prot · G409115 · 1980-12-31 00:00:00 — Men det får vi nog vänta på. Till vill jag säga: Jag har aldrig påståttatt ni andra skulle ha någonting emot KRESAM. Men det var litet diskussionerfram och tillbaka om vad som hade gjorts och inte gjorts, och därför lämnadejag en del upplysningar. Jag tycker nämligen att KRESAM arbetar bra, och jagtror att man kommer med en hel del projekt. frågar hur vi jobbar för att få encentralisering. Ja, det gör vi inte. Når det är ont om pengar är det svårt attsatsa på regionalpolitiska åtgärder och på glesbygden. Men har ändå inte RaulBlucher märkt att det blivit en starkare satsning på glesbygden undan förundan? Stödet har inte minskat, det har ökat och det kommer att bli ännu störreframöver - vi förväntar oss en proposition i den vägen. 126 (vpk) replik: Än en gång till : Det somgjorts är inte kritiserat i och med att man nämner det - det är ställt ijämförelse med det som inte gjorts och med den allvarliga situationen att detär många fler jobb som är hotade. Det är vid den jämförelsen som vi måste sågaatt åtgärderna inte räcker till på långa vägar och att det är fråga om enlåt-gå-politik. När detsedan gäller allt det som gjorts för decentralisering tror jag att det är mångasom ler vemodigt i stugorna i när de hör 158 tala om detta - de människor somverkligen är utsatta för utarmningen i glesbygden,de nedlagda skolorna och postkontoren, de försvunna jobben ochförsörjningsmöjligheterna. Det är genom att mobilisera de många människorna somvi måste vända den här utvecklingen, både i glesbygden och i somhelhet. 127 () replik: När pratar om den härjämförelsen, då glömmer han något viktigt. När det är dåliga tider måste manspara, men man har sparat hårdare på andra områden än när det gäller de renaglesbygdsanslagen. Det står helt klart - det kan man läsa sig till. Sedan vill jag säga att det måste satsas mycket hårdare påglesbygden så snart pengar går att få fram. Jag bor närmare glesbygden ochkänner de förhållandena bättre än . Och förhållandena har varit ochär besvärliga. Men kammarens ledamöter kan aldrig bortresonera att det hårdasteslaget mot landsbygden och glesbygden var 1960-talets hårda jordbrukspolitik,som drev människorna bort ifrån dessa trakter. Och vilka stod för den? Jo, denstod socialdemokrater och vpk-are för. Talmannen anmälde att anhållit att tillprotokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligare replik. 128GULLAN (): Såväl arbetsmarknadsutskottet som många,många talare har tidigare framhållit att är ett av de hårdastdrabbade i landet i vad gäller arbetslösheten. Jag behöver vid denna tidpunktinte närmare gå in på några siffror. Många har nämnt åtskilliga dystra siffror.Ett av de problem som kanske bekymrar mig mest är det faktum att vi har denhögsta andelen långtidsarbetslösa i hela landet. Det år en fråga som vitillsammans bör uppmärksamma. Ja, det är en ganska dyster bild som här målats upp, mendet finns dock vissa små ljuspunkter, även om jag kan hålla med bl. a. RaulBliicher om att det mest rör sig om hotfulla moln. Antalet nyanmälda platserökade trots allt med 570 till . Enpositiv faktor är också att verkstadsindustrierna har god orderingång ochefterfrågar arbetskraft, vilket också vissa servicenäringar gör. Framför alltvill jag i dagens debatt framhålla den stora förståelse för vårt läns problemsom visats av arbetsmarknadsutskottet och de insatser som har gjorts och kommeratt göras för vårt län av riksdag och regering. Det har erinrats om att Värmlandslän fick 12 milj. kr. till regionalpolitiska åtgärder, ochinnevarande år har fått 3,4 milj. kr. till specielltutredningsarbete beträffande sysselsättningsfrågor, och i glesbygdsstöd utgårdet 5,2 milj. kr. Betydande belopp har alltså ställts till vårt länsförfogande för att arbetsmarknadsläget skall kunna förbättras. I det betänkande som behandlas föreslås ettregionalpolitiskt stöd på upp till 20 milj. kr. för att främja den industriellaverksamheten i länet. Samtliga riksdagsledamöter på