prot · G409156 · 1980-12-31 00:00:00 — Där har ju den svenska linjen varit - och jag hoppas att denstår fast - att en gemensam utfästelse från samtliga kärnvapenstater att ickeanvända kärnvapen mot nordiskt territorium skall kunna ligga till grund för ettställningstagande om utfästelsen kombineras med åtgärder som ger fulltrovärdighet. Utfästelsen bör därtill icke vara fidsbegränsad och icke förseddmed möjlighet för enstaka stat att bryta mot densamma. I de mofioner som väckts om kärnvapenfri zon har betonatsbetydelsen av att en kärnvapenfri zon i kan ses som ett första steg motett kärnvapenfritt . Ett kärnvapenfritt skulle innebära ettavsevärt steg framåt mot allmän nedrustning. Men också här måste långtgåendekrav ställas på åtgärder som gör en sådan överenskommelse trovärdig. Det räckerhär inte bara med att önska sig det och det. Såväl konventionella vapen som frågan om truppstyrkor iEuropa är, liksom förtroendeskapande åtgärder, nära kopplade till förekomstenav kärnvapen i . Krav på en europeisk uttunningszon skulle också uppkommaoch fordra bortdragande av de taktiska kärnvapen och medeldistansrobotar somhar europeiska mål. Man skall ju sikta mot stjärnorna när manvill nå trädtopparna, och inför tanken på förhandlingar av denna typ skall vinog i första hand hålla oss till de nordiska grantopparna. Men också somkärnvapenfri zon är beroende, förutom av gemensamma åtaganden frånkärnvapenstaterna, av åtaganden att inte angripa eller hota att angripa målinom zonområdet, dvs. av ett uttunningsområde utanför zonen. Här har diskuterats vad som ligger i begreppet Östersjön.Utrikesminis tern gjorde här ett förklarande uttalande, att man skulle begränsa det till svenskt territorialvatten och att det inte gällde som ett fredenshav. Men jag vill då erinra om de diskussioner som förts från rysk sida när det gäller havet utanför nordvästra och norskt territorialvatten, där man ansett det som självklart att en betydligt större del än det norska territorialvattnet skulle räknas in i den nordiska kärnvapenfria zonen. Om man ser detta i ett sammanhang skulle faktiskt hela i det här fallet 66 tillhöra en zon. Men detta är sakersom naturligtvis får diskuteras. Man får emellertid inte heller glömma bort att de ryskareaktionerna har varit att en kärnvapenmakts territorium eller del därav intekan ingå i en kärnvapenfri zon eller i ett s. k. säkerhetsområde. Inte hellerfår ryska krigsfartyg hindras att passera , vilka vapen de än medför,och i så fall innebär det någon kilometers avstånd från svenskt land.Situationen är alltså sådan att mycket stora eftergifter skulle fordras frånsovjetisk sida. Här har förut nämnts Leningradområdet, och ,och jag skall inte vidare ta upp den diskussionen. Självfallet kan också NATO:sstationering av robotar i beröra nordiskt territorium. Frågan om en kärnvapenfri zon i kan aldrig ses utanhänsynstagande till dessa faktorer. Att blunda för de krav som vi måste ställai vårt samråd med övriga nordiska länder och det gemensamma nordiska agerandetgentemot kärnvapenmakterna är att motarbeta krafterna för att nå deeftersträvansvärda målet: en kärnvapenfri zon i . Det är därförbetydelsefullt att utrikesutskottet som svar på motionerna betonar önskvärdhetenav att "den ," osv. - det har citerats flera gångertidigare . Utskottet har också behandlat flera yrkandenfrån kommunisterna i dess motion 1209. Jag vill göra någraytterligare kommentarer med anledning av dessa yrkanden. Självfallet vore det önskvärt att känna till de innerstaorsakerna till spänningen mellan olika stater och upprustningen i världen.Flera av de av inom FN initierade utredningarna har också som mål attöka vår kunskap om de förhållanden som ligger till grund för upprustningen.Utskottet har emellertid inte velat biträda vpk:s önskan att särskilt utpekakampen om råvarorna och vinstintressena i kringsmaterielindustrin som orsakutan nämner också etniska, religiösa, kulturella och inte minst ideologiskamotsättningar. När det gäller sambandet mellan