prot · G40954 · 1980-12-31 00:00:00 — Sedangjorde ett mycket egendomligt påstående, som han absolut måsteförklara. Han stod och sade att lönerna på den offentliga sektorn - som hananser är löneledande - har ett samband med det svaga exportutfallef. Detta ärju en variation av SAF-propagandan. frågar jag: Var har denstatisfik som visar att de svenska lönekostnaderna per producerad enhet underde har stigit mera än lönekostnaderna i andra länder? Alltillgänglig statisfik säger att stegringen tvärtom är mindre än i andra ländermed undantag för förhållandet . Där har detemellertid rättat fill sig. Detta betyder alltså att de svenska exportörernamåste under i övrigt lika omständigheter ha haft en gynnsammare kostnadsutveckling på lönesidan. Har de inte haft en Nr 54 gynnsammare utveckling, ärorsakerna inte att finna på lönesidan. All statistik motsägervad nu påstår om de svenska Besparingar i statsverksamheten, m. m. 37ARNE GADD (s) replik: Två frågor och ett påpekande till . Först citat av ett inlägg av sysselsättningen. Jag tror att de flesta socialdemokrater tyckteatt ordalydelsen var bra. Men jag vill fråga som är ordförande iriksdagens finansutskott: Uppfattar ni folkpartister er som framgångsrika närdet gäller att uppnå full sysselsättning här i landet? uttalandetydde på att ni har den ambitionen. I debatten mellan och hörde viatt man räknar med ungefär en fördubbling av arbetslösheten i dethär landet. Vad har ni gjort om inte just offrat sysselsättningen för att uppnåbalans? Kan ni svara på den frågan? Den andra saken som jag vill ta upp gäller försöket attframställa den socialdemokratiska motionen som ansvarslös, därför att debesparingar som tas upp endast uppgår till en tredjedel av regeringens. Jagdiskuterar inte nivån, där kan vi ha olika uppfattningar. Men hur länge skallni hålla på att spara egentligen? Är det inte ett dilemma att vi försöker nåbalans genom att människor ständigt måste försaka och riskera att bliarbetslösa? Kan ni inte på regeringssidan höra på densocialdemokrafiska argumentationen att nu gäller det att få fart på landetsekonomi; varför det är nödvändigt att satsa pä sysselsättningen för att fåbalans. - En budget har ju både en inkomst- och en utgiftssida. Ligger detingenting i det synsättet, ? sade också: "Jag har varit ute och åktoch sett folk i och som har det sämre än vad vi har iSverige." Uppriktigt sagt, jag tror på i det sammanhanget, mendet är väl ändå aft ta i litet väl mycket för att trösta svenskar. När detgäller fördelningspolitiken , , eller icke ,vill jag fråga om det inte känns litet konstigt att försvara politiken attstandarden skall sänkas för folkpensionärer och höjas för aktieägare. Ser EricEnlund inget sarnvetsproblem i att han varit med om att fa ansvaret för ensådan politik i ? 38ERIC () replik: Först och främst gäller det tvåfrågor, och jag kan fa dem i ett sammanhang. Det gäller att avväga åtgärder medhänsyn till sysselsättningsutvecklingen under det närmaste året. Dettadiskuterade vi , närmare bestämt . Ni harfrån socialdemokratiskt håll gjort gällande att det skulle vara påtagligaskillnader mellan oppositionens och regeringens förslag i fråga om inverkan påarbetslöshetens utveckling . Det är inte sant! Vad ni görär aft ni lägger ihop åtstramningseffekterna av punktskatter och sparpaket. Punktskatterna får effektomedelbart - det är riktigt - men sparpaketets verkningar inträder successivtunder 1981 och 1982. Närdet gäller effekten på efterfrågan är alltså skillnaden mellanregeringens och opposifionens förslag mindre än det belopp som motsvarar mellanhälften och två tredjedelar av sparpaketet och som vid voteringarna här iriksdagen har skilt de två parterna åt. Sparpaketetär fill sin natur långsiktigt och syftar framåt framför allt till att bryta denlångsiktiga utgiftsautomafiken som är oberoende av konjunkturerna. Detta ärnödvändigt för att vi pä skall kunna trygga sysselsättningen. Jagvill sedan, fru talman, beröra kommentarer om