Värmlandsbänken år oroadeöver utveckling- Nr 115 en i vårt län, och vi har därför imotioner föreslagit olika åtgärder, ägnade att 1 ,. . förbättra arbetsmarknadsläget. Delvis har våra förslagsammanfallit, och jag rj I iqo, tycker att vi åtminstonetillsammans borde kunna glädjas åt en positiv behandling på de punkter där vi är överens. De regionala myndigheterna, i R / Itkp första hand , får nu i samråd med regeringenbestämma över medlens användning. Jag har tagit kontakt med vissa av våralänsmyndigheter och vet att just detta upplevs som mycket positivt. Den vet jubäst var skon klämmer som har den på, som det heter. Stödet kan exempelvisanvändas till kommunala industrilokaler och/eller ett regionaltinvestmentbolag. Jag förstår inte att socialdemokraterna måste reserverasig på denna punkt. Ni har ju faktiskt fått vad ni begärt. Jag vill ställa endirekt fråga till . Anser att vi riksdagsledamöterhär på Värmlandsbänken är bättre skickade att bedöma vad pengarna skallanvändas till än våra partikamrater och tjänstemän där hemma i vårt eget län?Är det bara för att demonstrera en annan uppfattning än den arbetsmarknadsutskottetsmajoritet har som ni reserverat er på just den punkten? Eller är det så, att nimedvetet vill styra utvecklingen här från ? I så fall ut medspråket! Så har ju ni socialdemokrater en hel del annat påönskelistan också. Och det år klart att vi alla kunde skriva önskelistor, menytterst handlar det ändå om ekonomiska resurser. Vi befinner oss allesammans isamma krassa ekonomiska verklighet. Ena dagen anklagar ni socialdemokraterregeringen för ett växande budgetunderskott, men är ni i dennakammare beredda att ösa ut ytterligare miljoner. ÄrGunnar medveten om hur tvetungat ni egentligen talar? Jag anser mig av strikt ekonomiska skäl inte kunna biträdanågra förslag utöver utskottsmajoritetens, vilka innebär en verklig hjälp tillsjälvhjälp för vårt län. Vi har ju en regionalpolitisk proposition att väntainom en ganska nära framtid, och vi bör kunna avvakta de förslag som där kommeratt framställas. Framför allt verkar industriministerns tankar kring dedifferentierade socialförsäkringsavgifterna mycket intressanta, om dettakommer att innebära lägre avgifter för våra glesbygds- och stödområden. Jagtror att det skulle vara en bra injektion för företagsamheten i bl. a. vissaVärmlandsområden. Att tidigarelägga vissa sjukhusbyggnader låter kanskebestickande med hänsyn till situationen på byggarbetsmarknaden. Men att byggaär ju en sak-det är trots allt driften som kostar de verkliga pengarna. Det harockså mycket riktigt påpekat. Hår skulle vi alltså bindariksdag och regering för ett mycket kostnadskrävande program i åtskilliga årframåt. Jag anser mig inte kunna biträda det förslaget. Vi får väl ocksåavvakta de aviserade förslag som arbetsmarknadsministern har talat om, nämligenom tidigareläggning av vissa byggnader. Jag villsärskilt understryka vad utskottet anför på s. 74 i betänkandet, nämligenatt sysselsättningsproblemen i ett längre perspektiv inte kan lösas 160 genom en ständig utbyggnad av denoffentliga verksamheten. är ju istället om vi kan få till stånd en expansion inom industrin och andranäringsgrenar. Den målsättningen trodde jag faktiskt att vi var ganska överensom i denna kammare, över partigränserna. Vpk:s motionskrav lämnar jag i långa stycken därhän. Detprogram ni för fram innehåller alla de ingredienser av styrning ochsamhällsplanering som kännetecknar en planekonomi och som det för mig som ärmoderat är omöjligt att ställa upp på. Till vill jag säga att jag inte riktigtförstår hans resonemang. Han är mycket kritisk mot småföretagsamhet, men han ärminst lika kritisk mot stora företag. Hur skall ha detegentligen? Just detta att vi satsar på mindre företag, där väldigt mångamänniskor kan vara med och besluta och som vi verkligen får en mångfald av utei vårt län, skulle vara mycket värdefullt. Och allaföretaghar ju en gång varitsmå. Jag tror att det är just här som vi har innovationerna, överlevnadskraftenoch