prot · G40915 · 1980-12-31 00:00:00 — Jag vill starkt understryka deövriga invändningar som finns mot ett sådant system. blev föi-törnad över att jag talade om"allt möjligt annat" när jag i mina resonemang tog exempel från andraländer. Ja, men eftersom kärnan i uppläggning är att friamarknadskrafter är mycket rysliga - under det att regleringar är bra och attregleringar gynnar låginkomsttagare och andra - är det av utomordentligt stortintresse just för den centrala fråga som tar upp att se på deinternationella erfarenheterna. Det har jag gjort, och det är då som jag harfunnit att östekonomierna- varav flertalet har genomreglerade förhållanden -icke har kommit att kännetecknas av effektivitet och god försörjning medlivsmedel, under det att länder som har mer fria system också har lyckats uppnåbättre levnadsstandard i dessa avseenden. Därför är det till skadaför alla parter, om man behåller långvariga regleringar på detta område. Av denanledningen har regeringen ansett att vi bör avskaffa de här prisstoppen påbaslivsmedel utom för mjölk. Jag tror inte att heller är omedveten omatt det, för att vi skall få en gynnsam utveckling, är betydelsefullt att detlönar sig att driva företag och göra investeringar i dessa näringar. Annarskommer det att bli så att allt fler företag i branschen slås ut ochatt vi får mer av monopol. Allt detta är till avsevärd nackdel, och det skullevara illa också för låginkomsttagarna. Slutligen några ord i den allmänna frågan omfördelningspolitiken. Jag har, fru talman, i mitt svar understrukit de olikadimensioner som fördelningsproblemet har. Det visar att den bild som herrHermansson i taktiskt syfte målar upp ingalunda överensstämmer medverkligheten. Under en lång följd av år har det i förekommit en kraftigutjämning av inkomsterna före skatt och en ännu kraftigare utjämning efterskatt och med hänsyn tagen till olika bidrag, varför skillnaden i disponibelinkomst mellan olika inkomstgrupper är synnerligen liten. pekar också på aktieutdelningarna, somunder och utgjorde av lönesumman, medanandelen ligger . De förslag när det gäller aktiebeskattningensom irriterar sig över har att göra med detta. Om vi vill attfolk skall vara villiga att ta risker och satsa kapital för att göra detmöjligt för företagen att köpa maskiner och bygga ut fabriker, får detta intevara så olönsamt att man frågar sig varför man skall satsa kapital på detta;det är bättre att spela på lotto eller att köpa någonfing som är mindrenyttigt. Det är endast om man tror att det socialistiska systemet medför välsignelse som man kan välkomna att det inte skall vara lönsamt förenskilda människor att satsa i produktiva investeringar. På den vägen tror mansig skapa förutsättningar för att detsocialistiska systemet skall te sig attraktivt. Jag återkommer här till det jagbörjade med, fru talman. Om man tittar sig runt i världen, finner man att detinte är på det sättet att de socialistiska länderna har skapat levnadsförhållandensom är attraktiva, vare sig det gäller livsmedelsförsörjning eller frihet. 10 (vpk): Jag förstår att handelsministern villfortsätta att titta sig runt i världen, som han säger. Därmed tror han att hanslipper undan att diskutera den skadliga och mot de breda skikten helt fientligapolitik som den borgerliga regeringen driver här i . Men så lätt kommerhan naturligtvis inte undan den faktiska fråga som här står till debatt. Jag skall ta upp några av de problem som handelsministernberörde också i sitt senaste inlägg. Frågan om det vore möjligt att genomföra endifferentiering av momsen, så att man hade lägre moms på livsmedel eller ingenmoms alls, har diskuterats rätt . Framför allt är det vpk som fört framdet kravet. Det har diskuterats i en rad skatteutredningar, där de borgerligapartierna och socialdemokraterna satt sig emot ett genomförande av det kravet.Däremot har de expertutredningar som gjorts i anslutning till dessaskatteutredningar visat att det är fullt möjligt att genomföra