prot · G40941 · 1980-12-31 00:00:00 — Jag tycker inte att det är ensådan vi behöver föra här , men den politik som regeringen för och som harresulterat i konkreta åtgärder för att stabilisera ekonomin har ju kommit tilljust för att göra det möjligt att bevara välfärden i samhället, att bevara ochutveckla stödet åt de svaga grupperna och därmed också göra det möjhgt attdriva jämställdhetsarbetet vidare. Men där är vi alltså inte överens om vilkamedel som bäst leder till resultat. Jagvill också ta upp frågan om varför regeringen skulle lägga fram en propositionoch det sedan inte kom någon. Innehållet hade aldrig varit tänkt att varaannorlunda än vad det blev, och jag trodde att man skulle kunna kalla det enproposition. Jag fick emellerfid bakläxa av de jurister som vi har tillgångtill i kanslihuset. Enligtgrundlagen kan regeringen inte komma till med en proposition, om deninte innehåller ett konkret yrkande inom eget ansvarsområde. Härgällde det regeringens ansvarsområde, och jag fick helt enkelt inte lov attlägga fram förslaget i form av en proposition. Innehållet har som sagt aldrigvarit tänkt att vara något annat än vad det är, men min egen intention var attdet skulle vara en proposition. 69 (vpk) replik; vill inte ta upp en samhällsekonomisk debatt, och detär klart att det är svårt att göra det nu när vi har kommit till replikerna.Men vi måste väl ändå vara överens om att vad man satsar på har väldigt storbetydelse ur jämställdhetssynpunkt. Sparplanenkommer att få en väldigt negativ inverkan på jämställdheten. Vi kan ta skolansområde som ett exempel. Att man drar in på stödet inom arbetsmarknadsområdetkommer också att betyda en del för jämställdheten. Att vi från vpk hellre villgöra andra besparingar, som enligt min mening inte skulle drabba jämställdhetenlika mycket, måste ju faktiskt höra till den här debatten, även om vi kanskeinte hinner föra den mer . Närdet gäller proposition eller skrivelse, så tycker jag att man kunde ha haftkonkreta förslag med, och då hade man kunnat framlägga en proposition. Jag ärinte heUer så väl bevandrad i denna kammares arbete. Jag skrev en motion, somjag inte fick lämna in, just därför att det kom en skrivelse i stället för enproposition. Det var tråkigt. På det sättet kom vpk:s synpunkter ,eftersom vi inte sitter i utskottet och inte kunde vara med och påverkabehandlingen där. För oss hade det alltså mycket stor betydelse att det intevar en proposition. 70 () replik: säger att vi inte skall föra en samhällsekonomiskdebatt, och det är väl riktigt. Men de åtgärder regeringen föreslagiti fråga om jämställdheten har ju motsatt verkan och leder i rakt motsattriktning. fick vi veta att underskottet i statsbudgeten kommer attbli 70 miljarder, alltså betydligt mer än vad vi hade väntat oss. Det blir baravärre och värre med ekonomi. Då blir ju detta en prioriteringsfråga,som jag ser det, alltså en fråga om man vill satsa på jämställdhetsåtgärdereller på andra saker. Det är självklart att ekonomin hör ihop med jämställdheten. Om man intehar ekonomiska förutsättningar för någonting, kan man inte heller drivajämställdhetsfrågorna. Det är därför jag sade att det är viktigt att man för ensådan politik att landet kommer i balans. Det vill jag hävda att regeringengör. Menman kan ha ohka åsikter om vilka medel som bör användas för att komma dit, ochdet var den debatten som jag menar att det inte fanns så mycket mening i attföra här. vill jag bara säga att jag mycket väl visste att det integick att lägga fram motioner i samband med en skrivelse. Just detta faktum varen av orsakerna till att jag så långt jag kunde drev kravet på att det skulleläggas fram en proposition, men jag fick ge mig för juristerna, och jagbeklagar det. Jagvet också att vpk:s enda möjlighet att delta i diskussionerna var här ikammaren. Däremot har socialdemokraterna möjligheter att argumentera och avgereservationer i utskottet, och för dem har jag inte samma dåliga samvete. Budgetenför nästa budgetår är ännu inte färdigbehandlad, och därför vill jag intekommentera den. Men jag tror nog att de allra flesta förstår och inser, inomalla partier, att vi måste vidta åtgärder som leder till att vi inte också ifortsättningen lever över våra tillgångar. Annars gynnar vi inte någon, ochinte heller jämställdhetsarbetet. vice talmannen anmälde att Marie-AnnJohansson och anhållit att till protokollet få antecknat attde inte ägde rätt till ytterligare repliker. 