förhållandetmellan rika och fattiga länder. Jag vill framför allt peka på det egendomliga ivpk:s resonemang. Ni är företrädare för ett protekfionistiskt system och harett direkt yrkande i den motion som behandlas - att man skall begränsaimporten av de varor för vilka det råder ett kraffigt exportöverskott. Vadinnebär det, ? Det innebär att man för över arbetslöshet filleller belastar länder som har betydhgt högre arbetslöshetssiffror än vi haroch som dessutom har ett sämre utvecklat välfärdssystem. Jag förstår inte detresonemanget. Det bör faktiskt förklara! Besparingari statsverksamheten, m. m. (sammanfattande bedömning) 39 (vpk) replik: Låt oss ta ensak i sänder i den ordning de förekommer. EricEnlund påstod direkt eller indirekt i sitt resonemang om den offentliga sektornatt genom dess löneledande karaktär skulle - jag tror att det var den sakligainnebörden av vad han sade - de svenska lönekostnaderna ha rakat i höjden påett sätt som skulle skada exporten. Hur kan det förhälla sig med detta? Man kaninte utläsa detta ens av Svenska arbetsgivareföreningens stafisfik, så långtjag erinrar mig - jag fittade på den senast . Den är en sortsbearbetning - jag vet inte hur - av OECD-stafistiken, som också kan åberopas idetta sammanhang. Men hur man än vrider och vänder på detta kan man alltså intepåstå aft de svenska lönekostnaderna per producerad styckenhet har stigit meraän i flertalet andra kapitalistiska länder och framför allt inte i de ländersom företrädesvis utgör våra handelspartner - en viss reservafion måste dockgöras för och även förVästtyskland. Men ligger alltså lågt i det fallet. Lönekostnaderna i enrad andra länder har stigit betydligt mer. Trots detta har dessa handelsmässigthävdat sig bättre eller i varje fall mindre dåligt. Det visar dels att det pådetta sätt inte finns något samband mellan lönenivån och exportutfallet, delsatt beskyllningarna mot de svenska löntagarna är felakfiga. vill jag habevis på att de svenska lönekostnaderna per producerad styck har sfigit mer äni andra länder och därmed relativt försämrat konkurrensförutsättningarna försvensk export. Kan jag få sådana bevis? Jag har ställt den frågan fill mångaborgerliga talare här i kammaren, men jag har aldrig fått något svar. När det gällerprotektionism och polifik mot andra länder skall man utifrån Besparingari statsverksamheten, m. m. (sammanfattande bedömning) våra värderingar bekämpafrizonernas hänsynslösa exploatering av minderåriga arbetare. Och denna skallbekämpas med protektionism. Men naturligtvis skall man inte ha en polifik som iallmänhet bygger på protektionism. Man må dock, i speciella lägen, ha rätt attinföra restrikfioner på särskilt problematiska poster i handelsbalansen. Det ärdock en annan sak. Arbetarrörelsens gamla klassiska linje är inte allmänt settprotektionistisk. Ett u-land däremot kan ha rätt att föra en protekfionistiskpolitik utifrån sitt speciella läge. Jagvill ställa en enda liten fråga fill: Hur kan över huvud taget ettbudgetunderskott vara oberoende av konjunkturerna? Jag kan inte se att någraflöden av pengar i ett land som kan vara oberoende av konjunkturerna.Det är en helt ny finanspolitisk tes. Anf.40 () rephk: Det är ganska naturligt - -då det är två som debatterar att man glömmer en fråga. Jag vill därför upprepamin fråga till som liberal. är med på och harunder hösten, som ordförande i finansutskottet, varit med på en politik som bl.a. innebär en standardsänkning för sådana svaga grupper som folkpensionärer,sjuka och handikappade. Samfidigt har varit med om att stödjasådana reformer som direkt gynnar de välbeställda. Exempelvis indexregleringenav skatteskalorna och den beslutade sänkningen av skattenpå aktievinster. Är inte detta, sett från rättvisesynpunkt, ganska märkligt?Jag undrar om vill svara på den moraliska frågan, eftersom hanvisade upp en sådan indignation beträffande vårt sätt att argumentera mot honomoch den regering han försvarar. 