en sådandifferentiering. Från en del länder har t. o. m. rapporterats att man tyckeratt det ur administrativ synpunkt är en fördel att ha lägre skatt på livsmedel.I debatten här har det emellertid sagts att man från en rad länder har framförtatt det skulle bli komplicerat och krångligt. Jag har haft tillfälle att resa i en del av dessaländer, och jag passade då på att fråga på finansministerierna om det varoerhört krångligt att ha olika skattesatser på livsmedel och andra varor. Jag fick svaret att det Inte alls var krångligt. Manuttryckte allmänt förvåning över att vi i har lika hög mervärdeskatt pålivsmedel som på andra varor. Det tyckte man stred helt och hållet mot den bildman hade av som ett land där det genomförts en fördelningspolitik somvar gynnsam för de breda lagren. Det har alltså, såvitt jag kan förstå, gjortsundersökningar som visar att det inte finns några svårigheter i dettasammanhang. Det är naturligtvis bra om handelsmininistern nu villunderkasta den här frågan en förnyad prövning. I pressen har jag sett att hanhar tillkallat en särskild utredningsman för att ytterligare undersöka frågan.Jag tycker att den faktiskt är mycket väl undersökt. Men innebär denna prövningett steg framåt, så hälsar jag den ändå med en viss tillfredsställelse. Regleringar är av ondo, säger handelsministern. Men ärdet ett faktum, som jag påpekade i mitt första inlägg, att vi har massor avprivata regleringar i . Vad som dominerar inom näringslivet ärstorföretagen, monopolen och de monopolistiska regleringarna. Frågan är: Skallstatsmakterna avstå från att försöka göra någonting åt detta, eller skallstatsmakterna gå in och med någon typ av politik, som man gärna må kalla förregleringar, söka Om prispolitiken på livsmedelsområdet Om prispolitiken på livsmedelsområdet motverkaeffekterna av monopolens verksamhet? Ingen kan väl inbilla sig att monopolen såatt säga har bildats för sin egen skull - eller därför att direktörerna tyckeratt det är trevligt att träffas, eller av någon liknande anledning. Monopolenssyfte är ju att upprätthålla eller höja priserna på de produkter som det ärfråga om. Man kan alltså inte bara föra en diskussion som gäller argument föreller emot regleringar, utan de grundläggande frågor man måste ställa ärföljande: Vilka är det som reglerar ekonomin, och i vilkas intresse sker denregleringen? Vad det här gäller är ju regeringens fördelningspolitik.Man kan diskutera hur fördelningen av inkomst och förmögenheter har utvecklatsi . Det finns olika värderingar, olika sättatt räkna osv. Vi hade antagligen under en rätt en utjämning isamhället. Men har ju den nya regeringen fört en sådanpolitik att klassklyftorna har ökat. Man har minskat skatterna väsentligt förde förmögna i samhället och lagt nya bördor på löntagarna ochsärskilt på låginkomsttagarna. Det kan jag inte kalla för en progressivfördelningspolitik. Det är motsatsen till en god fördelningspolitik, för detökar klyftorna och försämrar läget för låginkomsttagarna. Åtgärderna på livsmedelsprisernas område, som jag hartagit upp i min interpellation och som diskussionen gäller, verkar ju samtligapå det sättet att de ytterligare gör fördelningen sämre genom att lägga nyabördor på låginkomsttagarna och barnfamiljerna. Det gäller höjningen avmervärdeskatten, slopandet av prisstoppet på baslivsmedel och sänkningen avsubventionerna på baslivsmedel. Handelsministern kan väl inte genom några somhelst utflykter i tiden eller rummet komma ifrån att denna politik hårdastdrabbar låginkomsttagarna och barnfamiljerna. Det är den frågan jag har velatdiskutera med handelsministern. Hans tystnad när det gäller denfördelningspolitiska effekten av regeringens åtgärder på detta område tolkarjag så att han accepterar min framställning men att han själv är anhängare aven sådan sämre fördelning i samhället som dessa åtgärder leder till. menar att det finns så mycketregleringar på den privata sidan som är konkurrensinskränkande att detta