur? När det gälleravdragsrätten för frivilligt periodiskt understöd har vi från Skattenpå inkomster, m. m. Skatten inkomster, m. m. vpktidigare fört fram att den rätten borde tas bort. Den har utnyttjats på ettmycket tveksamt sätt. föreslår man visserligen inskränkningar iavdragsrätten gentemot tidigare, men vi hävdar ändå att denna avdragsrätt måstetas bort. F. ö. borde hela avdragssystemet ses över. Tiden är mogenatt göra genomgripande förändringar i hela skattesystemet. Lapptäcket består juav allt fler lappar, och det går inte att få dit flera utan att lapptäcket heltförlorar sin form och funktion. Och f. ö. fungerar täcket bäst för den somredan har det varmt. Småfolket får huttra. Jag yrkar bifall fillsamtliga yrkanden i mofion 124. Anf.3 (): I skatteutskottets betänkande nr 16 framläggs förslag omskatten inkomster. Även om det ekonomiska klimatet är hårt föreslåsvissa lättnader i skatteuttagen. Således föreslås att den tillfälliga höjningenav den särskilda skattereduktionen om högst , som infördes , skallbestå också . Denna reduktion medges i inkomstskikten mellan 40 000och . Därjämte består den indexreglerade särskilda skattereduktionenför 1981. Denna uppgår till . och utgår till alla oavsett inkomstensstorlek. Därutöver föreslås vissa sänkningar av marginalskatten i skiktenmellan 76 000 och . Sammanlagt medför förslaget i propositionen sänktaskatter i ett brett skikt av inkomstskalan. Som grund för skatteskalan 1981 ligger den skatteskala somfastställdes . Beslutet om indexregleringen ligger fast, även om regeringeni viss mån tagit hänsyn till den debatt som fördes här i kammaren för ett årsedan. var då kritisk emot den inverkan som oljeprishöjningarhaft på indexregleringen. Jag instämde sä till vida att man enligt minuppfattning borde se över grunderna för indexeringen. har basenheten, somligger till grund för skatteskalans skiktgränser, reducerats från ,som det enligt gällande regler skulle ha utgjort, till . Detta medföratt friställs, och av dessa skall 850 miljoner användas förbibehållande av den tillfälliga höjningen av den särskilda skattereduktionen.Återstoden, 150 miljoner, används för den marginalskattesänkning som jagtidigare nämnt. Basenheten skall också i fortsättningen följa förändringari det allmänna prisläget. Dock skall vid fastställande av basenheten ifortsättningen bortses från alla indirekta skatter, tullar, avgifter ochsubventioner. Dessutom skall bortses från direkt inverkan på prisläget avändrade energipriser. De energipriser som f. n. ingår i konsumentprisindex ochi fortsättningen skall utgå är fjärrvärme, eldningsolja, hushållsgas, elströmoch bensin. De nya beräkningsgrunderna skall tillämpas första gången vidfastställande av basenheten för . Men som jag redan tidigarehar sagt görs en viss reducering av basenhetsbeloppet redan i förslaget . Trots detta är socialdemokraterna lika missbelåtna medindexeringen i är som . Dock har talet om att man, om vi sloparindexeringen av skatteskalorna, kan förstärka statskassan med ca 7 miljarderhelt tystnat. Jag förstår detta. När socialdemokraterna har utformat sittförslag till skatteska- lor för1981 har de ingalunda förstärkt statskassan utan i stället har det behövts 1,5miljard mer än vad förslaget i propositionen innebär. Vid den jämförelse som görs i reservationen mellan detsocialdemokrafiska förslaget och regeringens bortser man helt från den ökadeutgiftsbelastning som drabbar alla inkomsttagare genom den höjdafolkpensionsavgiften. Även om uppbörden av denna avgift sker via arbetsgivaredrabbar den ändå fill sist hela det svenska folket, antingen genom en fördyringav varor och tjänster eller genom konsekvenserna av att det blir allt störresvårigheter för svenska varor att konkurrera med utlandsmarknaden. Detta gällersåväl här hemma som vid export. Trots att skatteredukfionen, innebärande avdrag på denslutliga skatten, är klart inriktad på de lägre inkomstklasserna ochmellaninkomstklasserna är socialdemokraterna motståndare också fill dettaförslag. Man kan fråga sig varför. Om jag lyssnade rätt till jag att han är mest kritisk emot systemet, mindre kritisk emotresultatet. Man kan alltså fråga sig varför socialdemokraterna fäster sig sähårt vid utformningen när de ändå -om jag förstått rätt - accepterar detresultat som den kommer att innebära. Socialdemokraterna går också emot 80-85-procentsregeln.Visst kan det också där finnas vissa brister, men när vi inte har lyckats förasamma linje i lönepolifiken -och där har socialdemokraterna ett mycket stortinflytande -som man avsett i skattepolitiken, då måste man fillgripa någotmedel för att inte driva upp löneläget alltför högt för vissa grupper. Vi vetallesamman att skattetänkandet har medfört att man vid avtalsförhandlingar imycket stor utsträckning utgår från resultatet efter skatt. Effekterna blirockså därefter. Det måste vara bättre att fastställa en övre gräns förskatteuttaget än att driva upp lönerna till en helt orimlig nivå. förfäktarockså socialdemokraterna att marginalskatten är för hög. För att man skallkunna sänka den bör också arbetsmarknadens parter vara med på en justering avlöneläget. Nuvarande löner har ju fastställts med hänsyn till gällandeskatteregler. Skall någon mera betydande förändring av marginalskatterna kunnaske, måste också löneläget förändras. Beträffande de övriga reservationerna har att