72 (): Som underlag för kammarens debatt om jämställdhetsfrågorna finns delsregeringens skrivelse om rikthnjer för det fortsatta jämställdhetsarbetet, delsfem motioner som behandlar jämställdheten inom skilda områden. Jagkommer i mitt inlägg inte att närmare beröra dessa fem motioner, utan vill heltkort inledningsvis yrka bifall fill utskottets hemställan vad avser motionerna. Däremot kan det finnas skäl att utifrån regeringensskrivelse framföra några synpunkter. Somframgått av tidigare diskussion här redovisas i skrivelsen dels de senasteårens reformer på jämställdhetsområdet, dels riktlinjerna för det fortsattaarbetet för att främja jämställdheten inom skilda samhällsområden. Vidare försen diskussion om hur olika praktiska hinder skall kunna undanröjas ellerminskas, för att kvinnor och män skall kunna förvärvsarbeta på någorlunda likavillkor. Jagtror att det är angeläget att regeringen på detta sätt redovisar sinuppfattning och skapar en plattform för vidare insatser på jämställdhetsområdet.Skrivelsen ger också, tycker jag, en nyttig påminnelse om att jämställdhetsarbetetgriper in på väldigt många områden. Allteftersomdiskussionerna om och arbetet med jämställdheten fortsatt haren mängd data presenterats som på skilda sätt kan illustrera hur långt vi harkommit i detta arbete. I den strida strömmen av stafistik finns några siffrorsom man kan ta fasta på. Under1960- och 1970-talen har antalet personer i arbetskraften ökat med i runt tal550 000. Merparten av dessa har varit kvinnor. Vidare har förvärvsintensitetenför kvinnor ökat från till . I detta avseende har jämställdhetenmellan män och kvinnor alltså påtagligt förbättrats, även om vi inteinternationellt sett intar den topposition som många kanske tror att vi har.Vad vi har upplevt i är inget unikt för deeuropeiska länderna, där man alltsedan världskriget bibehållit en ganska högförvärvsfrekvens. Närdet gällt att bryta etablerade könsrollsmönster på arbetsmarknaden har vi pådet hela taget varit mindre framgångsrika. I mansdominerade yrken har äldre mänersatts av unga män. Den knappt halva miljonen nytillkomna kvinnor påarbetsmarknaden har sökt sig fill handels-, service- och omvårdnadsyrken,alltså till ganska traditionella kvinnoyrken. Den offentliga sektorn harerbjudit en aldrig sinande ström av nya arbetstillfällen, vilka tiU kanske 80 %tagits i anspråk av kvinnor. På så sätt har vi i fått en kanske störrekoncentration än vad fallet är i andra länder av kvinnor tiU ett fåtal yrken. Eninbrytning av kvinnor inom tillverkande industri av den typ som ägt rum ute iEuropa och som kanske bl. a. var ett resultat av världskriget ochuppbyggnadsarbetet efter detta har inte i motsvarande utsträckning förekommiti . som den offentliga sektorn expanderat har vi i Sverigealltså fått en större traditionsbundenhet när det gäller kvinnors yrkesval änvad fallet är i andra länder. Vilkenprognos kan man då ställa inför 1980-talet? Statsrådet var något innepå detta. Kommer traditionsbundenheten att bestå, eller finns det inomungdomskullarna nya strömningar när det gäller yrkesvalet, vilka kommer attpåtagligt förändra situationen, så att vi kanske kommeratt få se ett annorlunda mönster växa fram? Ävenom man beträffande enstaka utbildningslinjer kan skönja förändringar iungdomens val av utbildning, är mönstret ändå påfallande stabilt. o. m. forskare som menar att de tendenser till uppluckring i detta mönstersom förekom och har bromsatsupp. Om en sådan iakttagelse skulle vara riktig, har jag svårt att se att någonstörre förändring av yrkesvalsmönstret kommer att vara för handen