skullevara ett motiv för att ha denna prisreglering. Det är dålig logik, tycker jaghelt enkelt. I den utsträckning som det finns privata regleringar skall man,genom att tillämpa konkurrensbefrämjande instrument av olika slag, försökamotverka den typen av konkurrenshämmande branschsamarbete. Jag villunderstryka, fru talman, att det är just därför man måste urskilja -det borde även göra - de risker som är förenade med mycketlångvariga prisstopp av den typ vi har haft på baslivsmedelssidan. Om man görlönsamheten dålig och riskerna stora för dem som är verksamma i en bransch,finner man att det blir färre och färre som är intresserade av attdriva ekonomisk verksamhet inom den branschen. Då blir det monopol,det blir kanske bara en enda tillverkare kvar. Vi kan se sådana tendenser häroch där inom livsmedelsindustrin. Det är inte till fördel, utan till nackdel. sade att direktörerna kanske tycker om attträffas. Ja, en avigsida med prisregleringar är ofta att mer avbranschsamarbete framtvingas. SPK t. ex. hinner inte, i branscher där det finnsmånga företagare, tala med var och en, utan man får i stället prata medbranschorganisationen - som i sin tur naturligtvis måste vända sig till sinamedlemmar. På det här viset kan reglerandet framtvinga mer och mer av förkonkurrensen skadliga typer av direktörsträffar och direktörssamarbete. I frågan om fördelningspolitiken, som återkommertill, har jag nu sagt att slopande av specialregleringar påbaslivsmedel är till fördel för alla parter, och då självfallet också förlåginkomsttagare. Det är alltså bättre att vi får den typ av utveckling som jagskisserar i stället för mer monopol. Det kommer den vägen att bli lägreprisstegringar på dessa livsmedel än det skulle bli annars. Om prispolitiken på livsmedelsområdet 12CARL-HENRIK (vpk): Handelsministern erkänner - och det går inteatt förneka - att vi har ett stort mått av privata regleringar i det svenskanäringslivet genom storföretag, monopol och monopolistiska organisationer. Hansäger att konkurrensbefrämjande åtgärder skall vidtas för att motverka effektenav deras verksamhet. Vi har sett väldigt litet av sådana konkurrensbefrämjandeåtgärder, måste jag säga. Tendensen har varit - under den tidigare regeringenslånga regeringsperiod och även under den nuvarande borgerliga regeringen - attantalet monopolistiska organisationer har växt och antalet privata regleringarhar ökat i samhället. Den svenska ekonomin har blivit mergenomorganiserad än tidigare, och det är en tendens som fortsätter att verkaoch som det - såvitt jag kan förstå - inte från regeringens sida föreslagitsnågon effektiv politik emot. Jag tror, i motsats till handelsministern, attstatsmakterna i ett sådant läge måste gå in med effektiva åtgärder, och åtgärdenkan vara ett sådant prisstopp på baslivsmedlen som det vi nu diskuterar. Detmotverkar enligt min mening effekterna av de privata regleringarna. säger återigen attavskaffandet av prisstoppet på baslivsmedel kommer att sänka priserna. Hanbestrider uppgifter som tagits fram av de fackliga utbildningsinstituten, vilkatvärtom hävdar att priserna kommer att stiga genom att prisstoppet påbaslivsmedel avskaffas. Ingen av oss kan här avgöra vem som får rätt, men jagtror inte att kommer att få rätt på den här punkten. Fördelningspolitiken under den borgerliga regeringens tidhar gått i reaktionär riktning. Det är ett faktum att samtliga de tre åtgärderjag tagit upp och diskuterat - höjningen av mervärdeskatten på livsmedel,slopande av prisstoppet på baslivsmedel och sänkningen av subventionerna påbaslivsmedel, som man hoppas skall besluta om -höjer livsmedelspriserna. Det drabbar hårdast de lägre inkomsttagarna och försämrardärmed fördelningen i samhället. 2 protokoll 1980/81:15-17 Om prispolitiken på livsmedelsområdet faktum somingen kan bestrida och ingen kan komma ifrån. Och detta är alltså innehållet iden borgerliga regeringens politik. Ett verkligt obestridligt faktum, , är att i de länder därman prövat på det system som vill ha har man fått ensynnerligen dålig fördelningspolitik. 