kärnkraftsteknologien ochkärnvapenspridningen - en fråga som diskuterats så tidigare här iriksdagen - hänvisar utskottet till det svenska arbetet för NPT och inom lAEA.Jag är helt övertygad om att vpk:s ledamöter väl känner till det arbete somSverige där har uträttat. Dessutom har varit mycket återhållsamt närdet gäller export av kärnkraftsteknologi. Tilläggas bör mot bakgrund av ettannat yrkande i motionen att det inte finns någon grund för ett antagande attplutonium kan spridas på världsmarknaden från svenska kärnkraftsverk. De nordiska länderna tillgodoser sina säkerhetspolitiskaintressen på olika sätt. Ett resultatrikt samarbete mellan de nordiska ländernai nedrustningsarbetet måste bygga på förtroendet för varandras sätt att handhasäkerhetspolitiken. Utan ett sådant förtroende vore ett samarbete intemöjligt. Det förtroendet gäller inte bara och utan också Finland.Sammantaget har ett säkerhetspolitiskt mönster som ger stabilitet i detnordiska området, och den stabiliteten är också våra grannländer medvetna om.Utskottet ser därför ingen anledning till att som det föreslås i vpk-motionen uttalanågot bristande förtroende för eller andra Nedrustning m. m. nordiskaländers sätt att värna om sin säkerhet eller om den säkerhetspolitiskastabiliteten i . Frågan om förtroende är på många sätt betydelsefull inedrustningsarbetet. En grund för den svenska säkerhetspolitiken är och haralltid varit att den skall skapa förtroende för vår utrikespolitik och våralliansfrihet. Varje åtgärd som föreslås eller diskuteras, inte minst här ikammaren, måste ses i relation till de konsekvenser en föreslagen förändringskulle ha på värt internationella förtroende. En orsak till förtroendet för vårneutrala ställning utgörs av vårt försvar. Olika fredsrörelser ochorganisationer i har i ökad utsträckning i debatten om nedrustning förtöver de internationella ansträngningarna att minska upprustningen i världentill att uteslutande gälla . Om nedrustar följer världen vårtgoda föredöme, säger man. Sådana förslag förs också fram i vpk-motionen. I den moderata motionen 1866 återfinns synpunkter på hursådana uppfattningar kan tänkas uppkomma, och jag skall här inte förlängadebatten genom att upprepa dem. Däremot är det enkelt att säga ifrån att enensidig svensk nedrustning icke skulle följas av andra länder. Tvärtom skulleeffekten, genom att den nordiska balansen rubbas, kunna bli den motsatta. Världens säkerhet skall inte bestämmas av ett fåtal statereller militärblock i kraft av deras överlägsna militära styrka. Den skallavgöras i demokratiskt samarbete mellan alla stater, eftersom besluten beröross alla. Säkerheten kan än mindre bestämmas av ett litet land ensamt, vilketgenom sitt föredöme tror sig kunna påverka upprustningen i världen. Denuppfattningen utgör en säkerhetspolitisk risk och ett hot mot trovärdigheten ivår fastställda neutralitetspolitik. Ändå måste arbetet för fred och frihet åt världens länderfortsätta. Det är viktigt att detta angelägna arbete inte fördunklas avorealistiska föreställningarom betydelse som föredöme, utankoncentreras till åtgärder med verklighetsförankring och framgångsmöjligheter.Jag vill gärna tillägga att jag önskar detsamma när det gäller arbetet för enkärnvapenfri zon i . Jag har velat säga detta mot bakgrund av ettstigande intresse, särskilt från vänsterhåll, för svensk nedrustning som ettled i det internationella nedrustningsarbetet. Målet för svenska ansträngningarmåste vara ett fortsatt intensivt och sakkunnigt medarbete i alla deinternationella organ som arbetar för rustningskontroll. om detlyckas, åstadkomma konkreta resultat i form av allmän nedrustning också i vårtland. Målet är avlägset, men det är oundvikligt om världen skall ha någonframtid. Flera talare har tidigare påpekat att utrikesutskottetsbetänkande är enhälligt. Mot bakgrund av de yrkanden som ställts från vpk villjag likväl yrka bifall till hemställan i detsamma men också uttrycka min glädjeöver enigheten, som utgör en god grund för fortsatt arbete mot de avlägsnamålen. Under detta anförande övertog talmannen ledningen avkammarens förhandlingar. 