om ett tiotalår. Men det finns en del faktorer som pekar i annan riktning -vilket också andra talare varit inne på under den förda diskussionen - bl. a.den offentiiga sektorns expansion. Jag tycker att långtidsutredningen germycket klara belägg för att den tillväxt inom den offentliga sektorn som ägtrum inte kommer att fortsätta, oavsett vilka regeringarsom kommer att sitta vid makten. Det är helt orealistiskt att beträffandekommun- och landstingsområdet räkna med en volymökning på exempelvis perår. Man inriktar sig nu i stället på en tillväxt av den offentiiga sektorn omkanske . Förutsättningarna för skapande av nya arbetstillfälleninom den offentliga sektorn har alltså förändrats. Många kvinnor kommer inte påsamma sätt som att kunna få jobb inom denna sektor utan kommer atttvingas söka sig tih andra sektorer. Man kan självfallet, som , kritisera regeringen för en politik som innebär en dämpning av denoffentiiga sektorn. Men det går, som någon uttryckte det, inte att föra enfullsyssel-sättningsskapande politik , om inte landets ekonomi är ibalans. Om så i inte är förhållandet, finns det ingen möjlighet att i framfidenbereda arbetstillfällen vare sig för unga kvinnor eller ens för unga män. Jagtycker att det finns många brister i den argumentation som . Självfallet finns det regionala variationer i deförutsättningar som gäller för unga kvinnor som söker arbete. Det är kanskeinte lika stora svårigheter för unga kvinnor att få jobb istorstadsregionerna inom den offentliga sektorn, eftersom dessa har störrepersonalomsättning än andra regioner. En dämpad tillväxt inom den offentligasektorn i landet i dess helhet skulle dock kunna bli den faktor som mest aktivtskulle komma att påverka unga kvinnors val av jobb och strävandena att brytadet ganska traditionella könsrollsmönstret. Den tillverkande industrin kommerenhgt min mening i större utsträckning att bli alternativet för de unga kvinnorsom söker sig ut på arbetsmarknaden. Man måste då ställa sig följande frågor: Är vårt utbildningssystemanpassat till dessa nya förutsättningar? Hur snabbt kan vi ställa omutbildningssystemet? Och hur snabbt - vilket inte är minst viktigt - kommerungdomarna, och då särskilt de unga flickorna, att reagera på dessa signaler omen dämpad offentlig sektor så att de påverkas i sitt utbildningsval? Skulletrögheten i aUa dessa system vara så stor som under gångna årtionden, tror jagoch många med mig att vi kommer att stå inför utomordenfligt stora problem. Framför oss kan vi alltså se en bild av hur etttraditionellt linje- och utbildningsval bland flickorna ledertill allt större problem att få jobb, medan industrin ropar efter utbildadeungdomar, framför allt inom det tekniska området. Det skulle vara intressant att höra vilkaframtidsbilder statsrådet har när det gäller möjligheterna att iframtiden ändra utbildningssystemet och i fråga om flickornas förmåga attfånga upp nya trender. Tror statsrådet att utbildningssystemet har dennödvändiga flexibihteten och att signalerna tillräckligt snabbt når dessa ungaflickor, så att de inom finner det naturligt att söka sig tillutbildningslinjer med ökat inslag av tekniska och naturvetenskapliga ämnen somger jobb inom måhända den tillverkande industrin? Datateknikensexpansion inom mikrodatorområdet kommer med stor säkerhet att påverkaarbetsmarknadens utseende och struktur. På vilket sätt påverkar detta detprakfiska jämställdhetsarbetet? har som en av sinauppgifter att fundera över detta. Utan att föregripa utredningens resultat kanjag konstatera, att vi ser följderna av datateknikens intåg inomexempelvis kontor och handel - typiskt kvinnliga yrkesområden. Enkla,rufinartade arbetsuppgifter försvinner och ersätts fill en del av andra enklajobb, men i mindre omfattning. Däremot tiUkommer ofta ett antal väsentligt merkvalificerade uppgifter, ofta med ett betydande ADB-tekniskt innehåll. Behovetav tekniskt kunnande ökar alltså. Över huvud taget tycks det inför 1980-taletsarbetsmarknad finnas en påtaglig tendens fill