prot · G4097 · 1980-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1980/81:7 1 § Justerades protokollen för den 7innevarande månad. 2 § Föredrogs och hänvisadesPropositionerna 1980/81:15till jordbruksutskottet /81:17 till skatteutskottet 3 8 Föredrogs och hänvisades Proposition 1980/81:20 om besparingar i statsverksamheten, m. m. til utskott enligt följande punkterna7 och 8 .................... 5 Kommunikationsdeparte mentet ....................... punkt 1såvitt avsåg bank- och försäkringsinspektioner na ............................................. punkterna1 och 2 .................... punkterna1:2, 1:3 och 4:3 . punkt 5......................... ... ... punkterna 7 och 10 i motsva rande del ................... ... punkterna8 och 10 i motsva rande del ................... ... i övrigt ....................... ... punkt 8......................... ... i övrigt ....................... ... Kommundepartementet . . , 4 § Föredrogs och hänvisades Proposition 1980/81:23till civilutskottet Beträffande detta ärende haderegeringen föreslagit att skulle besluta att motionstiden förkortadestill . Kammaren beslöt förkorta motionstiden till att . 5 § Föredrogs och hänvisades Förslag 1980/81:6 till arbetsmarknadsutskottet 6 8 Föredrogs och hänvisades Motion 1980/81:6fill socialutskottet 7 8 Föredrogs och bifölls Interpellationsframställningarna 1980/81:14-17 8 § Allmänpolitisk debatt 1 (): I det politiska arbetet träffar jag många pensionärer. Dekommer tidigt till mötena. De sitter på de främsta bänkarna. De lyssnar medstor uppmärksamhet. De har varit med och kämpat förfolkpension och ATP. De litar på att socialdemokratin står fast vid sinautfästelser till dem som byggt upp det svenska välfärdssamhället. De vill höraom dagsfrågorna och framtidsproblemen. De borgerliga partierna har fram till nu också varit nogamed att understryka sina utfästelser till pensionärerna. Den kanske viktigasteav dessa utfästelser är garantin att folkpensionen och ATP-n skall varavärdebeständiga. Man har garanterat att pensionen skall behålla sin köpkraftnär priserna stiger. borgerliga regeringsdeklarationen heter det:"De garantier som getts om värdesäkring av pensionerna infrias." I regeringsdeklarationen1979 förklaras; "De löften som har givits till pensionärerna i fråga omvärdesäk ring av folkpensionen skall hållas." Den som särskilt starkt understrukit betydelsen av dennautfästelse är . I sitt omtalade tal i den 20 juni 1976säger han: "Folkpensionärerna skall genom indexregleringen garanteras ettskydd mot penningvärdeförsämringen. Det har satts i fråga om den metod somanvänds gett detta skydd. Vi har begärt en opartisk undersökning av detta. Vimåste ha svart på vitt att vi uppfyller löftet till pensionärerna." Den 9 juni1979 förklarade i : "Det går aldrig attkompensera högre oljepriser------------------------------------- med inhemskalöneökningar. Mensjälvfallet måste folkpensionärerna på vanligt sätt kompenseras också för dessaprisökningar." Precis , , förklarade han;"Jag förklarar här att det på inga villkor blir fråga om att försämrasituationen i något avseende för den som har folkpension att lita till." En enskild medborgare, iEskilstuna, fick ett egenhändigt undertecknat brev av statsministerndär det står: "Jag kan ge Dig ett lugnande besked om pensionerna. Bådecentern och regeringen slår vakt om att pensionernas värdesäkringbibehålls." fick svart på vitt på att ochregeringen skulle uppfylla löftena. Men det var inte värt ett dugg. Ty centernoch regeringen bibehåller inte värdesäkringen. Man skall inte längre räkna medeffekten av indirekta skatter och energipriser. Hade detta genomförts 1977skulle folkpensionärerna gått miste om ca en hel månads pension. Det ärstora pengar för en pensionär. Det går inte att förklara bort detta löftesbrott genom atthänvisa till att pensionstillskotten skall höjas . Det har redanriksdagen beslutat om. Det står i lagen att så skall ske. Man kan inte försvaraett löftesbrott genom att hänvisa till att man inte bryter