14 (vpk): Jag upptäcker återigen att när jag diskuterarden borgerliga regeringens dåliga fördelningspolitik här i villhandelsministern fly utomlands. Är det därför att politiken är sådålig att den inte går att försvara? 15 (): Jag har lyssnat till den här debatten, och jag tycker attdet är C.-H. som vid många tillfällen har flytt utomlands. Han hargjort utflykter både i tiden och i rummet. Han har också försökt lyfta uppdebatten på en ideologisk nivå. Jag tycker att han tar väldiga risker när hangör det, därför att vid en jämförelse mellan socialistiska system och biandekonomiskasystem blir ändå den uppenbara slutsatsen den, att man med en socialistiskpolitik mycket kraftigt har misslyckats med jordbrukspolitik ochlivsmedelsproduktion. Det är riktigt att man i de länder som prövat på ensocialistisk jordbrukspolitik har haft låga priser. Men den där lågprislinjenhar ju på ett för konsumenterna mycket beklagligt sätt varit kopplad till varubrist. Genom att priserna satts lågt har så små resurser gått tilljordbruket att man inte lyckats försörja befolkningen med livsmedelsprodukter.Överallt, vart vi ser i de socialistiska länderna, ser vi varubrist och lågapriser, Är det den kombinationen som C.-H. vill uppnå är han inne pårätt spår. Vad sedan gäller fördelningspolitiken är det också fel attpåstå att en avveckling av livsmedelssubventionerna generellt sett skulle varanegativ ur fördelningspolitisk synvinkel. Man måste nämligen noga skilja mellanolika produkter. Subventioner på mjölk leder till utjämning. Men det är intealls lika säkert - det är snarare sannolikt att motsatsen gäller - att kött-och fläsksubventioner leder till utjämning. Ser man på denhushållsbudgetstatis-fik som C.-H. själv hänvisade till kan mankonstatera att de pengar som via statsbudgeten går till kött- och fläsksubventionerinte bidrar till någon inkomstutjämning i samhället. Jag tror med andra ord att C.-H. borde närmasig fördelningspolitiken med en viss försiktighet. Om man driver den dithän attdet inte finns någonting att fördela är inte mycket vunnet. 6 §Svar på interpellation 1980/81:17 om den svenska vapenexporten har ställt följande frågorbeträffande den svenska exporten av krigsmateriel: Hur har svenskaBoforskanoner kunnat hamna i flotta? Har Sverigetillåtit export av flygplan till ? Hur stämmer det med vårlagstiftning och FN-sanktionen mot ? köptereservdelar till kanoner, kulsprutor och k-pistar . Har Sydkoreatidigare fått köpa vapnen, till vilka man nu köpte reservdelar? UppfyllerSydkorea kravet enligt beslut? Har regeringengivit tillstånd för export till av ubåtar "fullt anpassbara tillnya vapen och konstruerade med tanke på morgondagens krig"? Är ubåtarmöjliga för atombeväpning att beteckna som "defensiva vapen"? ställer i det inledande avsnittet avinterpellationen frågan hur det kan komma sig att vill riskera sittinternationella anseende genom att "agera krämare på den internationellavapenarenan". synes mena att vi helt skall avstå frånatt exportera vapen. I utredningar, proposition angåendekrigsmaterielexport, i utskottsbetänkanden och riksdagsdebatter hardock framlagts skäl fill att en viss krigsmaterielexport bör få äga rum. Densker nu inom ramen för de av 1971 antagna riktlinjerna. Dessa tillämpasav regeringen efter beredning inom och mellan berörda departement, och beslutenunderkastas granskning. I särskilda fall kan ocksåutrikesnämnden höras, innan ett slutligt ställningstagande görs. Eftersom för ett förenklat resonemangsom misstänkliggör handläggningen av svensk krigsmaterielexport har jag velatpåminna om detta och vill på nytt också ange varför ansett att ensvensk krigsmaterielexport bör få äga rum. Vi behöver ett försvar för att upprätthålla trovärdigheteni vår utrikes- och försvarspolitik - alliapsfrihet i fred och neutralitet ihändelse av krig. Det är av betydelse att detta försvar inte är helt