skall ta upp dem. Därför skall jag låta dessa tvåreservafioner anstå till ett senare inlägg. tog i sitt anförande framför allt upp fråganom indexregleringen. Jag blev kanske något förvånad när här vändesig mot att man tar bort effekterna av energikostnaderna. Om jag minns rätt vardessa effekter ett av de starkaste argumenten i kritiken mot indexregleringen imotsvarande debatt 1979. Därför förvånar det mig som sagt något att ErikWärnberg är kritisk mot detta. Vi har väl här helt klart för oss att denmycket stora energifördyring som har skett - nära nog en fördubbling avkostnaderna på något - är en kostnad som vi på något sätt måstevara med och bära bördan av allesamman. Och det är, som jag ser det, ett avmotiven för den förändring som här har skett. När sedanErik sade att indexregleringen skulle bädda för en Skatten inkomster, m. m. Skattenpå inkomster, m. m. arbetskonflikt, blev jagganska förvånad över det också. Egentligen fillkom indexregleringen just föratt få fram ett system som skulle underlätta att åstadkomma avtal som hadelängre löptid än . Där skulle arbetstagarna vara garanterade attinflationen inte skärpte skatteuttaget. Att man här kommer fram till motsatsenförvånar mig, och jag beklagar att man gör den tolkningen. Omvi sedan ser på de skatteproblem vi har, kan vi inte bortse från attsvårigheterna i dagens situation framför allt har skapats av det skattesystemsom tillämpats under det socialdemokratiska regeringsinnehavet. Man gick varjeår ut och talade om att man sänkte skatten, men man sänkte den aldrig så mycketsom inflationen egentligen hade höjt den. På det viset blev det en ständighöjning av det verkliga skatteuttaget. Om man hade fortsatt på det sättet undernågra år till, tror jag att också socialdemokraterna hade tvingats erkänna attdet systemet inte hade gått att använda ytterligare, föri så fall hade det stora flertalet av medelinkomsttagarna kommit upp i sådantskatteuttag att situafionen nog hade blivit ohållbar också försocialdemokraterna. ErikWärnberg talar vidare om att det förslag som socialdemokraterna nu har lagtfram också är ett led i strävan att lägga om skatten från direkt till indirektskatt. Jag tycker det var ett ärligt uttalande av . Men då skallman inte tala om att det ena skatteförslaget ger mer än det andra, för det ärju en skatteomläggning socialdemokraterna har föreslagit. Det finns allanledning att också räkna med den ökning av kostnaderna som en höjning av denindirekta skatten - via folkpensionsavgiften - innebär. i tog upp frågan om den nu sittande regeringens sättatt handlägga skattefrågorna och var kritisk mot den förskjutning som skettfrån direkt till indirekt skatt. kräver att man mer ochmer skall gå över till en produktionsfaktorsskatt. Det skulle ju bliytterligare ett steg i en överflyttning från direkt till indirekt skatt. Enarbetsgivaravgift som tas ut är under alla förhållanden, även i ettproduktionsskattesystem, en utgift som belastar allmänheten, fastän detfördelningspolitiska resultatet då blir ett annat än vid en direkt beskattning.Vi kan inte för allmänheten dölja att också indirekta skatter - även ombeloppen inbetalas av arbetsgivaren - drabbar hela svenska folket; det stårklart för de allra flesta . Med detta ber jag att få yrka bifall till skatteutskottets hemställan idess helhet. 4 ERIKWÄRNBERG (s) replik: Jag har sagt att t.o.m. indexregleringen under vissaomständigheter kan synas rimlig. De omständigheterna skulle i så fall vara: ominflafionen är precis lika hög vartenda år, framåt och tillbaka i fiden, omalla får en inkomst som exakt följer inflationsutvecklingen och får precis likamycket påökt som inflationen sfiger och om priserna på olika förnödenheterstiger ungefär lika mycket. Då kan t. o. m. en indexreglering synas rimlig - omman anser att den skatteskala man har bestämt i utgångslägetär den riktiga. Mende förutsättningarna inträffar aldrig, och det är det som gör attindexregleringen är fullständigt orimlig. Därför undrar vi, när man ändåvartenda år tvingas att göra om skatteskalan - pä grund av att dennaomständighet aldrig inträffar - varför man då skall ha den kvar som ett lik ilasten. Den bara hänger där, och man måste korrigera den med andraåtgärder för att den skall bli någorlunda rimlig. tog jag oljan som ett exempel. Trots att regeringen hade sagt att ingenkunde kompensera sig för oljeprishöjningar, menade jag att man kompenseradesig för dem i alla fall, genom indexregleringen i skatten. Men har man gåttså långt i regeringsförslaget att man inte ens ger möjligheter tillkompensafion för den vanliga inflationsutvecklingen, dvs. den inflationsutvecklingsom priserna pä andra varor har. Även sådana saker som inte har ett dugg medoljan att göra tar man med, om de påverkar energipriserna. Det finns massvismed andra fall som är ännu värre än det här : om guldpriset stiger utevärlden, så påverkar det indexregleringen i , och det påverkarskattesystemet i , och likadant är det om silverpriset stiger, omkaffepriset och allt möjligt annat stiger. Det är ju värre än när oljeprisetökar. Och, ännu värre: om bestämmer sig för en diskontohöjning föratt hålla landets ekonomi i styr, så stiger därmed prisnivån i landet, och desom har höga marginalskatter kompenseras för den räntehöjningen just genomindexregleringen av skattesystemet. finns alla dehär tekniska felaktigheterna kvar.