andra löften också.Eller har ni verkligen tänkt rycka av dem pensionstillskotten också? Vi brukar säga att dagens pensionärer genom sitt arbetehar byggt upp dagens svenska samhälle. De förtjänar vår erkänsla för deninsatsen. De förtjänar att få känna förtroende för att regering och riksdaghåller sina löften och garantier till pensionärerna. Pensionärernakan knappast kompensera sig på annat sätt. De är beroende av att den aktiva generationenstår för givna löften. Vi är fullt på det klara med att det blir en lång ochmödosam väg att sanera statsfinanser och att tidigare åtaganden kankomma att sättas i fråga. Men så katastrofalt är ändå inte värt ekonomiska lägeatt pensionärerna skall behöva stå i främsta ledet bland dem som tvingas avståfrån vunnen rätt. Minns att den borgerliga regering som vill urholkapensionärernas köpkraft är samma regering som sänkt skatten för de högstainkomsttagarna med . De borgerliga partierna har inte fått väljarnas mandat attdriva igenom denna försämring. Jag tycker inte man får behandla gamla människorpå det sättet. Vi socialdemokrater kommer inte att gå med på att urholkapensionärernas köpkraft. Pensionärerna skall kunna lita på socialdemokraterna.Vi vill visa att vi står på deras sida. och del har varit ett mycket viktigtskäl till vårt beslut om misstroendeförklaring mot den borgerliga regeringen. Vi socialdemokrater sade i valrörelsen att om deborgerliga partierna får försämra statsfinanserna och försvaga ekonomin lederdetta förr eller senare till en social nedrustning - dä kommer de högtidligalöftena till pensionärerna i fara. Det är den situationen vi år harvarnat för. Det är det läge som vi genom våra förslag har försökt förebygga.Men är vi där. Det är nu fyra är sedan de borgerliga tågade in ikanslihuset. Detta är den lyckligaste dagen i mitt liv. sade en av deltagarna.Han blev inte gammal i ämbetet. skulle vallöftena infrias, nu skulle deborgerliga principerna sättas i verket. Under dessa fyra är har priserna stigit med . desenaste tolv månaderna - den värsta inflationen i vår modernahistoria. Vad värre är. dessa prisstegringar är större än i flertaletjämförbara länder. Underskottet i våra affärer med utlandet är större ännågonsin. Det har fördubblats bara från ca 10 till över 20miljarder kronor. Ni får låna i sådan takt att de utländska bankirerna börjarrynka pä näsan. Industriinvesteringarna ligger långt under den nivå somuppnåddes 1976. dä socialdemokratin regerade. Statsfinanserna har fullständigt raserats. Mellanbudgetåren 1975/76 och 1979/80 ökade budgetunderskottet från 3.5 till drygt 50miljarder kronor. Detta gapande hål i statsfinanserna har vi fåll trots attdet totala skattetrycket höjts kraftigt under den borgerliga regeringens tid.Skattetrycket har höjts till ackompanjemang av förkunnelse attdet går att sänka skatterna om bara viljan finns - men del gällde inte vanligtfolk. Mycket kunde man ytterligare foga till denna beskrivningav de borgerligas fögderi: reallönerna har sjunkit, bostadsbyggandet hotas avett sannnan-brolt, den regionala obalansen har stadigt förvärrats, skolansresurser skärs ner. Visst ärdet kris i världsekonomin. Visst slår oljepriserna hårt. regeringar har det också besvärligt. Men de borgerligapartierna har förvärrat dessa svårigheter. Gradvis har den starka svenskaekonomin undergrävts. Den starka misstro som finns mot regeringen har inte barasin grund i en relativt sett dålig ekonomisk utveckling. Den borgerligaregeringen har varit beredd att svika högtidliga principer, om det varitnödvändigt för att sitta kvar vid makten. Därtill kommer det drag avhandlingsförlamning och förvirring som så ofta präglat regeringens arbete. Jag tror också att många människor känner att regeringenalltid anpassar sin beskrivning av den ekonomiska verkligheten efter sinapolitiska syften. När man läser regeringens ekonomiska proposition nu erinrar mansig alla de övermodiga påståenden som de borgerliga partierna strödde omkringsig i valrörelsen . Då talade ni om att alla kurvor pekade uppåt, att nihade klarat krisen, att ni hade lagt en god grund för en förbättrad välfärdunder 1980-tulet. Våra varningar för budgetunderskott och utlandslån avfärdadessom vidskepelse, skrämselpropaganda och bristande omsorg om sysselsättningen.Dagen efter valet gav ni en helt annan beskrivning av verkligheten. 