allt annat att vänta. Bekymren på den värmländska arbetsmarknaden är betydande,men med tanke på den välvilliga behandling som motionerna från Värmlandsbänkenhar fått och med tanke på att vi har en regionalpolitisk proposition att vänta,anser jag att vi bör kunna se framtiden an med viss tillförsikt. Den största resursen är trots allt inte pengar frånstaten! Den utgörs av värmlänningarna själva, av deras kunnande, vilja ochframtidstro. Jag delar därför helt de synpunkter som bl. Bo Finnkvist framfördei den frågan. Annars vill jag särskilt framhålla det som sagts av minapartikamrater , nämligen att det i första handär vår uppgift som politiker att skapa ett så näringsvänligt klimat som möjligtför att det skall kännas meningsfullt att komma med nya idéer och skapa nyaföretag och nya arbetstillfällen. Många har sagt att vi inte har någontradition av nyföretagande och småföretagsamhet i . Jag har självaldrig träffat någon brukspatron, men de har funnits. Och det skall välerkännas att vi har varit väldigt beroende av de stora bruksföretagen. Visaknar alltså denna nyföretagaranda, men den är på gång. Det händer positivasaker i KRESAM, Se-fram-gruppen och allt vad de heter. Det finns också en andainom småföretagsamheten, där man försöker bygga upp samverkansformer för attkunna möta konkurrensen på ett effektivare sätt. Därigenom kan de mindreföretagen bli större och framför allt mer expansiva och lönsamma. Yttersthamnar vi ändå där, dvs. att det handlar om företagens lönsamhet. Vi kan intesitta här vid och ge pengar och planera i stort mått, om det är såatt företagen inte bär sig, att de inte lönar sig. Det måste finnas avsättningför produkterna och tjänsterna. Det måste finnas lönsamhet. Med dessa ord ber jag, herr talman, att få yrka bifalltill hemställan i arbetsmarknadsutskottets betänkande på samtliga punkter. 129RAUL BLUCHER (vpk) replik: Ja, , det måste finnaslönsamhet. Men lönsamhet för vem? Det vi efterlyser är lönsamhet för samhället.Det är då också fråga om att förändra industripolitik. 11 protokoll 1980/81:114-115 Nr 115 Det är självklart att om det kan komma i gång något slags ny O HagpnHpn småföretagsamhet i , så hari varje fall ingen inom vårt parti o I 1Q01 någonting emot det. Menerfarenheten talar för att småföretagen försvinner i det långa perspektivet. De är inte så värst mycket att räkna med. R I Itk n säger attallaföretaghar varit små-man kommer nästan att tänkapå en visa av i det sammanhanget - men det är väldigt länge sedanUddeholm och Billerud var små, om de någonsin har varit det. Frågan är om detinte redan från början var en stor kapitalackumulation bakom dessa storaföretag. De arbetande i de stora bolagen i har byggt upp storaresurser i form av bl. a. maskiner och fabrikslokaler, och vi har dessutom denvärmländska skogen. Det är ju dessa stora tillgångar för en fortsattindustriproduktion i länet som det gäller att på något sätt ta hand om och föravidare. Det är där lönsamheten kommer in i bilden. Det är inte fråga om att styra företagen från , men som det är styrs de ju från andra byggnader i den här staden,t. ex. från bankpalatsen vid . Vi vill inte ersätta den toppstyrningenmed en annan toppstyrning, utan det gäller att mobilisera de många människornai , , osv. för att gå in och ta ett ansvar. Men med ettansvar måste förenas makt och möjlighet att styra utvecklingen, och då måstemakten och ägandet när det gäller dessa stora resurser berövas det lillafåtalet styrande. Det är i de ackumulerade tillgångarna, som ligger utanförresonemanget om den besvärliga statsekonomin, som vi måste skaffa medlen tillde investeringar som är nödvändiga. 