beroendeav import av krigsmateriel. För att vidmakthålla en egen försvarsindustri behövervi av både tekniska och ekonomiska skäl exportera. Av samma skäl kan vi dockinte bli helt oberoende av import av materiel. Liksom vi anser sig andra länder behöva ett försvar.Eftersom de liksom vi av anförda skäl inte kan vidmakthålla en försvarsindustrisom täcker alla materielbehov behöver de importera. Många av dessa länder ärintresserade av att köpa från som ett tekniskt kunnigt och alliansfrittland. Det bör i detta sammanhang också framhållas - eftersom frågan berörs iinterpellationen - att vår andel av världshandeln med krigsmateriel är mycketliten. Avgörandeni frågor angående vår krigsmaterielexport är ofta svåra. Om den svenska vapenexporten Om den svenska vapenexporten bakgrundav de erfarenheter som har vunnits ses som bekant reglernaöver av den tillsatta krigsmaterielexportkommittén. Interpellationens första fråga gäller hur "svenskaBoforskanoner" kunnat hamna i flotta. Enligt den engelska uppslagsbok hänvisartill är det fråga om kanoner installerade på tio minsvepare och trefregatter. Båtarna är byggda i ; de förra kom under sydafrikanskflagg , de senare . har tillverkat luftvärnskanoner. En typ licenstillverkades också under i bl. a. ochUSA i mycket stora serier. Det kan tänkas att en del sådana licenstillverkadepjäser, eventuellt i moderniserat skick, återfinns också i andra länder äntillverkningsländerna. Licenstillverkningen utomlands är en av de svåra frågorjag refererade fill. Den utreddes senast av 1969 årskrigsmaterielkommitté, som fann att "en skärpning av lagstiftningen pådetta område inte skulle fylla något praktiskt ändamål och därför heller inteborde vidtas". Frågan behandlas dock på nytt i den nu verksamma kommittén. frågar också om vi har tillåtit exportav flygplan till . Svaret är att varken militära eller civila plan harexporterats från till . Över huvud taget har ingen export avkrigsmateriel från till förekommit. Det borde vara känt attSverige förbjöd sådan export långt innan FN-embargot trädde i kraft. Den tredje frågan gäller export av krigsmateriel tillSydkorea. Det är riktigt att redovisar uppgifter omdetta. Men vad det här gäller är inte export till som avnämarland. Detrör sig om luftvärnskanoner som installerats på båtar som byggt förett annat lands, , räkning. Exporttillståndet för denna försäljninghar tidigare diskuterats i . Till som avnämarland har ingenexport av krigsmateriel förekommit. Slutligen frågar om regeringen har givittillstånd för export av ubåtar till . Regeringen har på förfrågan meddelat att det intefinns något hinder för företaget att förhandla med om en försäljning.Berörda ubåtar är av konventionell batteridriven typ, projekterad ochkonstruerad för torpedbestyckning. En anpassning av båtarna till"atombeväpning" är inte möjlig. 17MAJ (): Jag ber att få tacka för svaret på min interpellation. Den internationella vapenhandeln är ett direkt krigshot.Under 1970-talet har vapenexporten i världen femdubblats. Den svenskavapenhandeln har tredubblats. Samfidigt som representant iFörenta nationerna deklarerar önskan om en minskning av den internationellavapenhandeln ökade vår egen vapenexport med eller 52 %.Förra året sålde vapen för och beräknas 1980 komma över 2-miljarderstrecket - en föga meriterande statistik! intar en tolfteplacering i SIPRLs statistiköver exportörer till tredje världen. Men denna statistik rymmer endast tyngrevapen, dvs. större kanoner och uppåt - av all vapenexport består av tyngrevapen. Räknar man in alla lättare vapen, ammunition, k-pistar m. m. ochexporten till övriga länder intar vi sjunde plats bland världensvapenexportörer. Hur kan det komma sig att - välkänt aktivt inedrustningssammanhang - vill riskera sitt internationella anseende genom att agerakrämare på den internationella vapenarenan? Det är bl. a. dessa fakta somligger bakom interpellationen till handelsministern. I interpellationen tar jagockså upp den bristande