1 somras,, värdet överhettning på arbetsmarknaden och expansionav köpkraften, för då skulle ni driva igenom momsen. Det har ni helt glömt - är det i stället tal om utlandslån och budgetunderskott i dettristessens fögderi som ni redovisar i er proposition. Det har alltid funnits socialdemokratiska alternativ tillden borgerliga regeringspolitiken. Inom socialdemokratin har vi alltid varitnoga med att inte öka de offentliga utgifterna i snabbare takt än vi ansett osskunna klara finansieringen. Det har varit en tradition att konsekvent driva enstram efterfrågepolitik. När så varit nödvändigt har främst s. k. selektivamedel satts in för att hälla sysselsättningen uppe. På det sättet tillåtsaldrig underskottet i utlandsaffärerna och i statens budget anta de proportionerdet nu fått. Det här är en politik som ofta kritiserats. Det är intestatsbudgeten som skall balanseras, har man sagt. Så hardet låtit även när vi oupphörligen varnat för attlåta budgetunderskottet öka i den takt som skett. visar det sig att densocialdemokratiska traditionen varit förnuftig och att regeringen bort ta fastapå våra varningar långt, . När obalansen i ekonomin tillåtits bli så stor som nu.snävas handlingsutrymmet in. Regeringen har svårt att se andra alternativ änen kraftig åtstramning. Man säger att avmattningen ej kan mötas med en generellefterfrågestimulerande politik av den typ som fördes efter den förstaoljechocken. Sä har regeringen kommit att föra en helt bakvänd ekonomiskpolitik. I högkonjunkturen spär man på efterfrågan och därmed inflationen. Ilågkonjunkturen drar man åt efterfrågan och ökar därmed arbetslösheten. Det råder enighet om att industrisektorn är för liten. Detär den därför att vi har en för låg investeringsnivå. Det investeras för mycketi mark och fastigheter och rena penningplaceringar och för litet iatt bygga ut de gemensamma produktionsresurserna. Därför behövs starkaoffensiva insatser på näringspolitikens område. Och det är bra att regeringennu vill stimulera industrin med åtgärder av den typ som vi socialdemokrater harbrukat använda. Det finns däremot ingenting som säger attindustriinvesteringarna ökar, om den offentliga sektorn skärs ner. Man gagnarinte industrin genom att angripa den offentliga sektorn och framställa demänniskor som arbetar i samhällets tjänst som någon sorts parasiter. Eneffektiv offentlig sektor inom t. ex. transporter och utbildning är enförutsättning för ett livskraftigt industrisamhälle. Den är en viktig köpare avindustrins produkter, och den är ett uttryck för solidaritet mellan olikagrupper i samhället för att ge trygghet och välfärd åt alla. Det finns alltsåstarka skäl att slå vakt om den offentliga sektorn mot de stundom vulgära ochenfaldiga angrepp som förekommer från främst moderat håll. Det borgerliga misslyckande som vi nu ser, icke minstoförmågan att hålla reda på statens inkomster och utgifter, visar att man intefår låta obalanserna i ekonomin bli för stora innan man griper in. Men man fårinte heller strama åt alltför hårt när man väl har börjat ta itu med problemen. Vad som händer i visar med all önskvärdtydlighet att alltför drastiska åtgärder riskerar att föra oss in i en obeveklig nedåtgående spiral. En alltför kraftig åtstramning av privat och offentlig konsumtion leder fill arbetslöshet och minskande produktion. Detta stärker inte näringslivet. Tvärtom råkar företag, särskilt mindre och medelstora företag, i problem. Produktionskapacitet slås ut. Det innebär att industrins produktionsresurser är för små. Bytesbalansen visar fortfarande underskott. Och så krävs nya åtstramningar. På så vis kan man få en fortgående försämring av hushållens standard, av den sociala