att teknikutbildningen kan kommai förgrunden på ett helt annat sätt än vad som gällt . Jag troratt de som besöker kommer att få höra merom detta. Hela vår välståndsutveckling fram kommeri högre grad att vara avhängig av vår förmåga att genom utvecklad teknik skapaen industriell renässans fih gagn för exporten och med uppgiften att viaalternafiva bränsletekniker minska vårt oljeberoende. Detta framtidsscenarioskapar alltså delvis nya förutsättningar för jämställdhetsarbetet på densvenska arbetsmarknaden . Inte minst flickornas hittillssvaga intresse för och blygsamma inbrytningar på teknikområdet ger anledningtill en hel del funderingar. Det skulle dock föra för långt att redovisadem. Meni all korthet tror jag mig våga göra följande påstående: Om inte kvinnornakvantitativt och kvalitativt skall förlora sin relativa position påarbetsmarknaden, måste den nya kvinnogenerationen ta teknikutmaningen påallvar. Det är en stor och spännande utmaning - inte minst mot vårtutbildningssystem i dess skiftande former. Det moderata kravet på en bättreframtidsanpassad skola är därför högst relevant i detta sammanhang. En sådanskulle skapa förutsättningar för en bättre jämställdhet mellan mänoch kvinnor. Jag sade inledningsvis att jämställdhetsarbetet som det presenteras iregeringens skrivelse rymmer många olika dimensioner. Jag har i detta inläggpekat på ett par områden och på arbetet för ökad jämställdhet påarbetsmarknaden anlagt litet av ett framtidsperspektiv med beaktande av denoffentliga sektorns utveckling och den framväxande datateknikens betydelse. Låtmig, herr talman, avslutningsvis få understryka att arbetsmarknaden och speglar och avspeglar de enskilda människornas och familjernasvärderingar - värderingar som endast mycket långsamt förändras. Människornasvärderingar i fråga om jämställdheten och arbetsfördelningen mellan män ochkvinnor kommer alltid att sätta gränser inom vilka det här arbetet kanbedrivas. Givetvis kan dock ett genomtänkt opinionsska-pande arbete saktaförändra attityder och värderingar och vidga gränserna för jämställdhetsarbetet. Vikan lagstifta i parlamentet om både det ena och det andra, men dennalagstiftning påverkar - tack och lov - inte arbetet och upplevelserna i hemmet.Den påverkar endast i mycket liten utsträckning den vardagligaarbetsfördelningen i hemmet. Detär också viktigt att de s. k. opinionsbildarna när det gäller jämställdheteninte befinner sig så långt före eller på ett så annorlunda plan att derasbudskap av de många människorna uppfattas som irrelevant och mera anpassat tillett begränsat fåtal, till någon form av jämställdhetseht. Tyvad praktisk jämställdhet enligt min uppfattning innebär och föratsät-ter, detär en ömsesidig respekt för och ett hänsynstagande fill varandrasarbetsuppgifter i vardagslivet och inte minst i hemmet och att vi män engageraross i de vardagliga sysslorna i hemmet och tar vår del av ansvaret. var inne på detta, och det kan inte nog understrykas. Detär måhända inte hka rubrikskapande, herr talman, att praktiskt syssla med devardagliga tingen som att sfifta lagar om jämställdhet och införajämställdhetsombud, men detta förändrade synsätt och synen på arbetsfördelningeni hemmet är en absolut förutsättning för att man skall kunna tala om och skapaverklig jämställdhet mellan män och kvinnor. Det är mycket enkelt att tala om jämställdhet - framför allt om man har45-50 mil till hemmet och fru och barn. Men det kräver ett prakfiskt handlandei det lilla vardagliga perspektivet, att i kamratlig anda visa varandra hänsynoch att villigt bära varandras bördor och ta ett gemensamt ansvar för hem ochfamilj. Den vägen är lång att gå, även för den yngre generationen - inte minstför yngre män. Jag yrkar bifall till utskottets hemställan på samtliga punkter. Idetta anförande instämde , , , ,, och (alla m). 