41 ()replik: Först till : Vi har klart sagt att de allra svagaste gruppernaskall kompenseras i samband med de förändringar som görs ibasbeloppsberäkningen. Det kommer också att ske. Sedanfill : Jag är ledsen att jag inte har förberett mig så, att jag påskärmen kan visa detta diagram. Det utgör nämligen ett svar på Svenssonsfråga. Arbetskostnaden per producerad enhet har i vårt land under 1970-taletstigit betydligt snabbare än i övriga , Den storakostnadsexplosionen inträffade , och därefter har det sketten relafiv förbättring. Men det vi fortfarande lider av är den utveckling somägde rum just , har således direkt fel isitt påstående. Jaguppfattade inlägg så, att han ville lämna följanderekommendation: Konsumera mera! Det är inte nog med att han ger detrådet, utan han ger samma råd till de länder som vi har vår huvudsakliga handelmed. Men hur går det, , om hela denna grupp länder lider avstigande bytesbalansunderskott? Detta är ju en orimlig teori. Vpkför en hård protektionisfisk politik. Vad kommer det att leda till? Såvitt jagförstår till att de branscher inom vår industri som är utomordentligt starktexportberoende kommer att gå under. Därför tvekar jag inte att säga Nr 54 att ni meder politik är anhängare av en gigantisk arbetslöshet inom vår Tnrsdapen den Förste vice falmannen anmälde att och anhållit att till protokollet få antecknat att de inte ägde rätt tillytterligare repliker. 42 (): inledde den här debatten med attbeklaga sig över dess uppläggning. Även jag skulle kunna anföra synpunkter pådet ämnet, om än frän en annan infallsvinkel. När jag nu som det störstaregeringspar-fiets företrädare får komma fill tals, må detkanske vara mig förlåtet om jag rör mig litet utanför de ramar som brukar gällaför en s. k. utskottsrunda. Ämnet för denna debatt skulle ju vara finansutskottetsbetänkande med anledning av regeringens besparingsproposifion. På besök ihemlandet utnyttjade dock oppositionsledaren tillfället attrecensera den svenska polifiken - i nedgörande termer naturligtvis:Jag skall infe närmare kommentera hans utflykter i den politiska debattensundervegetation, som när han beskrev kommunikafionsministern som en främmandefågel vilken borde spänna på sig bastkjolen och dra sina färde. Beträffande utbrott om energipolifiken ochanklagelser mot regeringen för långhalning, vill jag bara i all stillsamhetpåminna om att det var genom hans egen och socialdemokraternas helomvändning ifrågan om folkomröstningen som ärendet försenades med . I övrigt skall jag hålla mig fill dagens ämne; denekonomiska polifiken i allmänhet och besparingsarbetet i synnerhet. Det sägs och skrivs åtskilligt om bristandehandlingskraft hos trepartiregeringen och om splittring inom den borgerligariksdagsmajoriteten. Det var också det genomgående temat i . Men ett regeringsförslag som siktar till ett avgörandetrendbrott i den hittillsvarande snabba stegringen av statens utgifter ochtill en helt ny sparsamhet med skattebetalarnas pengar är inte något tecken påpassivitet och modlöshet. Det kan inte gärna innebära aft regeringen, med OlofPalmes ord, flyr från dagens ekonomiska realiteter. Det är tvärtom ett utslagav offensivt handlande. Splittring är infe heller det intryck man får när mansummerar behandling av regeringens besparingsproposition. De däriframlagda spar-förslagen om kommer i allt väsenfiigtatt godtas av . Därmed lyckas regeringsparfierna - trots den knappamandatövervikten här i kammaren - med en prestation som betyder ett stort ochprincipiellt vikfigt steg på vägen fillbaka till samhällsekonomisk balans. Den socialistiska opposifionen har naturligtvis inte varitfill någon hjälp. Kommunisterna hävdade t. o. m. i sin partimotion att detstora budgetunderskottet inte är något problem utan tvärtom stärker ekonomin.Den Besparingar i statsverksamheten, m. m. Besparingari statsverksamheten, m. m. (sammanfattande bedömning) uppfattningen är ju enbekväm utgångspunkt för att driva överbudspolitik här i , men medekonomisk analys och politiskt