välfärden. Arbetslösheten stiger alltmer och de sociala klyftorna växer. Och det är risk för att det blir samma väg som man kommer att gå här. Vi socialdemokrater tar sannerligen inte lätt påproblemen. Det kommer att bli ett mödosamt arbete att rekonstruera den svenskaekonomin efter de här borgerliga åren. Vi kommer att tvingasföra en kärv och hård politik. Vi kan knappast räkna med någon vidare ökning avreallönerna för framöver. Vi kommer att få vara försiktiga med nyautgifter och kan få ompröva en del gamla. Men vi måste offensivtgripa oss an med problemen och slå vakt om arbete och rättvisa. I början avnovember kommer vi att framlägga den socialdemokratiska politik som vi anseratt läget kräver. Vår kritik av regeringens politik gäller framför allt tvåområden: sysselsättningen och fördelningspolitiken. ter sig för osssom den vändpunkt då den borgerliga regeringen ger upp den fulla sysselsättningensom det genomgripande målet för den ekonomiska politiken och när den tar deförsta stegen på den sociala nedrustningens väg. Regeringen anser att 1981 blir ett lågkonjunkturår. Ändåär den i flera avseenden alltför optimistisk. Det gäller t. ex. nivån påbostadsbyggandet och storleken av industriinvesteringarna. Denförsörjningsbalans som regeringen lägger fram är ett bräckligt korthussom ställs upp för att till nöds klara regeringen över höstriksdagensprövningar men som sedan ramlar ihop. vet vi att arbetslösheten kan komma att öka dramatiskt1981. menar att lågkonjunkturen och höstens skattehöjningarkan öka arbetslösheten med 70 000 . Då har man ändå inte räknat medeffekten av regeringens svångremspolitik såsom den kommer till uttryck i den s.k. sparplanen. Industrins orderingång fortsätter att rasa. Det kommer inte attbli lika många nya jobb pä den kommunala sektorn som . En sådan ökning av arbetslösheten kan motverkas till entid av massiva arbetsmarknadspolitiska insatser. Det är likväl något alldelesnytt för vårt land att en lågkonjunktur och ökad risk för arbetslöshet möts meden kraftig åtstramning av den ekonomiska politiken. Det betyder att man sätterarbetslöshet som mål. Det kan vi inte acceptera. Vi säger nej tillarbetslöshet. Vi skall bekämpa den. och detta principiella ställningstagandehar självfallet spelat en stor roll för vårt beslut om enmisstroendeförklaring. Regeringen för vidare en oacceptabel fördelningspolitik.Dess förslag kallas högtidligen för sparplan. Men vad är det man sparar på? Iförsta hand är det fråga om att dra ner på stödet till utsatta grupper. Det äri själva verket samma sak som att man höjer skatten enbart för pensionärer,sjuka, barnfamiljer, studerande m. fl. Det är skattehöjningar som har deninnebörden att de särskilt drabbar människor med små inkomster men är fögakännbara för de välbeställda. Det är den privata konsumtionen man riktar sigmot i allt väsentligt. Regeringen påstår att man särskilt lagt sig vinn om attskydda de svaga grupperna. Det är svårt att förstå. De handikappade drabbas inte alls, har man sagt. Handikappersättningar och vårdbidrag till de handikappade urholkas påsamma sätt som pensionerna om regeringens förslag genomförs. Och det gällerockså arbetsskadeförsäkringen för dem som drabbats av skador i jobbet ochbidragsförskottet till de ensamstående föräldrarna. Regeringen säger: Vi höjer kraftigt avgifterna förläkarbesök och läkemedel, men vi inför ett högkostnadsskydd. Vad innebär det?Jo. det betyder ändå att kroniskt sjuka eller äldre människor som börjar bliskröpliga och behöver gå till sin läkare ganska regelbundet och få sin medicin,kan fä ökade kostnader på . Om de sedan förlorar ytterligarenågra hundralappar i kommunalt bostadstillägg och dessutom får pensionenurholkad så visar det väl att regeringen genom sina åtgärder knappast skyddarde svaga i samhället. tas i själva verket de första stegen på den socialanedrustningens väg. De tas av partier som beskyllt socialdemokratinför reformovilja och konservatism, när vi inte gått med på deras överbud föratt vi icke tillräckligt snabbt