73 () replik; Efter att ha lyssnat på är jag fullt på det klara medorakerna fill att inte fick skriva en proposition och komma mednågra konkreta förslag när det gäller jämställdheten. Han säger att det ifortsättningen inte går att föra en politik som ger full sysselsättning. Endast genom att föra en pohtik medfull sysselsättning som mål kan vi nå ekonomisk balans. Det är vad vi säger.Och man måste utnyttja den resurs som människor i arbete är. Vi måste arbetaoss ur krisen och inte svälta oss ur den. AndersHögmark säger också att vill ha en bättre skola, och då undrar jag;Blir skolan i fortsättningen bättre med större klasser och färre lärare och genomatt glesbygdsskolor försvinner i långa rader? frågade om jag ansåg att utbildningsväsendet kunde varaen broms för ett mindre traditionellt yrkesval. Jag tror faktiskt inte att detär där bromsen sitter. hade mycket mera rätt när han talade omatt vi själva utgör en broms - som vuxna förebilder för barn, som föräldrar tiUbarn och när det gäller atfitydbildning-en över huvud taget i samhället. Attbryta könsrollsmönstret på arbetsmarknaden är viktigt. Detta att flickorna i såliten utsträckning går till industrin beror också på industrin själv. Under denhögkonjunktur vi haft nu har ju företagen, trots att kvinnor varit arbetslösapå expansionsorter, försökt rekrytera manlig arbetskraft i t. ex. . Deanser tydligen inte att kvinnorna är lämplig arbetskraft. Jag tror att det inteminst hos arbetsgivarna behövs en attitydförändring i den här frågan. 75 ()replik: Man kan givetvis argumentera på många sätt, och man kan som MarianneStålberg göra gällande att regeringen har uppfattningen att man skall svältadet här landet ur dess problem. Jag är övertygad om att om vi inte arbetar ochsparar oss ur problemen, om vi inte ger människorna förutsättningar ochstimulans för att arbeta sig ur dem, då kommer det att gå väldigt illa. Ganskasäkert kommer det inte att gå alls, om man med receptfortsätter att expandera den offentliga sektom. Detär uppenbart att den 6-7-procentiga volymökning som man haft i kommuner ochlandsting under de gångna 10-15 åren inte är någonting som bekymrar MarianneStålberg. Men det finns inga genvägar till att skapa balans i den svenskaekonomin. Om man infe reducerar volymtillväxten inom den offenthga sektornkommer inte landet i balans, och då kan vi heller inte ha råd med vare sig denena eller den andra insatsen på jämstäUdhets-området. Jagär alldeles övertygad om att en bättre skola ger förutsättningar för att drivaett aktivt jämställdhetsarbete. Däremot är jag mer tveksam och kanske merpessimisfisk än när det gäller den nuvarande skolans förmåga.Man har inom skolsystemet inte visat någon imponerande snabbhet och förmåga attställa om sig , trots ett otal reformer. Kravet på meraav tekniska och naturvetenskapliga ämnen kommer att göra sig gällande mer ochmer, och därigenom skapas fömtsättningar och möjligheter att ge kvinnor ochunga flickor en utbildning som bryter utvecklingen mot mycket traditioneUtyrkesval. Och detta, herr talman. 5Riksdagens protokoll 1980/81:412 trodde jag var någontingsom också var intresserad av. Jag trodde att ett av hennesmotiv för arbetet inom jämstähdhetsområdet var just att bryta det sneda yrkesvalet.Men jag har kanske tagit fel därvidlag. Det finns kanske fortfarande intresseav att behålla detta. Anf.76 () replik: Den offentliga sektorn utgör ju en stimulans också för den privatasektorn. Dessutom - och det är väldigt vikfigt - tillgodoses angelägna behovgenom den offentliga sektorn. Och det måste väl ändå vara bättre att människorär i arbete än att de går arbetslösa. Vi vet också att det är bland kvinnornasom vi har den största andelen arbetslösa. Anf.77 () replik: Jag frestas naturligtvis att fråga: Vill inte överhuvud taget diskutera expansionen inom den offentliga sektorn? Jag sade attvolymökningen legat på , och jag vill be att ange hurstor volymökning hon anser vara mofiverad för att vi skall kunna skapa de härutvecklingsmöjligheterna för unga kvinnor och andra. Jagtror att ganska många - ja, de flesta - av de ledamöter som sitter här i kammarennu och även av de övriga har klart för sig att en dämpad tillväxt inom denoffenthga sektorn är en förutsättning för att vi skall kunna skapa balans isvensk ekonomi. Jag trodde att även socialdemokraterna hade den insikten. Om deinte har det, då bör de gå ut och klarare redovisa sin inställning. Andrevice talmannen anmälde att anhållit att till protokollet fåantecknat att hon inte ägde rätt till ytterligare replik. 