50 () replik: ifrågasatte en uppgift i densocialdemokratisk partimotionen 1202. Vi skriver där: "Många i väst tordeexempelvis vara okunniga om att NATO:s rustningar kraftigt överstigerWP-sidans, detta trots att verkliga rustningsansträngningar tar ianspråk en väsentligt större andel av landets samlade ekonomiska ochvetenskapliga resurser än vad som är fallet i ." Tyvärr tycks höra till dessa okunniga. Jagkan bara rekommendera studier i ämnet, exempelvis i , somkom . Där finns det redan i introduktionen på s. 19 enuppskattning av hur världens totala militärutgifter fördelar sig. Fördelningen är: NATO , , andraindustristater , och tredje världen . Det är svårt att göra sådana här uppskattningar, men detanses nog allmänt att SIPRLs uppskattning är den minst ensidiga. Säger då SIPRIatt NATO:s andel är och , så har vi nog full täckningför påståendet att NATO:s rustningar kraftigt överstiger Warszawapaktssidans. Nedrustning m. in. 51OSWALD SÖDEROVIST (vpk): Vi har ju i dessa nedrustningsdebatter alltidanledning att ta upp siffror och andra uppgifter om de stiganderustningskostnaderna, göra jämförelser med andra internationella satsningarosv. Det blir alltmer deprimerande jämförelser och en alltmerdeprimerande läsning. Det är nästan så att siffror och jämförelser förlorarsitt innehåll. Jag tänker inte ta upp några ytterligare exempel - det har gettsmånga bra exempel från många olika håll på dessa tendenser. Det finns ingenanledning att upprepa dem igen. Det betyder inte att jag anser att dessasiffror och exempel inte skall föras fram. Det är naturligtvis viktigt att såsker. Det för med sig en ökande opinionsbildning, en ökande medvetenhet, ochdet är enda sättet att få fram ett tryck mot rustningarna både nationellt här iSverige och internationellt. Det har nämnts tidigare här i debatten att vi nuser i framför allt , där det är möjligt att gå ut i kraftigaprotester och upprop, att det i många stater finns en kraftig folklig rörelse idessa avseenden. Jag vill beröra några punkter i vpk:s nedrustningsmotion,nr 1209, i vilken vi har tagit upp en del av orsakerna till rustningarna.Ingrid var som utskottets representant också inne pårustningsorsakerna i sitt anförande. Vi tycker inte att man kan avfärda dendelen av problemet och bara tala om generella ekonomiska orsaker, så som mangör i utskottsbetänkandet, och hävda att det i grund och botten är ekonomiskaorsaker bakom allting. Här finns det ju konkreta och väl belagda förhållanden somvisar att den stat eller den statsgrupp som behöver lägga under sig andraländer och andra regioners rikedomar för att själv leva i överflöd och slöseriockså är i behov av att hållaen stor och stark militärmakt för att kunna tillgodogöra sig dessa andraländers rikedomar. Det är ganska lätt att konstatera vem det är i världen somkonsumerar och vem som producerar, vem som egentligen är den närande och vemsom är den tärande parten. Det har talats mycket om nord- och sydkonflikter -det hör naturligtvis till sammanhanget och nämns också i utskottets betänkande. Det är framför allt på det sättet att marknadsekonomiernai väst, dit vi naturligtvis måste räkna oss, hör till den tärande parten ivärlden. Vi konsumerar mest av alla viktiga råvaror. Vi producerar mycketmindre av sådana viktiga råvaror än vad vi konsumerar. Man kan ta fram otaligasifferuppgifter på detta. Den som framförallt leder denna mycket skumma liga, om jagfår använda det uttrycket, är naturligtvis , som är den stora konsumenten,den stora slösaren av alla möjliga rikedomar i form av råvaror och annat somman hämtar till sig själv utifrån jordens alla hörn. Det gör man utan att enskomma i närheten av en skälig ersättning. Det är stöld och rofferi som pågår.För det behövs, som jag sade förut, maktrriedel: arméer och flottor både påhavet och i luften. Det krävs alltså rustningar. En följd av det ärnaturligtvis också att rustningsindustrin på vinstbasis, som