130 () replik: Vi måste mobilisera de många människorna,säger . Pä den punkten är vi överens, och det är just därför somjag tycker att det är så viktigt att vi satsar på de mindre företagen och gerdem en chans att vidareutvecklas. Därmed skulle vi ytterst skapa lönsamhetockså för samhället. Vi skulle få bärkraftiga företag som kan sälja sina varoroch tjänster, vi skulle skapa jobb och minska arbetslösheten. När det gäller styrningen skymtade man bockfoten hos RaulBlucher bakom den fasad av vänlighet som han visade upp. Om ochhans partikamrater finge bestämma, så skulle besluten fattas här i riksdagenvid eller var den nu befinner sig. 131 PER (vpk): I det betänkande från arbetsmarknadsutskottetsom vi nu diskuterar behandlas de många motioner i vilka man tagit upp fråganom stödområdesindelningen. I vissa av dessa motioner vill man ändra dennaindelning i vad gäller kommunernas inplacering. I min motion nr 1057 yrkar jagpå.en ändrad stödområdesklass för vissa kommuner i län. Samma krav försfram i den socialdemokratiska motionen nr 814. En del avÖrebro län - den norra och västra delen - tillhör Bergslagen, och där har vigemensamma intressen med övriga Bergslagen. Jag vill i det 162 avseendet hänvisa till vad somsagts av och Hans Peterssoni , vpk:s företrädare från resp. . Först skall jag säga några ord om den närings- ochsysselsättningspolitiska situationen i mitt hemlän, län.Befolkningsmässigt har länet stagnerat sedan ett årtionde ungefär.Åldersfördelningen blir därmed alltmer ofördelaktig. Det innebär att kraven påservice från samhället, främst sjuk-och åldringsvård, ökar somskatteunderlaget minskar, sett i relation till en positivbefolkningsutveckling. Detta gäller länet som helhet. Men ser man till vissaområden finner man att svårigheterna inom dessa är betydligt större. Ett sådantområde är länets norra del. Gruvorna har lagts ned en efter en. står densista järnmalmsgruvan, den i , inför en snar nerläggning. harbåde stål- och skogsindustrin problem. I länets västra ,, har antalet sysselsatta inom stålindustrin på några årminskat med tusentals personer. Här vill jag göra en liten parentes, och kanske blir jagden ende av dem som yttrar sig i den här långa debatten som kan annonsera atten företagsledare i ett stort företag har sagt, att vi kan ordna många nya jobbutan statligt stöd -måhända tusentals nya jobb - om vi får som vi vill. Omstaten låter oss exportera vapen, ungefär som i , skall vi ordna tusenjobb till, har han sagt. Men jag är inte övertygad om att är bereddatt göra sådana ändringar i vapenexportbestämmelserna att han får göra det. Jagvill emellertid påpeka att om vissa kapitalister bara får ändra sin produktionsinnehåll som de vill, då är de beredda att skapa nya jobb. Om vi fortsätter söderut i länet kan vi konstatera att därockså finns problem. Skogsindustrin i länets södra del har problem, och därförhar jag i min motion förordat att även skulle flyttas upp istödområdet. Det kan te sig förståeligt från företagens synpunkt omdessa tvingas se till kortsiktiga lösningar som ofta inte går utanför det egnaföretagets intressen. Den egna ekonomiska handlingsfriheten kanske intetillåter något annat sätt att se uppstående problem. Men från samhällets synpunktmåste man, enligt min mening, lägga andra och mera långsiktiga synpunkter pånäringslivets utveckling. En total samhällsekonomisk kalkyl, som visar vad somär ekonomiskt fördelaktigast om man ser till helheten, måste få fällaavgörandet vid ställningstaganden i fråga om industriföretagens framtid på deolika orterna. Nedläggning eller kraftig neddragning av industrin på enbruksort kan ju nästan betyda liv eller död för denna ort. Därför måstesamhället skaffa sig de styrmedel som behövs för att ingripa och i tidslå vakt om sysselsättningen på bruksorterna i Bergslagen. Hit hör ocksåbruksorterna i län och dess sista järnmalmsgruva. Men har inte samhället dessa styrmöjligheter. Dagenslänsplanering, som i och för sig är bra som ett underlag för kommande handling,är därför bara en önskelista över hur det borde vara. Vad som händer inomföretagen ligger utanför den planerande myndighetens kontroll. Vadlänsplanerarna kan göra år att inhämta upplysningar från företagen om dessasmål för sin verksamhet och på den grunden formulera en länsplan. industripolitik,såväl i landet som helhet som