ansvarstagande har den ingenting att skaffa.Socialdemokraterna vågar inte avlägsna sig lika långt från de krav verklighetenställer. De nöjer sig med ungefär hälften så stora besparingar somregeringspartierna, vartill kommer förslag om nya utgiffshöjningar. Sammantagetskulle besparingseffekten, som redan har nämnts här, bli bara ungefär entredjedel av vad riksdagsmajoriteten klarar av. Dettagår dåligt ihop med den oro som socialdemokraterna i andra sammanhang lägger idagen för det växande underskottet i statens finanser. sade sig havarnat för detta . Visst är det nödvändigt att långsiktigt nedbringabudgetunderskottet, säger den här gången finansutskottets socialdemokrat i sinreservation, men vi skall inte göra så mycket i den vägen just . Motiveringenär att en lågkonjunktur står för dörren, I reservationen konstateras alldelesriktigt aft avmattningen inte möts med efterfrågestimulerande åtgärderutomlands. Där fortsätts åtstramningspolitiken i syfte aft elimineraoljeprissfegringarnas verkningar och återställa balansen. Det sägs vidare ireservationen - med allt fog - aft kampen mot inflationen måste utgöra enhörnsten i vår ekonomiska polifik , Men hur i all världen tror manatt det skall vara möjligt att här i avvika från den prioritering avbalansmålen som görs av länder med sundare ekonomier än vad vi kan berömma ossav, utan att defta skulle orsaka en fortsatt snabb prisstegringstakt? Som sagt:Det går inte ihop, Iutskottsmajoritetens skrivning understryks den långsiktiga karaktären av detbesparingsarbete som inletts. Saneringen av statsfinanserna måste bedrivasoberoende av svängningar i efferfrågelägef upp eller ned. Vad vi nu mestbehöver är inte konventionell konjunkturpolitik utan en konsekventstrukturpolitik som genom att begränsa de offentliga utgifterna och förstärkavår industriella kapacitet reparerar såväl statens som rikets affärer. Ett intressanttidens tecken är att SNS konjunkturråd - sitt namn till trots - i årets rapportlägger huvudvikten inte vid de förestående konjunkturproblemen utan vid landetsstrukturella snedsifsar, vilka ställer krav på att sfabilise-ringspolifiken gesen långsikfig inriktning. Iett läge, där redan på konjunkturtoppens baksluttning bytesbalansbris-fenuppgår till , motsvarande av bruttonafionalprodukten,och där budgetunderskottet överstiger eller av bruttonationalprodukten,kan det inte bli tal om att ytterligare späda på dessa underskott medefterfrågestimulerande åtgärder. Det går infe att komma undan den obehagligasanningen att de strukturella balansbristerna starkt begränsar vårkonjunkturpolitiska handlingsfrihet. Vihar också anledning att erkänna för oss själva att vi aldrig lyckats fillämpaKeynes' idéer om en konjunkturvarierad budgetpolitik på det sätt lärobokenföreskriver. Den situafion vi nu befinner oss i - med en offentlig utgiftsandelav BNP på , en skattekvot på och som följd härav ett statligtbudgetunderskott på mer än en tiondel av landets samlade resurser - äralltigenom förvriden och representerar på något sätt den aktiva För vad är den annat än ett uttryck för att det varit nog så lättatt späda på utgifterna i nedgångsstider, medan det varit näst intill omöjligtatt åstadkomma motsvarande nedskärningar i uppgångstider. Enligtteorin skulle svängningarna inom den enskilda sektorn motvägas genompendelrörelser åt motsatt håll inom den offentliga sektorn. Men när deoffenfiiga utgifterna bara har rört sig i en enda riktning för att möjligenibland, men då ofta vid fel fidpunkt, pareras med skattehöjningar har denavsedda stabihseringseffekten förvandlats till sin motsats. Vi har i fleraviktiga hänseenden fått en strukturell obalans. Det har successivt skett envaraktig överflyttning av sysselsättning och annan ekonomisk akfivitet från denprivata sektorn fill den offenthga. Det växande statliga upplåningsbehovet hardrivit upp ränteläget och trängt undan näringslivet från kredit-marknaden, säaft planerade och välbehövliga investeringar inte har kunnat