finns imarknadsekonomierna, blir en andra pådrivande faktor i- rustningsspelet. Mankan alltså inte gå förbi kampen om råvarorna och vinstintresset ivapenindustrin, när man talar om rustningarnas orsaker. Sedan kan jag gärnahålla med om att det finns också andra orsaker, som utskottet tar fram, men degrundläggande orsakerna är dessa två. Det finns tydligt belagt på många olikasätt. Jag skall sedan övergå till att tala om vem som rustarmest. Den frågan var uppe i replikskiftet mellan och . Jag vill nämna några ord om detta, för jag tycker det är viktigt. Detär klart att stormaktsblocken, NATO och , är de ledande när detgäller rustningar, men det finns stora skillnader dem emellan. Det har varit populärt från US A:s sida att tala om gap avolika slag när det gäller rustningar. 1 slutet av och början av1960-talet talade man om robotgapet och satsade oerhörda summor för att utjämnadet. Efter slut har man talat mycket om rustningsgapet och ligger efter. har alltid hävdat att är på väg att gå ifatt och förbi. Enligt den tesen har det påståtts att Sovjetsrustningskostnader ligger högre än och att den åriiga ökningenuppgår till . Det resultatet kommer man fram till genom att beräkna hurmycket har av olika vapen, förband, krigsmaterielproduktion m. m. Sedanräknar man fram vad motsvarande förnödenheter skulle kosta att framställa i USAoch får på så sätt fram dessa fantastiska siffror. har nämnts här och har faktiskt konsekvent sedan1979 i alla sina årsböcker haft ganska omfattande redovisningar av hur detegentligen förhåller sig. underkänner klart och tydligt dessaberäkningar, och det har man gjort igen i årsboken 1981. Kostnaden för viss produktion i ett land kan inte beräknasefter vad samma produktion kostar i ett annat land. säger att det är enillegitim metod attberäkna kostnaderna, och man säger också att bördan av rustningarna för Sovjetär mycket större än vad man har ansett och att den är ett avbräck förden sovjetiska ekonomin. Trots detta, säger , har kommentator efterkommentator använt dessa siffror för att visa att hotet från var mycketstörre än vad som tidigare antagits. Detta säger man i årsboken 1979 på s. 30. Genom att presentera de här siffrorna som kända fakta harUSA och NATO fått det att framstå som om de sackade efter i utvecklingen ochmåste komma i fatt genom att satsa på nya vapensystem, nya baseringar och enallmän höjning av rustningskostnaderna. Detta har medfört, som också har nämntstidigare i debatten, att NATO, som alla vet, fattade beslut om enfaktisk årlig ökning av militärutgifterna . Sedan har NATO bestämt sigför en mycket kraftigare ökning än vad som sades då. Det kan vara intressant att ta del av vad Dagens Nyheterskrev i sin ledare , alltså . "På det partipolitiska planet har det inte varitsvårt för president och hans rådgivare att inleda en ny väldigupprustning av arsenal. Det rör sig till att börja med om en cirkafemtonprocentig uppgång i reala termer av militäranslagen för nästabudgetår." Vidaresäger man i DN:s ledare: "Det är diskutabelt att tala om ett 'gap' mellanSovjets och militära resurser. rustar sig både mot väst och motKina, en del av dess säkerhetsapparat är i själva verket avsedd att hållabundsförvanterna i under kontroll. Beräkningarna att satsarmycket mer än på sin arsenal baseras på hur mycket motsvaranderustningar skulle kosta hemma i . Enligt detta sätt att räkna stigerbeloppet för försvar bland annat därför att det är inflation iUSA!" Detta är precis samma fakta som har tagit fram isina årsböcker och som finns också på andra ställen. Enligt SIPRLs beräkningar, som citerade nyssfrån den senaste årsboken - och SIPRLs anseende på det här området måste välbetraktas som ganska stort och dess beräkningar som allvarliga - är deungefärliga rustningskostnaderna för de båda blocken , vilket var desiffror som fanns tillgängliga , för NATO:s del 192 miljarder dollaroch för del . Det är de senast tillgängligasiffrorna före årsboken 1981. Det kan vara av intresse att också ta del av vad en