78 (): Jämställdheten, som vi nu diskuterar, är i mångt och mycket en fråga omden enskilda människans rätt att forma sitt liv efter sina egna fömtsättningaroch intressen och inte efter det kön som man råkar fillhöra. Detta att skapastörre möjligheter för människan att anpassa sin tillvaro efter sina egnaförutsättningar är till stor fördel inte bara för den enskilda människan utanockså för samhället i dess helhet. Vi får ett bättre samhälle, om var och enkan göra sin bästa insats oberoende av om vederbörande råkar vara man ellerkvinna. Ihistoriska sammanhang har man kallat den här utvecklingen för kvinnansfrigörelse, men jag skulle vilja hävda att det handlar om frigörelse både förkvinnor och för män. Det här är en fråga som är lika angelägen oavsett vilketkön man tiUhör. Det handlar om rätten för kvinnan att få forma sig en tillvaroutanför hemmet, men det rör sig lika mycket om rätten för mannen att få delta iden viktiga del av tillvaron som är förlagd till hemmet. Jag skulle vilja påståatt det senare, alltså mannens rätt att få delta i hemmets sysslor, är ännumera eftersatt i dagens samhälle än kvinnans rätt att komma ut påarbetsmarknaden. Att vara yrkeskvinna är trots allt numera och sedan ganskalång tid tillbaka en mycket respektabel tillvaro, men att vara hemmaman är interespektabelt . En man som ägnar huvuddelen av sin tillvaro åt att sköta hemoch barn anses vara en ganska skum figur, som säkert inte gör rätt för sig. Jagtror att det är mycket viktigt att man när man diskuterar jämstähdhetenförsöker undvika att pressa på den enskilda människan och den enskilda familjenalla typer av schabloner och stöpslevar. Ledstjärnan måste vara att varjemänniska och varje familj skall få forma tillvaron på det sätt som passar justde ifrågavarande personligheterna bäst. Det måste bygga på rätten både för mänoch för kvinnor att bidra till såväl familjens ekonomi som skötseln av hem ochbarn. Det innebär att vi måste ha en arbetsmarknad och över huvud taget ettsamhälle som på olika sätt gör det möjligt att kombinera hemarbete ochförvärvsarbete, varvid den här friheten skapas både för män och för kvinnor. Ettsätt att kombinera hemarbete och förvärvsarbete är naturligtvis deltidsarbete.Det är en lösning som borde vara hka intressant oavsett om vederbörande är maneller kvinna. Tyvärr har ju den här möjligheten hittiUs till övervägande delutnyttjats av kvinnor, vilket ju är en rest av stelbenta attityder somfortfarande präglar vårt arbetsliv. F. n. är det ju så, att om mandeltidsarbetar under ett visst antal veckotimmar, förlorar man en lång radsociala förmåner. Det här är naturligtvis ganska orimligt, och det motverkarjämställdheten. Det motverkar kvinnornas möjlighet till en trygg tillvaro påarbetsmarknaden, liksom också männens möjligheter att göra den avvägning mellanhemarbete och förvärvsarbete som de skulle vilja göra. Jagoch några partikamrater har tagit upp den här saken i en motion. Där har viföreslagit att man i första hand när det gäller de lagreglerade socialaförmånerna skulle se över problemen och skapa regler som gör attdeltidsarbetande behandlas på i princip samma sätt som heltidsarbetande. Vårförhoppning var naturligtvis att detta sedan skulle sätta spår på denavtalsreglerade sektorn. Iutskottsbetänkandet hänvisar vi tiU den kartiäggning av de deltidsarbetandesvillkor som pågår och säger att man får ta upp frågan efter det attkartläggningsarbetet blivit färdigt. Som motionär tycker jag det är godtagbartatt man hanterade det på det sättet. Därför har jag ställt mig bakom detställningstagande som görs i utskottet. Men jag vih betona att det är väldigtviktigt att man tar tag i de här frågorna.