komma fill stånd.Och den snabba offentliga expansionen har verkat höjande på vårt kostnadslägeoch därmed försämrat konkurrenskraften hos exportföretagen och denimportkonkurrerande hemmamarknadsindustrin, marknadsekonomi skall för höga kostnader leda till lägre vinster och minskadsysselsättning. Vi har i trott oss kunna undslippa dessa verkningargenom ständigt större doser av industristöd och arbetsmarknadsåtgärder. Närskatteinstrumentet inte längre räckte till som finansieringsmetod, tillgrep viupplåning utomlands. Men även den metoden har sin begränsning. står vi vidvägs ände. Det är ofrånkomligen så att vi under den kommandekonjunkturnedgången inte kan vara lika frikostiga med stödpengar tillförlustföretag som fidigare. Det är ofrånkomligen så att vi inte kan låta denoffentliga sektorn svälla i takt med att ett alltför högt kostnadsläge slår utarbetstillfällen inom den enskilda sektorn. Det är ofrånkomligen så att vi intelängre har råd att med ökade subventioner försöka trolla bort den snabba prisstegringsom kostnadspressen för med sig. Dettabetyder att den förestående lönerörelsen i ovanligt hög grad kommer att blidirekt bestämmande för arbetslöshetsnivån och inflationstakten här i landet.Mot den bakgrunden är det starkt oroande att den störstalöntagarorganisafionen, LO, redan på förhand har avsagt sig ansvaret för vadsom kan komma att hända. Jagbegär inte att de fackliga organisationerna skall hjälpa regeringen attgenomföra dess ekonomiska polifik. Men vad man kan begära är att de fyller sinuppgift att fillgodose medlemmarnas ekonomiska och sociala intressen. Och därikan inte rimligen ingå att öka arbetslösheten och att driva på prisstegringen. Detkänns nästan genant att behöva påpeka det, men det förefaller ändå finnasanledning - .särskilt efter utflykt till -att påminna om att lönen inte är något fördelningspolitiskt motiverat bidragutan en ersättning för utfört arbete, vilken måste bestämmas utifrån vanligaregler för prisbildningen. Det går inte i längden att sätta detta pris högre änvad som motsvarar konsumenternas värdering av det Besparingari statsverksamheten, m. m. (sammanfattande bedömning) Besparingari statsverksamheten, m. m. (sammanfattande bedörri-ning) resultat somarbetsinsatsen ger upphov fill. Tyvärrfinns det nu en tendens att frikbppla löneyrkandena från denna ekonomiskaverklighet, som betraktad ur en annan infallsvinkel tar sig uttryck iföretagens lönsamhet och därmed deras lönebetalningsförmåga. Kraven relateras istället helt till pris- och skatteutvecklingen och till råga på allt till enalldeles vanställd bild av vad indexregleringen av inkomstskatten innebär.Enligt LO;s utgångsbud skulle lönehöjningarna bli störst i de mest utsatta -ibland halvt om halvt utslagna - branscherna. Denna tro att man kan upphävamarginalproduktiviteten som grund för lönebildningen måste bottna i föreställningenatt det allmänna ändå allfid kommer att träda in och städa upp efteråt - genomökade subventioner till nedläggningshofade företag eller genom inrättandet avnya arbetstillfällen inom den offentliga sektorn. Detär nödvändigt aft regeringen här mycket bestämt klargör för arbetsmarknadensparter att det i nuvarande samhällsekonomiska läge infe finns något utrymme försådana operationer. berör i sitt betänkande långtidsutredningens nyligenframlagda analys av de ekonomiska utsikterna ,Även där framhålls vikten av att prioritera den långsiktiga strukturpolitiken.Från oppositionshåll, bl, a, av , har realismen i utredningensberäkningar ifrågasatts. Eftersom långtidsutredarna inte drar några politiskaslutsatser utan endast beskriver den ekonomiska verkligheten, måste kritikenbero på att våra ekonomiska problem ter sig overkligt stora. Jagkan hålla med om att det blir svårt att förmå de yrkesverksamma grupperna ilandet att utföra de ökade arbetsinsatser som behövs för att vi skall kunnaråda bot på alla balansbrister, om deras belöning skall bli sjunkanderealinkomster år . Men om man inte