annanvälkänd tidskrift, som på intet sätt kan påstås vara Sovjetvänlig, har tagitfram, nämligen Military Balance. Den tidskriften uppger utgifterna fill160 miljarder dollar för och för NATO. Det finns alltså, och andra, mångakraftiga belägg för att det är NATO som ligger före i rustningshänseende, somsatsar mest, som driver fram rustningarna mest. Jag skulle vilja övergå till att tala litet grand också omkärnvapen. Det talas mycket om överlägsenhet på olika håll också här. Vi kan gåtill SIPRLs Nedrustning m. m. Nr 156 uppgifter även här för att görajämförelser mellan blocken. Onsd-ieenden strategiska kärnvapen-uppgifternaär från :s årsböcker 1978 och 1979 3iiin" 1981 -varar 1978förUSA:sdel antaletladdningar9 200och för Sovjetsdel 5 000, medan för motsvarande siffror var för 11 576 och för ., , , del 7 078. Beträffande takfiska vapen, där man också inräknar de s,k. gråzonsvapnen eller de eurostrategiska vapnen, finns andra källor som vikan citera. Det är en f. d. NATO-general, numera senator i italienska senaten,, som i ett stort tal i den italienska senaten den 10 december 1979tog upp de här frågorna. Det var i samband med debatten om installerandet av denya N ATO-vapnen, kryssnings- och Pershingrobotarna - jag skall återkomma tilldetta litet . Pasti är inte vilken människa som helst: Han har varit viceÖB för kärnvapenfrågor i NATO i , han har varit italiensk flyggeneral ochhan representerar nu vad man närmast skulle kunna beteckna som en borgerligvänster inom italienska senaten. Han uppger att NATO har ungefär 7 000 taktiskaatomvapen i , och 3 500, Siffrorna gäller 1980. Det finns alltså all anledning att använda sig av detunderlag som finns när man talar om de här sakerna och inte bara slappt tala omstormakterna - för att inte tala om det alltjämt ymnigt florerandesupermaktstalet - och omnämna de båda stormaktsblocken som lika godaupprustare. Det stämmer ganska dåligt. Det har här i debatten och även tidigare anförts att NATOhar infört kryssningsrobotar och Pershingrobotar som ett motdrag mot införandetav SS 20-robotarna på den sovjetiska sidan. Det är då att märka att de förstaSS 20-robotarna installerades . Det sades ingenting från NATO-sidanpå , trots att denna förbandläggning då pågick. Man oroade sig intesärskilt mycket för SS 20-robotarna. Det var först som mantog upp resonemanget i denna fråga, och då hade man redan för länge sedanbeslutat sig för att sätta upp sina egna kryssningsrobotar - då passade detnaturligtvis att hänvisa till Warszawapaktsrobotarna. Jag vill återge vad Pasti sade i italienska senaten idecember 1979, Han yttrade då: I er redogörelse har ni upprepade gånger framhållit att SS20 skapat en bristande balans och ett farligt läge. Ändå visar alldokumentation från NATO:s sida att den tanken saknar all grund. Dessutom räcker det att använda det sunda förnuftet. SS 20är ingenting annat än en moderniserad variant av SS 4 och SS 5, som är bortåt20 år gamla. Det enda märkliga i sammanhanget är att en modernisering kommit såsent. Amerikanerna har t. ex. moderniserat sina ubåtsvapen sex gånger inom enrelativt kort tidsrymd, vapen som Polaris 1, Polaris 2 och Polaris 3, sombehållit sina benämningar men blivit andra vapen, samt Poseidon, Trident 1 ochTrident 2. - Så långt Pasti. Det finnsalltså anledning att vända sig mot det slappa påståendet om stormakternaslika skuld till rustningarna. Jag har med det här velat slå fast 72 att är den ledandemilitärmakten i väriden. Det är i första hand som driverfram rustningarna, och det största ansvaret för upprustningen i liggerpå . Pasti är en av många europeiska militärer - i , ,och på många andra håll - som reagerat mot detta påstående. Det ärdärför vi har fått en opinion även inom NATO och de västeuropeiska staberna motUSA:s atomupprustning i . Det har sagts mycket om kärnvapenfria zoner- jag skallinte gå in på det ämnet. Jag vill bara kort nämna att vi i vår motion tagit uppförhandslagringen i . Det har här i debatten och i betänkandet sagts att Sverigeinte