i län, har inskränkt sig till att lämnastöd till företagsamhet som man i övrigt inte har någon möjlighet att styra.Vad man sedan får ut av stödpengarna från landets skattebetalare kan i mångafall vara svårt att utläsa. Som framgått av dessa mina kommentarer har jag inte någonstörre tilltro till den nuvarande formen av samhällets stödpolitik. Men denfinns där och kan, så länge vi inte fått något bättre, ändå ha en vissbetydelse. Sålunda kan det spela någon roll om en viss kommun ligger iexempelvis stödområde 3 eller i stödområde 4. Därför har jag yrkat påuppflyttning i stödområdesklass för och till nr 4, Laxåtill nr 2 och till nr 1. Uppklassningen överensstämmer med vad sompåyrkas i Länsprogram . vill emellertid inte utskottet tillstyrka mitt yrkandeom uppklassning av de ifrågavarande kommunerna i lån. Men det gäller ettformellt bifall till klassindelning. I sak säger sig utskottet ha gåttmotionskravet till mötes. Man vill avvakta med ändringar istödområdesindelningen tills man gjort en utvärdering av nu rådande stödsystem.Det kan jag ha en viss förståelse för när man påpekar att de orter iBergslagen som fått problem från stödsynpunkt skall behandlas som om detillhörde stödområde 4, oaktat att de inte gör detta just . - Det är alltsåen relativt marginell fråga jag har väckt, och med den behandling den har fåttkan jag t. v. låta mig nöja. Jag har därför just nu inget yrkande, men detfinns anledning att återkomma när det eller så föreligger enproposition som tar upp den här stödproblematiken på nytt. 132THURE JADESTIG (s): En flerhundraärig epok i den västmanländskaBergslagens historia är till ända då den sista järnmalmsgruvan. ;s gruva, Bondgruvan i , läggs ned och när driften vidmasugnen i Spannarhyttan upphör. Man kan faktiskt tala om en industrielltragedi. avvecklas stålrörelsen inomHallstahammars AB. permitterar ca 275 personer som en följd avnedläggningen av masugnen i Spannarhyttan. Vid i Hallstahammarär , månader 1 140 personer korttidspermitterade en dagi veckan. Som en följd av den utvecklingen drabbas ett flertal småföretagaresom har legoarbeten för dessa industrier. Och naturligtvis sätter detta sinprägel även på andra samhällsområden, t. ex. inom detaljhandeln. Så konkret kan man beskriva dagens situation i några av devästmanländska kommunerna; Fagerstaregionen, och Surahammarskommuner. Situationen i präglas av ökad obalans påarbetsmarknaden. Egentligen berörs alla kommuner i länet mer eller mindre;dock drabbas våra bruksorter hårdast. Sysselsättningen i gruvorna och destålproducerande näringsgrenarna har sjunkit. har nettoutflyttningenför länets del varit drygt 10 000 personer. 19S0-(aletsförsta synes också bli negativ. Sysselsättningsprognosen i Länsplanering 81 visar t. ex.en kraftig nedjustering av antalet beräknade arbetstillfällen i länet, även omberäkningen gäller bara . Förändringen ligger främst i antagandena omutvecklingen inom industri och offentlig förvaltning. Länsplanering 81konstaterar att "mer än en fjärdedel av länets befolkning iförvärvsarbetande ålder står utanför arbetsmarknaden i länet - de gör det avolika skäl - varav de hemarbetande och de studerande är den största gruppen.Västmanlands län har en ung befolkningsstruktur och ungdomsarbetslösheten ärett besvärande inslag." Man konstaterar dessutom i länsrapporten att det saknastotalt 8 250 arbetstillfällen, och det visar att det krävs kraftfullaarbetsmarknads- och regionalpolitiska insatser för att vända den nu såogynnsamma utvecklingen. Lyckas man inte med detta blir resultatet antingen enhög arbetslöshetsnivå eller också en fortsatt utflyttning från länet. senaste redovisning avarbetsmarknadssituationen visar också utvecklingstendensen för länet. Den gör isin rapport bl. a. en jämförelse med riket i övrigt, och där konstaterasföljande; Andelen arbetslösa ungdomar är i vårt län högre än ilandet i genomsnitt -i vårt län mot i riket som helhet. Andelenarbetslösa kvinnor är högre - för vårt län mot för riket i desshelhet. Andelen