anser sig kunna ytterligare ökautlandsupplåningen eller eftersätta investeringarna, då måste konsekvensen avett sådant konstaterande bli att de offentliga utgifterna behöver dras ned iännu raskare takt än vad t. o. m. långtidsutredningen räknat med. Det krävsalltså raka motsatsen till oppositionens politik, som ju via en högre offentligutgiftsandel och skattehöjningar - för att inte tala om avsättningar urlöneutrymmet till kollektiva löntagarfonder- skulle leda till mycket kännbararealinkomstförluster för de förvärvsarbetande. Medanledning av utläggningar om regeringens svältpolifik motlöntagarna och inte minst sveket mot pensionärerna vill jag påminna om attfördelningskonflikten inte står mellan arbete och kapital. Den stårmellan olika grupper av löntagare, med ett speciellt spänningsförhållandemellan anställda i de konkurrensutsatta näringarna och anställda inom denskyddade sektorn av arbetsmarknaden, särskilt de offentligt sysselsatta. Denstår vidare mellan yrkesverksamma och icke yrkesverksamma grupper, där ettminskande antal människor av den förra kategorin skall dra försorg om ettväxande antal av den . Det är nämligen inte så, som tycktestro, att pensionärerna har betalat sina pensioner med egna avgifter. Med denfördelningsprincip som socialdemokraterna genomdrev för ATP-systemet betalas pensionerna ur detaktuella årets löpande avgiftsbetalningar. Denna konstruktion bygger påförutsättningen av en snabb och oavbruten ekonomisk tillväxt. Närvi nu tvingas se fram mot en period av långsam produkfionsökning, som i storutsträckning dessutom måste användas för att rätta till den yttre balansen,som det alltså sker en förskjutning från akfiva fill inaktivaåldersgrupper, blir perspektivet att oförändrade regler för basbeloppsberäkningenskulle medföra ett sfigande uttag av pensionsavgifter och därmed ännu störresänkningar av de yrkesverksammas realinkomster. Risken är att de senare börjartvivla på att efterkommande generafioner kommer att vilja vara lika uppoffrandesom de själva förutsätts vara och att de därför lägger av. OlofPalme bör noga akta sig för att mana fram en ny ATP-strid. Det blir en striddär han ställer löntagare mot pensionärer. Enviktig punkt i långfidsutredningens kalkyl är att utrymmet för kommunalexpansion är . Eftersom ökningen ,1981, blir , återstår och följande år endast 1/,Möjligheterna att genomföra den nödvändiga neddragningen av den kommunalautgiftsutvecklingen är ett problem, som finansutskottet har återkommit tillgång på gång . Det är uppenbart, att de ännu hårdare krav pååterhållsamhet som den ekonomiska situationen nu ställer förutsätter nya greppfrån regeringens sida. Allra viktigast är att hålla tillbaka tillförseln avmedel till den kommunala sektorn. Men för att det skall råda samstämmighet medpå riksplanet fattade beslut, betyder detta också, att vi inte bara får avståfrån att ålägga kommuner och landsting nya uppgifter - vi måste också omprövatidigare fastställda målsättningar och program, och vi måste pruta på de normeroch standardkrav som ofta utan att egentligen vara tvingande för de lokalabeslutsfattarna ändå uppfattas som bindande direktiv uppifrån. Socialdemokraternaför i sin partimotion och i reservationen fram kravet att personalen istatsdepartementen skall bantas , Jag har tidigare betecknat dettaförslag som en politisk plöj - just begränsningen till kanslihuset och tilltiden efter regeringsskiftet visar detta. Utskottet har också avstyrktsjälva mofionsyrkandet. Men jag skulle här vilja tillfoga, att med en breddningtill hela statsförvaltningen är tanken i och för sig god. Det uppstår mednödvändighet en obalans, om besparingsarbetet bara tar sikte på den verksamhetsom den offentliga sektorn bedriver och den service den tillhandahåller.Neddragningarna i dessa avseenden måste också få konsekvenser för omfattningenav den personal som sysslar med dessa uppgifter och får sin arbetsvolymminskad. Besparingsarbetet har så här långt varit framgångsrikt.