ökade statens utgifter för sociala ochkulturella ändamål. De tas av partier som i regeringsställningskröt över att ha genomdrivit högrestatsutgifter för arbetsmarknad, sociala ändamål och kultur än vadsocialdemokratin kunde antas ha gjort. Det är tyst med det talet, för nu harman förstört statsfinanserna. Det är naturligtvis en högerinriktad politik. Såär också förtjusta. Det är till en del gamla krav från denSvärd-Hjalmarsonska epoken som plockats fram. putsats upp och äter blivitsalongsfähiga. Med något av förtjusning står nu ledande moderater och säger attdelta var minsann bara första stegen, nästa nedskärningsplan kommer att gåmycket lättare. Bäva månde de svaga. I det omfattande skatlepolitiska avsnittet i propositionensägs inte ett ord om skattepolitikens och fördelningspolitikens betydelse förmöjligheten att genomföra en lugn avtalsrörelse. Det är illavarslande. En vital punkt i sammanhanget är naturligtvis den s. k.indexregleringen av skatteskalorna. LO;s experter har mycket pedagogiskt visatatt indexregleringen i själva verket har en tendens att sätta inflationen påhjul. Löneökningarna måste ligga på samma nivå som den inflation man har haft.annars förlorar låginkomsttagarna på det hela. Det skulle betyda för nästaär. Det är knappast den lönerörelse landet behöver. Regeringen har visserligen börjat slå till reträtt när detgäller indexregleringen. Det är inte längre samma trosvissa självsäkerhet attdetta åren rättvis reform. Man tycks vara beredd att avskaffa indexregleringentill en del. kanske t. o. m. till hälften. Jag uppmanar er att gä med på attavskaffa den s. k. indexregleringen av skatteskalorna helt och hållet. Visocialdemokrater är självfallet beredda att justera skatteskalorna med hänsyntill inflationen när del är nödvändigt, men det nuvarande systemet är en dåligoch orättvis metod, som vållat tillräckligt med elände under den korta tid denvarit i bruk. Det framstår alldeles klart att regeringensaknar en långsiktig strategi för en rekonstruktion av den svenska ekonomin, omdet nu inte skall vara en plötslig påspädning av ekonomin för att visa uppnågon uppåtgående kurva inför valet . Men det glimmar föga av ljus i deborgerligas mörka tunnel. De kräver uppoffringar av människorna. Men dessauppoffringar ter sig i varje fall för de stora löntagargrupperna som nära noggagnlösa, eftersom de inte leder till några egentliga förbättringar. Hur skalldet bli om de får genomföra sina planer? budgetunderskottet fortsätter attöka. Underskottet i utrikeshandeln blir ännu större. Inflationen rusar ihöjden. Den sociala trygghetenurholkas. Det är den framtid de borgerliga partierna bjuder människorna av borgerligt regerande, möjligen garnerat med några vaga löften om attdet kanske kan bli bättre. Detta läge ställer oss socialdemokrater inför ett stortansvar att återge landet och människorna en framtidstro. Vi gör det bäst genomatt inte förtrollas i att forma vår politik för en rekonstruktion av Sverigesekonomi. Det är klart att ett land som har förutsättningar att ta sigur svårigheterna. har rätt när han i säger attsvenska folket kräver sin rätt att få betala sina skulder. Det finns enberedvillighet att göra uppoffringar, bara man vet att uppoffringarna ärmeningsfyllda och att alla fårbära sin beskärda del och att inte nolltaxerare och avdragssnillen drar sigundan. recept är också det enda möjliga, vi måste arbeta oss urdetta. Också det tror jag svenska folket är berett till. Den socialdemokratiska politiken spänner över mänga fält;en rättvis skattepolitik, en gemensam kapitalbildning för framtiden, ettåterupprättande av den sociala bostadspolitiken, kamp mot utslagning i vårtsamhälle. Pä dessa och många andra områden har vi format och skall fortsättaatt forma våra förslag. Det finns vissa bärande principer vid utformningen avdessa förslag som skiljer ut oss från borgerligheten i dess olika varianter. För det första: Vi sätter sysselsättningen och ett fulltutnyttjande av våra produktionsresurser i det främsta rummet. Det