långtidsarbetslösa är högre - siffran för vårt län är mot37 % för riket i dess helhet. För skogslänen ligger genomsnittet på . Vihar alltså en långtidsarbetslöshet som är jämförbar med skogslänens. Det är sålunda kvinnorna och den unga generationen somdrabbats hårdast, och det har fått till följd att andelen långtidsarbetslösaökar. Innan jag återgår till bruksorternas dagsaktuellaarbetsmarknadsproblem vill jag notera att situationen i övriga länet också ärbesvärande. Se t. ex. utvecklingen när det gäller befolkningen i , somunder har minskat med inte . Minskningen med 1 000 industrijobb bara under detta årvisar egentligen hur situationen är i våra bruksorter. Industrijobben minskar ikommunerna i , i och i som en följd avden s. k. strukturomvandlingen inom gruv- och stålindustrin. Vi har under någraår på olika sått här i försökt aktualisera de näringspolitiskafrågorna, och vi har gjort det . Några konkreta åtgärder har tyvärrinte vidtagits från regeringens sida. Därför är också vår oro förframtiden stor. Utöver de varslade permitteringarna - konsekvenser avnedläggningen av masugnen i Spannarhyttan och gruvan i samt nedläggningarna av stålenheter i och - har vi dessutom konsekven serna med korttidsarbete. Vi tror att vi här också har att räkna med kommande permitteringar. Den negativa utvecklingen har pågått under några år.Bulten-Kanthalkon-cernen i har t. ex. under de senaste fyra årenavvecklat 943 arbetstillfällen via den s. k. naturliga avgången - den som mångaekonomer kallar fören smidig anpassning till dagskonjunkturbilden. Denna tysta, smygande faktordrabbar både enskilda och berörda kommuner mycket hårt och skapar t. ex.problem med outhyrda bostäder och andra sociala konsekvenser. Men det är motden här bakgrunden man skall vår motion 1928 med länskollegan Karl-GustafMathsson som första man. 1 motionen kräver vi speciella åtgärder, t. ex.lokaliseringsstöd till berörda bruksorter i Kolbåcksdalen. Vi noterar med tillfredsställelse arbetsmarknadsutskottetsskrivning och dess positiva grundsyn på ett vidgat regionalpolitiskt stöd förde Bergslagskommuner som särskilt hårt drabbats av strukturomvandlingen inomgruv- och stålindustrin. Vi är medvetna om att sådant stöd är befogat i justkommunerna inom Fagerstaregionen samt i och . I detta sammanhang vill jag också hänvisa till densocialdemokratiska reservationen nr 4, som är fogad vid det utskottsbetänkandesom vi behandlar och som pekar på att det är nödvändigt att utforma ettåtgärdsprogram för att nå en kontinuerlig uppföljning av arbetet och tryggasysselsättningen på bruksorterna i Bergslagen. Jag yrkar sålunda bifall tilldenna reservation. Det känns angeläget för mig att få redovisaytterligare några slutsatser i i Rapport 81,nämligen; attsysselsättningsläget inom länet ytterligare kommer att försämras, att efterfrågan på arbetskraft minskas, beroende främst påatt industrijobben tunnas ut, att byggnadssektorn uppvisar sjunkande tendensoch att den offentliga sektorns sysselsättningsökning har upphört, att industriutvecklingen i våra bruksorter drabbats hårtav den pågående utslagningen av våra basnäringar skog, stål- och gruvindustrinsamt att sysselsättningsutvecklingen är ogynnsam även iVästeråsregionen, som varit den region som burit upp utvecklingen ilänet. Arbetarrörelsen i har för sin del i elvapunkter sammanfattat en offensiv utvecklingsplan för länets näringsliv. a.pekar man på att vi måste satsa påvidareförädling av malm, skog och stål, satsa påmalmletning och prospektering, snabbtutveckla de nya råjärnsprocesserna, avvärjahotet om skrotbristen, I förhoppning om att vi på några av de här väsentligapunkterna, som skisserats av oss i , också skall vinna gehör ikanslihuset ber vi att få yrka bifall till de socialdemokratiskareservationerna vid utskottets betänkande. I dettaanförande instämde (). 133 (vpk); Jag kommer här att ta upp några problem somär aktuella för de norra delarna av lån, den region som i dagligt talbrukar benämnas Norduppland.