parlamentariska kontrollen - ja, egentligen avsaknadenav sådan kontroll -, licenstillverkningen av svenska vapen utomlands ochkonsekvenserna av denna, exempelvis att Boforsvapen finns i , ochsvenska företags ambitioner på den internationella vapenarenan. Handelsministern delar uppenbart inte min oro. Tvärtomandas hela hans svar en lättsinnig inställning till problemen; ja, en ganskasensationell nyorientering synes vara på väg, där principen om förbud motkrigsmaterielexport överges. Delas denna inställning av övriga borgerligapartier i regeringen - exempelvis av med ansvar för Sverigesutrikes- och neutralitetspolitik - eller står ensamma för den? Handelsministern söker stödja sig proposition,utskottsbetänkanden och riksdagsdebatter som skäl till att en visskrigsmaterielexport bör få äga rum. Vad han glömmer redovisa är att riksdagenpå förslag av regeringen i proposition 1971:146 i princip sagt nej till exportav krigsmateriel. Jag citerar ur propositionen: "Vägningen av skäl föroch emot krigsmaterielexport leder enligt min mening till att huvudregeln avutrikes-och neutralitetspolitiska hänsyn bör vara att sådan export ärförbjuden." I den borgerliga regeringen finns det uppenbart ingamoraliska betänkligheter mot en kraftig ökning av svensk vapenexport. Ejheller synes man ha betänkligheter mot att den svenska utrikes- ochneutralitetspolitiken undergrävs bl. a. av en kraftig vapenexportökning. Istället säger handels-minstern att jag för ett förenklat resonemang, sommisstänkliggör handläggningen av svensk krigsmaterielexport, och han"vill på nytt också ange varför ansett att en svenskkrigsmaterielexport bör få äga rum". har ordet viss försvunnit. Vidaresäger han: "För att vidmakthålla en egen försvarsindustri behöver vi avbåde tekniska och ekonomiska skäl exportera. Av samma skäl kan vi dock inte blihelt oberoende av import av materiel." Jag skall återkomma till detta. Nej, handelsministern, det är inte jag som misstänkliggör,det är tyvärr verkligheten. En mycket kraftig ökning av exporten ,avsaknad av parlamentarisk beslutanderätt över exporten, svenska vapen i länderdär de enligt vår lag inte får finnas, ingen kontroll över licenstillverkadesvenska vapen utomlands - det är sanning och inget misstänkliggörande. Enligt handelsministern skulle skälet till att riksdagenansett att en svensk krigsmaterielexport bör få äga rum vara att vi av bådetekniska och ekonomiska skäl behöver exportera. Låt mig påminna om vad somsades i Om den svenska vapenexporten Om den svenska vapenexporten proposition 1971:146, vilket också blev beslut:"Uppenbarligen är det också angeläget att vi i fråga om väsentlig materielär oberoende av utländska leverantörer. Det är dock tveksamt, om dessaomständigheter har så stor betydelse som argument för krigsmaterielexport somibland görs gällande. Det är visserligen riktigt, som utredningen anför, attdet för ett litet land som med begränsade ekonomiska resurser kan blisvårt att följa med i den tekniska utvecklingen i fråga om all materiel som ärav intresse för det svenska försvaret. Klart är vidare attkrigsmaterieltillverkare, som kan exportera en del av sin produktion, fårmöjlighet till större serier över vilka utvecklingskostnader och andra fastakostnader kan slås ut. Men kostnadsfrågor av denna art kan knappast iframtiden lösas genom att krigsmateriel exporteras från , Detta skullekräva att exporten hade en helt annan omfattning än den nuvarande. En sådanutveckling av exporten är otänkbar med hänsyn till vår utrikes- ochneutralitetspolitik." Så sade man alltså 1971. Att för att vidmakthålla en egen försvarsindustribehöver exportera av både tekniska och ekonomiska skäl, som handelsministernanför, har såvitt jag förstår inget stöd i gällande regler, antagna avriksdagen. Det är visserligen industrins argument, men om detta skulle gällaför hela regeringen är det en sensationell nyorientering. Målsättningen för nugällande lag framgår av följande citat ur propositionen: