prot · G40941 · 1980-12-31 00:00:00 — Vad vi vill ha ärdock ett minimum som ger en reell insyn i de multinationella företagen och enreell förhandlingsrätt för samhället och de anställda. Detta är helt i enlighetmed vår strävan i det här landet att uppnå de mål som har ställts upp irelationerna mellan parterna när det gäller medbestämmande ochförhandlingsrätt, så jag kan inte se att några skadliga effekter skulle kunnabli följden av det förslaget. Dessutomsäger att vi inte skall göra någonting, därför att svenskadotterbolag utomlands då skulle kunna råka ut för motsvarande krav från deandra länderna. Ja, då kommer vi in på den stora och grandläggande frågan omrelationer mellan enskilda nationer och mulfinationella företag. Jag har denprincipiella uppfattningen att man för att kunna komma till rätta med en delframträdande problem i vår värld måste ha en utökad kontroll rent allmänt överde mulfinationella företagen. Här måste nationerna skapa sig ett ökatinflytande över dessa företag för att uppnå angelägna sociala och samhälleligamål. Jag tycker det är en helt felaktig argumentering som gör sigtill tolk för när han anger som en grundläggande utgångspunkt att vi inte skallgöra någonting för att skapa en social kontroll över de multinationellaföretagen. Jag tror tvärtom att nationerna måste gå in för att hårdarekontrollera de multinationella företagen och skaffa sig insyn i derasverksamhet. 46 (): Det kan juräcka med det här i diskussionen. Mennär säger att utredningen har arbetat , bör det välrimligen finnas tillräckligt med material för att lägga till grand för enlagstiftning? Vivet att utvecklingen har gått snabbt och att mycket av vad den utredning somstartade kommit fram till inte passar längre. sägersjälv här att rikflinjer inte har fungerat riktigt bra - det är ju ettbevis på frågans svårighetsgrad. har tillsatt en arbetsgrapp som skallfölja utveckhngen och lägga fram nya förslag i enlighet med den erfarenhet manhar vunnit av de regler som man har rekommenderat. Bara det ger anledning tillatt regeringen inte får skynda alltför fort, utan att den först måste ha ettfast underlag för sitt förslag till lagstiftning. Denandra frågan, som här har tagits upp av och andra, gäller attvi har många svenska företag som arbetar i utlandet. Det visar också påkomplexiteten i den här frågan, där man i hög grad måste ta hänsyn till 3Riksdagens protokoll 1980/81:41-42 internationellabestämmelser och själv stifta lagar som man förväntar sig skall respekterasäven i andra länder. Detta är ytterligare en sak som komplicerar det hela. Jagtycker att utskottets skrivning ändå är ganska bra även ur motionärernas ochde socialdemokratiska reservanternas synpunkt, när det sägs att man förutsätteratt regeringen efter fullbordat beredningsarbete kommer att lägga fram förslagi frågan. Det ligger väl en viss påtryckning i detta, och jag tycker att manskulle kunna nöja sig med det. Anf.47 BO (): Det är märkligt vad tycks ha svårt att förstå vadjag säger. återkommer han för till påståendet att jag har sagtatt man inte skall göra någonting. Jag har inte sagt det - skall jag behövaupprepa det igen? Jag har däremot sagt att det finns en del frågor på densvenska marknaden som man måste undersöka men att det vore olyckligt om man förden skull kom med en lagstiftning med den socialdemokratiska utformningen ochvidden. När återigen upprepar att denlagstiftningen inte diskriminerar utländska företag, har han antingen inte lästden del av utredningen som handlar om socialdemokraternas förslag eller ocksåhar han inte förstått den. Där införs en hel del kontroll både när det gälleratt upprätta företag i för utländska företag och när det gäller hurdessa skall drivas. Det är icke icke-diskriminerande, utan det är endiskriminering mot utländska företag. Läs den utredningen bättre, LennartPettersson, så kommer ni att inse det! 48 (): och jag diskuterar uppenbarligen två ohka saker. Det haratt göra med hur man skall uppfatta termen diskriminering. Jagser inte frågan enbart från formalistiska och formella synpunkter, som BoSiegbahn talar om. Det är ett faktum att man måste ha speciellaregler som avser just de utlandsägda företagen. Det måste man ha för att få enreell likställighet. Om den saken nu blir utklarad kanske Bo Sigbahn ändåförstår vad jag menar. Till vill jag bara säga att allt som harägt ram här i , dvs. som denna utredningarbetade och efter det att den avlämnade sitt betänkande, tyder på att vibehöver en nationell lagstiftning som komplement till frivilligregler.Man kan inte ta olika händelser som intäkt för påståendet attutredningens slutsatser är felaktiga. De har snarare styrkt framför allt underlagetför det förslag som de socialdemokratiska ledamöterna i utredningen lade fram. Fårjag till slut konstatera att det inlägg som gjorde här somrepresentant för moderata samlingspartiet ändå klart har visat att det behövsganska bestämda krav från sida för att regeringen snabbt skall läggafram ett förslag. Om är representativ för delar av regeringen i den härfrågan, så lär det aldrig - så länge den här regeringen 41 sitter- komma något förslag på bord om de utlandsägda företagen Torsdaeen den 49 (vpk): Jag konstaterar att inte gärna tar upp det stående tematom decentralisering i det här sammanhanget. Det vore naturiigt att man meratalade om decentrahsering, för det är det saken gäller. Här sker en enormkoncentration, såsom jag försökte belysa i mitt första inlägg, en koncentrationsom t. o. m. i många fall sätter åt sidan nationella intressen, därför attdessa transnationella företag är så starka. Detmåste vara intressant för oss som politiker att bygga emot, så att vi inte fårett samhälle där några få i kraft av sina kapitalresurser styr och ställer överdemokratiskt valda organ. Är inte det riktigt, ? Det är ju dit vimåste sträva. Därför menar vi att ett lagförslag som syftar till att i vårtland hejda en ur demokratisk synpunkt olämplig utveckling är på sin plats. Detförvånar att man från mittenpartiernas sida inte mera har forcerat dettaärende. Att sedan håller igen har jag tidigare gett en förklaringfill. 50 (): är kanske inte så väl informerad om vad hararbetat med när det gäller dessa frågor. Om man lägger fram ett förslag i dethär ärendet, så kommer man säkerligen att ta hänsyn fill bevarandet av endecentraliserad näringslivsstruktur. Det allra viktigaste är ju attsmåföretagen har en sådan lönsamhet och en sådan konkurrenskraft att de kanhålla stånd mot de här stora företagen. Det är en uppgift som är väldigtviktig, och den vill vi arbeta för. Anf.51 (vpk); Det är ju det saken gäller, . Om vi fillåter den härutvecklingen att fortsätta i den riktning som vi har intemationellaerfarenheter av, så drabbar ju det de små företagen. Det är de som blir uppätnaoch först får svårigheter. Detta gäller naturligtvis också dem som arbetar idessa företag. Än en gång vill jag därför uttrycka min förvåning över attcenterpartiet, som alltid säger sig slåss för de små företagen, inte bättre haruppmärksammat det hot mot de små företagen som just de internationellajättarna utgör. Utskottets hemställan bifölls med 161 röster mot159 för reservationen av m. fl. 2 ledamöter avstod från attrösta. Vissafrågor angående den statliga lönegarantin vid konkurs 12 § Vissa frågorangående den statliga lönegarantin vid konkurs Föredrogs arbetsmarknadsutskottets betänkande1980/81:3 om vissa frågor angående den statliga lönegarantin vid konkurs. Anf.52 (vpk): Frågan om betalning av ideella skadestånd enligt medbestämmandelagenoch om de skall omfattas av lagen om statlig lönegaranti är det som vår motionhandlar om. Vianser det rimligt att ideella skadestånd till fackliga organisationer skallinnefattas i lönegarantilagen. Utskottet svarar på det kravet genom att sägaatt det är en grov överdrift som framförs i vår motion och att vi intepresterat något belägg för det svepande påståendet. Jagskulle vilja säga: Det är framför allt två saker man bör ta fasta på när detgäller frågan, om ideella skadestånd bör omfattas av lönegarantilagen ellerinte. Detena är: Är det eller är det inte någon konkursbenägenhet bland de företag somav arbetsdomstolen ådöms att erlägga ideella skadestånd till fackUgaorganisationer på grund av brott mot olika lagar eller avtal? Det är den förstafrågan att se på. Detfinns en utredning gjord på . Den visar att av de ideella skadestånd till fackligaorganisationer som arbetsdomstolen ådömer företag blir inbetalda. I hela 90 %av dessa fall, som granskat och där företagen dömtsenligt lagen om anställningsskydd, sker ingen inbetalning. Det beror på konkursbenägenhetenhos dessa företag. Jag jobbar inom ett fack inom byggnadsindustrin,elektrikerfacket, och där har vi också stora erfarenheter av de här företagenskonkursbenägenhet. Detförvånar mig att en ledamot av arbetsmarknadsutskottet, , som ocksåär ordförande i , kan vara med och skriva under på ett sådantuttalande som utskottet gör. Jag vill påstå att konkursbenägenheten bland deföretag som är aktuella för t. o. m. är större än bland elföretagen. Detfinns alltså klara belägg för hur förhållandena är - både den utredning somgjorts av och de erfarenheter som vi har inom olikaarbetsområden. Man kan klart konstatera att det finns en konkursbenägenhet. Detstår längre ner på samma sida i utskottsbetänkandet att den nyakonkurslagstiftningen möjligen skall råda bot på förhållandena. Vi haremellerfid inte den uppfattningen inom vpk att den nya konkurslagsfiftning-enär något speciellt bra instrument ens för att råda bot på dessa problem. Av dendebatt om detta som vi hade och av lagförslaget frånregeringen framgick att företagen får göra konkurs så , innan debeläggs med s. k. näringsförbud, att de ideella skadestånd som de fackligaorganisafionerna filldöms hinner gå upp i rök om. Nästa fråga att stäUa sig- och det är så att säga grunden till det hela - är om ideella skadestånd,utdömda av arbetsdomstolen, är någonting som bör prioriteras framför andragäldenärers krav. Ja, vi har den uppfattningen i vpk. Det är bara synd att inteockså socialdemokraterna har gett uttryck för samma uppfattning genom att t.ex. avge ett särskilt yttrande fill betänkandet. Vpk har den uppfattningen attde ideella skadestånden bör prioriteras. Orsaken tih ideella skadestånd är jubrott mot kollektivavtal eller lagstiftning på arbetslivets område. När enfackförening tvingas lägga ned mycken möda och stort besvär, för attapostrofera att vi snart är framme i jultid, innebär det stora kostnader förmedlemmarna i de fackliga organisafionerna. Då menar vi att det är rimligt attde ideella skadestånden till facket får en prioritering likvärdig de arbetandeslönefordringar i en konkursbevakning. Vi har velat lösa problemet på det visetatt frågan om de ideella skadestånden inryms i lagen om statlig lönegaranti.Följdeffekten blir helt naturligt att uttaget till lönegarantifonden sannoliktmåste ökas. Men det är en fråga som regeringen brukar ta upp, när det visar sigatt medlen i lönegarantifonden ligger på en alltför låg nivå. Jag vill med det anförda yrka bifaU till vår motion nr 1489. Vissafrågor angående den statliga lönegarantin vid konkurs 53 (): I detta betänkande behandlas två motioner med anknytning tiU denstathga lönegarantin vid konkurs. Lönegarantins uppgift är ju att tillförsäkraanställda rätt att få ut sina löner, inkl. uppsägningslöner, i samband medkonkurser. Garantin för uppsägningslön avser inte än . Imotionen 1463 sägs att en konkursförvaltare inte har möjlighet att ensidigtförmå anställda i konkursdrabbade företag att under en uppsägningstid taerbjudna anställningar på annan ort. Det är visserligen riktigt attlönegaranfilagen inte innehåller någon bestämmelse om skyldighet för anställda,som är berättigade till medel enligt lönegarantilagen, att ta annat lämpligt arbete.Utskottet påpekar att denna fråga regleras i lagen om anställningsskydd. Enkonkursförvaltare har alltså möjlighet att kräva att en anställd, som inte kanberedas arbete men som omfattas av lönegaranfin, tar annat arbete som bedömssom godtagbart. Om den anställde vägrar att göra det kan uppsägningslönenreduceras med belopp som skulle ha utgått i lön. Därmed minskas ju den formenav lönegaranfi. Utskottet har också sagt att tillämpningen av lönegarantilageninte är problemfri, därför att vid konkurser kompliceras situationen ofta avatt konkursförvaltaren har intresse av att hålla kvar arbetskraften i företagetför att eventuellt kunna överlåta företaget i dess helhet. Vi är alltså frånutskottets sida inte beredda att följa upp den här motionen. Vpkbegär i sin mofion nr 1489, låt vara i svepande ordalag, att åtgärder skallvidtas för att effektivisera indrivning av skadestånd som i arbetsrättsligasammanhang ådömts arbetsgivare. Motiven för motionskravet sägs vara attarbetsgivare i stor omfattning undandrar sig sina förpliktelser. Motionärernaär inte särskilt precisa när det gäller att utforma konkreta förslag utan Vissafrågor angående den statliga lönegarantin vid konkurs överlåter den uppgiftentill regeringen. Jag noterar med intresse vpk:s förtroende för vår regeringåtminstone i den här delen. Ettkonkret uppslag kan man emellertid hitta i motionen, och det går ut på attstaten skall garantera att arbetsgivare betalar ideella skadestånd tillfackliga organisafioner. Utskottet har inte velat gå med på vpk:s förslag.Enligt utskottets mening överdriver mofionärerna problemet, när de påstår attarbetsgivare endast i ett fåtal fall betalar av arbetsdomstolen utdömdaskadestånd. Det finns naturligtvis exempel på företag som undandrar sigbetalningsskyldighet, men i sådana fall drabbas inte enbart fackhgaorganisationer, utan även en rad andra fordringsägare blir lidande. Det kanvara leverantörer, hyresvärdar, stat och kommun. Detfinns knappast skäl att sätta de fackliga organisationernas anspråk i särklassnär det gäller att driva in fordringar. Istället får man, som utskottet säger i betänkandet, på annat sätt försöka stoppaoseriösa företagare. Ett sätt som fattade beslut om -beslutetträdde i kraft - är möjligheten att i samband med konkursutfärda näringsförbud för företagare som systematisktunderlåter att fullgöra sina förpliktelser. Den bestämmelsen har alltså integällt så många månader. Jag tycker att det är för tidigt att uttala något slagsförkastelsedom över den . Jag vill med detta yrka bifall till arbetsmarknadsutskottets hemstäUani betänkande nr 3. Anf.54 (vpk); Jag skulle bara vilja lugna med att det förtroende jaghyser för regeringen begränsar sig till att jag tror den om att -om riksdagenfattar beslut i enlighet med det förslag vi har framlagt - kunna skriva ihopett förslag till lagtext och återkomma till med det. Mycket längre änså sträcker sig inte mitt förtroende för regeringen. sade att vi använder svepande formuleringar och anklagade oss för attvi hävdar att det finns en mycket hög konkursbenägenhet hos företagen. Jagmåste då ställa frågan till ; Är detta bara svepande formuleringarfrån ? Eller har någon annan utredning än den somgjorts på Rättsskydd att hänvisa till? Ta i så fall fram den! Iannat fall är det och arbetsmarknadsutskottet som användersvepande formuleringar. När det gäller frågan, om det är för tidigt attförkasta den ändrade konkurslagstiftningen, vill jag säga att vi redan närärendet behandlades i var på det klara med att man inte heller på denpunkten kunde hysa förtroende för regeringen. 55 (); Jag noterar det förtroende - låt vara att det nu var modifierat - somTommy fortfarande hyser för regeringen. Vpksäger att man med sina förslag vill öka respekten för den arbetsrättsligalagstiftningen. Det syftet är naturligtvis vällovligt. kanfråga sig om man verkligen når den effekten genom att staten blir garant förslarviga företagares förpliktelser. Den frågan har motionärerna inte besvarat.Jag upprepar mitt yrkande om bifall till utskottets hemställan. Anf.56 (vpk); För att göra fill viljes skall jag svara på frågan, ävenom svaret framgick redan av mitt inledningsanförande. Jagtrodde att arbetsmarknadsutskottets ordförande var på det klara med hurlönegarantifonden och lönegarantilagen är utformade. Genom att man lägger dettapå lönegarantifonden är det arbetsgivarna här i landet som får betala det.Arbetsgivaren betalar nämligen på lönesumman tih lönegarantifonden. Detär då näringslivet i dess helhet här i landet som får betala det här, och dettycker vi är riktigt. Utskottetshemställan bifölls med 299 röster mot 16 för motion 1979/ 80:1489 av LarsWerner m. fl. 1 ledamot avstod från att rösta. 13§ Återbetalning av lokaliseringsstöd betänkande 1980/81:8 om återbetalning avlokahseringsstöd (förs. 1980/81:6). 57 NILS-OLOFGRÖNHAGEN (s): revisorer har i förslag till påpekat vissa frågori anslutning till bl. a. återkrav av beviljat lokaliseringsbidrag ochuppsägning av avskrivningslån och därvid hemställt om att skall geregeringen till känna vad revisorerna då anfört. betänkande framgår, att utskottet är enigt i sittställningstagande. Det kan därför synas obefogat att här i kammaren ta tid ianspråk för synpunkter i ärendet. Densocialdemokratiska grappen i utskottet vill emellertid med detta inlägg markeravår inställning och vårt intresse för de här frågorna. Vi har ingående tagitdel av och diskuterat revisorernas förslag och uppskattar verkligenrevisorernas arbete och förstår till fullo deras ambition att få till ståndregler som mer i detalj reglerar skyldigheten för det bidrags- ochlånemottagande företaget att återbetala bidrag och lån i vissa situationer. Somframgår av utskottets skrivning i dess betänkande 1980/81:8 har emellertidregler redan skapats för hur återbetalning skall ske. Detta är regler från 1970och förordningar om regionalpolitiskt stöd. Givetvis är dessa reglerganska grovmaskiga och talar inte om i varje detalj och i varje enskilt ärende hur manskall förfara. Vi tror att det skulle vara svårt att skapa sådana regler som ivarje enskilt faU i detalj kan beskriva hur man från beslutsfattarens sidaskall förfara i vissa givna situationer. Erfarenheten har väl visat att fillsynes två likartade fall vid en granskning skiljer sig ganska påtagligt. Därförmenar vi att det är väldigt svårt om inte omöjligt att skapa så finmaskiga regler,att man kan inordna de olika regionalpolitiska och lokaliseringspolitiskafallen för en bedömning utifrån ett regelsystem som täcker alla särdrag i ettföretags skeende från stödets början till en förändring av stödtagarnasverksamhet. socialdemokrafisk motion 1979/80:1120 med som första namn harparfiet tagit upp frågan om åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten. Jagvill gärna citera vad vi då redovisade i den motionen. "Näringslivet harunder i allt högre grad tagit i anspråk lån och bidrag frånstaten. Det är självfallet angeläget att dessa medel kommer till användning påbästa sätt och inte missbrukas. För att kontrollera detta bör staten kunnauppställa som villkor för lån eller bidrag att den får all erforderlig insyn idet understödda företagets verksamhet, om statens insatser är av denstorleksordning att en sådan kontroll är motiverad. I vissa fall bör statenutse styrelseledamot och/eller revisor för företaget. Det bör övervägas om inteaktiebolagslagstiftningen bör ändras för att sådan styrelseledamot ellerrevisor skall kunna tillsättas utan att bolagsstämma behöver håUas." Dettavisar vårt intresse för de här frågorna men också viljan att komma till rättamed problemen. Här kommer kammaren senare att kunna få ta positiv stäUning fillmotionen i fråga. Somjag fidigare sagt tror vi inte att man kan lösa de här delproblemen på det sättsom revisorerna föreslår. Här krävs i många fall individuella bedömningar föratt ett ur samhällets synpunkt riktigt beslut skall kunna fattas. Detta var några bakomliggande synpunkter som den socialdemokratiskagruppen vill framhåUa. Jag yrkar bifall till utskottets hemställan. betänkande 1980/81:9 om jämstäild-hetsfrågor (skr.1979/80:168). 58 (): Många av oss här i gick och väntade påregeringens proposition med anledning av jämställdhetskommitténs förslag tillnafionell handlingsplan. Någon proposition kom aldrig. I stället kom en skrivelse med rikflinjer för regeringens jämställdhetsarbete. Det ärett aktstycke som inte förpliktar fill något. Det innehåUer inte ett enda konkretförslag och ger inte ledamöter någon möjlighet att motionera ijämställdhetsfrågorna. Regeringsskrivelsenbygger på jämställdhetskommitténs betänkande Steg på väg och redovisarriktlinjerna och organisationsformerna för regeringens fortsattajämställdhetsarbete. Det känns inte särskilt meningsfullt att utifrån en regeringsskrivelsesom inte innehåller ett enda konkret förslag diskutera ett så viktigt polifisktområde som jämställdheten meUan kvinnor och män är. Jag tror att också KarinAndersson med sitt intresse för jämställdhetsfrågorna beklagar att det intefinns utrymme för en proposifion. Men mest av allt känner jag en storbesvikelse över den politik som förs och en djup oro . Jagskall ändå uppehålla mig vid skrivelsen. Alla de konkreta förslag somdet rådde enighet om mellan partiföreträdarna i jämställdhetskommittén är nuborta. Föredragande statsrådet motiverar detta med att det statsfinansieUaläget är dåligt och att jämställdhetsarbetet rör sig om åtgärder inomregeringens eget kompetensområde. Riktlinjerna för jämställdhetsarbetet blir iskrivelsen till tomma ord när regeringen lägger fram förslag om enfinans-, närings- och socialpolitik som går stick i stäv mot dessa mål. Iregeringens skrivelse fastslås bl. a.: "Jämställdhet mellan kvinnor ochmän är en av dagens viktigaste samhällsfrågor." Detta borde i så fallavspeglas i jämställdhetsarbetets organisafion och resursfilldelning. Denföreslagna organisationen av det statliga jämställdhetsarbetet är emeUerfidsplittrad och ger föga möjlighet fill helhetssyn och samordning av de knapparesurser som står fill förfogande. Det intima samarbetet med arbetsmarknadensparter är t. ex. helt borta. Enligtskrivelsen kommer jämställdhetsministern att förstärka sitt kansli inomarbetsmarknadsdepartementet och inrätta en interdepartemental beredningsgrupp.Den parlamentariska jämställdhetskommittén förslås bli kvar med något ändradedirektiv. Vidare har en ny myndighet - jämställdhetsombudsmannen, denneskansli och jämställdhetsnämnden - tillskapats. Denförutvarande socialdemokratiska jämställdhetsdelegationen, som avskaffades1976, kunde med sin centrala placering i statsrådsberedningen på ett helt annatsätt fördjupa och utveckla den helhetssyn som måste vara vägledande för varjeregerings jämställdhetspolitik. Det borde därför vara angeläget att snarastmöjligt återge jämställdhetsarbetet mellan kvinnor och män den tyngd ochmöjlighet fill påverkan av allt regeringsarbete som det hade tidigare. Iskrivelsen säger statsrådet: "Den viktigaste föratsättningen för jämställd het är-- ekonomisk självständighet byggd på egen förvärvsinsats. Att trygga rätten tillarbete för både kvinnor och män är en viktig målsättning. Men det gäller ocksåatt undanröja specifika förvärvshinder för kvinnor, det gäller attgenom olika åtgärder underlätta för föräldrar att förena föräldraskap medförvärvsarbete och det gäller inte minst att bryta traditionellakönsrollsmönster såväl i arbetsliv som i hem och samhällsliv." Denviktigaste förutsättningen för jämställdhet är eget förvärvsarbete, säger , som sitter i en regering som i modern tid frångårmålet om den fulla sysselsättningen. Det är fråga om en regering som öppetangriper den gemensamma sektorn och ställer tusentals kvinnor utan arbete ochsom talar om att privatisera samhällsomsorgen och vården. Det är en politik somleder till att kvinnorna får överta viktiga samhällsuppgifter - oavlönat. Dethär har kvinnorna ute i landet också upptäckt. Kvinnodistriktet i mitt eget länskulle fira ett jubileum, men bestämde sig för att avstå från detta. Såhär säger de enligt en tidningsartikel: "Vihar inget att fira, utan istället drar vi igång en kampanj om kvinnor ocharbete i vårt län. Vi kan inte fira när vi ser på den negativa utvecklingen dåarbeten försvinner, människor flyttar och framtiden ter sig väldigt dyster."