är motsatsentill den regeringspolitik som medvetet minskar resursutnyttjandet, slår utproduktionskapaciteten och gör människor arbetslösa. För det andra; Vi satsar på en rättvis fördelning, päsolidaritet och social utjämning. Det är särskilt viktigt i kärva tider. Det ärraka motsatsen till en regeringspolitik som leder till ökade klyftor, somlägger tunga bördor på dem som har svårast att bära dem. Vi vet dess värre att vi äter kommer att mötas av en hårdhlockpolitik. Det tal om samförstånd som stundom förekommer klingar ödsligt.Mittenpolitiken existerar i sak ej mer, ty mittenpartier som är hänvisade tillatt i varje läge söka uppgörelse åt höger och som själva har valtblockpolitiken, de befinner sig i själva verket i högerns vald. Vi beklagar attså är fallet. Det skulle behövas ett bredare samförstånd i landet för att lösavåra stora ekonomiska problem. Men den senaste tidens diskussion har visat -och det är ett betydelsefullt tidens tecken - att det inte finns någon endasocialdemokrat som har någon som helst tro på att den nuvarande borgerligaregeringen är beredd all på någon enda väsentlig punkt gå oss till mötes. Denlärdomen har vi dragit efter att nu i ha blivit konfronterade meden borgerlig regering. Det är en lärdom av det politiska klimat som ni harskapat i under ert regerande och som aldrig fanns här förut. Vi har i det läget ställt krav på nyval. Till stöd fördetta krav kan vi anföra starka principiella skäl. De borgerliga gav inför fjolårets val inte medborgarna enriktig beskrivning av vårt ekonomiska läge-det våren falsk och felaktigbeskrivning av vår ekonomi som ni gav. Ni fick inte mandat av väljarna atturholka pensionernas värdebeständighet. Det finns inte, tror jag. någon endapensionär i detta land som hade klart för sig att detta skulle bli resultatetav en borgerlig regering. Inte heller fick ni mandat att ge upp den fullasysselsättningen som huvudmål för den ekonomiska politiken och att i sakacceptera växande arbetslöshet. Det är därför - eftersom ni nu genomför enpolitik som ni inte har mandat för - som del är ett rimligt demokratiskt kravatt utröna om folket har förtroende för den politiken eller inte. ThorbjörnFälldin försöker göra det till att det är opinionsundersökningarna som spelaren roll för det här principiella kravet. Skälet är att ni ickehåller er till det mandat som ni underställde väljarna, utan totalt förändrarpolitiken. Detta ärden ena sidan av saken. Den andraär denna: I fyra är har de borgerliga partierna regerat. Ekonominhar blivit allt sämre. vill den borgerliga regeringen i hård politisk stridoch med en rösts övervikt driva igenom nedskärningar som av stora grupper i vårtland uppfattas som djupt orättvisa och som i hög grad drabbar de svagare isamhället. Detta kommer att skapa förbittring och sociala motsättningar i vårtfolk. En rekonstruktion av ekonomi kräver en förändrad sammansättningi som skapar förutsättningar för bredare lösningar. Därför har vikrävt nyval. Jag vet att den borgerliga regeringen till nästan varjepris vill undvika ett nyval. Den vågar inte ställa upp på ett sådant. Det endasätt pä vilket vi kan få vårt krav på nyval prövat i är genom enmisstroendeförklaring. Därmed kan vi också ge uttryck för det djupa missnöjeoch den stora misstro mot den borgerliga regeringen som finns hos stora delarav vårt folk. säger att man inte skall låtaopinionsundersökningar bestämma. Det tycker inte jag heller. Men detmisstroende vi talar om är det som vi som stor folkrörelse möter ute påarbetsplatserna, på verkstäderna. Det är det som vi möter vid kassorna isnabbköpsbutikerna, det är det som vi möternär föräldrar hämtar sina barn fråndagis. Där hör vi den djupa misstro mot regeringen som vi har talat om. Och fördet behövs det inga opinionsundersökningar. För det behövs det bara att gå utbland människorna och uppleva deras oro, deras förbittring och deras missnöje. Den socialdemokratiska riksdagsgruppen kommeratt lägga fram ett yrkande om misstroendevotum mot regeringen . 2LARS (vpk):