skall lägga sig i vad gör i dessa avseenden. Jag vill då påstå attdet finns anledning att se på och från två olika håll. Ibetänkandet ser man på dem som våra gamla nordiska bröder som vi haft godakontakter med på alla områden. Men man glömmer då bort att de ärmedlemmar i , en av de stora allianserna. När det gäller denfrågan kan man inte betrakta dem som våra nordiska bröder - där är denaturligtvis medlemmar i alliansen, och de åtgärder som vidtas av alliansen påderas områden rör i högsta grad vår säkerhetspolitik. Jag tycker därför att det är litet dåligt av utskottet attbara tala om att vi inte kan lägga oss i och säkerhetspolitiskaåtaganden. Det är inte och det här handlar om - det är N i och som är det intressanta, och där behöver vi varamycket mera på alerten än både regeringen och utskottet vill gå med på. Jaghänvisar till vad sade tidigare i frågedebatten: Det är någontingsom i högsta grad angår oss. Kort slutligen om kärnvapenspridningen! Jag tycker att detnu är fullt klarlagt i alltför många fora att kärnkraft och kärnvapen hör ihop.Det är nonchalant av utskottet att så snabbt gå förbi detta förhållande. Inom det internationella atomenergiorganet lAEA är man orolig.Från många håll har uttalats oro för ickespridningsavtalets uppföljning, somIngrid talade om. Man är rädd för att det inte skall gå attkontrollera det. Därför finns det all anledning för att mer kraftfulltkoppla ihop kärnkraft och kärnvapen, så att det tydligt sägs ut att det finnsett samband. Inte minst vår egen representant i dessa sammanhang, IngaThorsson, och med henne många andra, har kraftigt poängterat detta. Jag skall infe på nytt ta upp det bedrövliga avtalet medCogéma. Det är fullt klarlagt att detta avtal, som den hargått med på, garanterar plutoniumspridning från svenska kärnkraftverk påvärldsmarknaden genom att Cogéma får köpa av detta plutonium. Med detta yrkar jag bifall tillvpk-motionerna 694 och 1209. Nedrustning m. m. 52INGRID () replik: En stor del av anförandeupptogs av fördelningen av de militära kostnaderna, och berördedem i sin replik till mig. Jag kanske därför skall tillägga, eftersom jag delaruppfattningen att har ganska goda grunder för sina antaganden, att Nr 156 dess kapitel om världens militärakostnader avslutas med en redogörelse för Onsdaeenden svårigheterna att fastställarustningskostnaderna i . 3 iuni1981 mysterium på grund av den ryskahemlighetsfullheten närdet gäller militära frågor.Det är alldeles riktigt som sade att inom CIA Nedrustnins m m "PPkattar manatt de ryska kostnaderna är högre än de amerikanska. Men vad som inte harsagts är att man i anser att de amerikanska kostnaderna är fem sex gångerhögre än de ryska. Slutsatsen i kapitlet är att inget av dessa antaganden kanligga till grund för en trovärdig jämförelse av de militära kostnaderna i detvå länderna. Med tanke på hur det egentligen ser ut är det bästa antagandetatt och har ungefär lika stora militära utgifter. Eftersom SIPRLs redogörelse har utgjort underlag för vadsom har sagts om de militära kostnaderna kanske man också bör ha med . Det var den slutsatsen som gjorde att jag ställde mig tvekande tilldet socialdemokratiska antagandet att rustningskostnader kraftigt överstigerSovjets. När det gäller våra förhållanden till broderländernaDanmark och sade jag, , att de bygger på förtroende. Mankan också vända på det hela och säga att vi vill inte att något land, ickeheller ett nordiskt grannland, skall lägga sig i våra säkerhetspolitiskaåtaganden. Det tillhör vår praxis att sådana avgöranden fattas exklusivt avvårt eget land. 53 (vpk) replik: Herr talman! Heltkort om kostnaderna. Vi skriver i vår motion 1209: "å andra sidanredovisar officiella siffror som inte heller kan tas för gott. Enligt dem ärSovjets militärutgifter mindre än en fjärdedel av och visar en fallandekurva . underkänner också dessa uppgifter, menslutsatsen, som måste dras av SIPRLs material, är att ingalunda drarifrån när det gäller rustningarna utan snarare får allt svårare att hängamed."