prot · G409156 · 1980-12-31 00:00:00 — Sedan vill jag, herr talman, bara göra några kommentarer.Jag vill gärna helt instämma i det som utskottsordföranden sade när det gällerfrågan om fridlysning av en del nordiska stater. Jag delar helt denuppfattningen, och det finns också en växande insikt i vårt land om attiden s.k. fridlysningen inte är möjlig ur neutralitets- och säkerhetspolifiskasynvinklar. botaniserade litet grand i gamlabetänkanden, debatter och ställningstaganden. Han talade om , centerpartist, som skryter med ett förslag som hon framfört här i kammaren. Jag vill då bara säga att jag faktiskt inte tycker att det är rimligt att beskylla för att skryta i dessa frågor. Jag tycker att ett sådant omdöme närmast kan vara betecknande för socialdemokraterna. Ser vi på betänkan det finner vi att det är socialdemokraterna som har krävt att få med uttalanden från olika arbetarpartier och olika socialdemokratiska samman hang. Från sida har jag interpellerat, men jag har intekrävt att få det omnämnt i utskottsbetänkandet, även om det kan ha varit en viktigdetalj i det hela. Vidare hade de nordiska centerpartiledårna i december i fjolmöte i , där de uttalade sig för vikten av kärnvapenfria zoner. Förslaget om kärnvapenfri zon har inte framförts avsocialdemokraterna, utan frågan om kärnvapenfria zoner är en gamrnal fråga,senast upptagen i slutdokumentet från FN:s nedrustningssession i . Jag tycker sammantaget att det inte finns någon rimliganledning för att tala om skrytsamhet. Nedrustning m. m. 35STURE () replik: ; Så länge rörde sig ute i den yttrerymden var det inte några större svårigheter att följa henne, men när hon började tala om för oss att det var hennes interpellation som betydde en islossning för diskussionen om kärnvapenfri zon tror jag att hon något överskattade sina egna insatser. Nr 156 Den debatt som förs äger rum påbasis av en rad tidigare förslag: r A j., Undénplanen, Kekkonenplanen och nusenast det norska Onsdagenden f k p T q, initiativi den här frågan. Jag tror inte att historieskrivningen kommer att ge någon större plats i detta sammanhang, w , När det sedan gäller agerande i fråga om stödtill folkrörelsernas informationsverksamhetkring nedrustningsfrågorna har vi fått uppleva hur harröstat emot förslag om att ge ett anslag på till att börja med 4 milj. kr. perår, som sedan skulle trappas upp till en nivå motsvarande1 promille av våra försvarskostnader. Det gick så långt att i fjolväckte en motion, där man iprincip var inne på detta resonemang - en motion somvi yrkade bifall till men som röstade emot. Det vore klokt av representanter, ,och andra, att tala med mycket små bokstäver om sitt stöd tillfolkrörelsernas verksamhet i de här frågorna. Detendasättetatt rätta till dethela är att rösta för en socialdemokratisk framstöt. 36 () replik: Jag skall inte förlänga en ovärdig debatt omvem som gör mest i dessa sammanhang. Det var uttalande om skrytsamhetsom gjorde att jag gick in i den här debatten. Det är alldeles riktigt att frågan om kärnvapenfri zon iNorden har diskuterats , men däremot inte diskuteratsunder . Vi har nämligen inte trott att det skulle finnasmöjligheter till framgång. Det som gjorde att frågan åter aktualiserades var,som jag ser det, förhållandena i och den vaknande opinionen där. Jag räknar faktiskt inte med någon plats i historien förmig själv i detta sammanhang. Jag är mycket nöjd om jag har kunnat något litetbidra till att föra den här saken något steg framåt. 37 (): detonerade den förstaatombomben över . För dem som då drabbades måste tragedin och chockenha varit omätbara. För resten av världen, som var uttröttad av krig och van vidfasor, kom inte hela chocken . Det är först gradvis som vi underårens lopp börjat förstå vidden av vad som inträffade. utgör inte atomvapen hela den arsenal avförstörelsevapen som det moderna kriget förfogar över. De s. k. konventionellavapnen är fortfarande dominerande, och de svarar för avrustningskostnaderna i världen. Arbetet för en fredligare och bättre värld kan alltså intebegränsas till en nedrustning på kärnvapensidan utan måste omfatta helakrigsrustningen -utbildning av soldater, anskaffning av eldhandvapen, kanoner,tanks, stridsflyg. krigsfartyg, kemiska och bakteorologiska vapen, osv. Under detsenaste decenniet har världen satsat omkring 20 000 miljarder kronor ifast penningvärde på militära utgifter. Men trots denna enorma 42 satsning av resurser, känner sig fånationer säkrare än de gjorde för tio år sedan.Tvärtom: större delen av mänskligheten känner en tilltagande rädsla för krig. Vi lever i en värld där människans överlevnadsproblem äröverhängande. En rad av de råvaror vår produktion är beroende av hotar såsmåningom att sina. Växande föroreningar förgiftar successivt vår natur, vårluft och våra vatten. Jordens förmåga att producera livsmedel räcker allt sämretill för att mätta en växande befolkning. Miljarder människor lever i akut nöd. Mot denna bakgrund ser man världens ledare satsaresurser på upprustning i en storleksordning av i dagenspenningvärde, vilket innebär en fördubbling . Med ett annat mätt mättinnebär det en satsning på 230 milj. kr. Mer än hälften avvärldens mest kvalificerade forskarförmågor ägnar sina krafter, inte åt fråganom hur mänskligheten skall kunna få en dräglig tillvaro på vår jord, utan åtatt finna nya metoder att på än mer raffinerade sätt döda och förstöra. Tyvärr har krigsrustningen också skaffat sig en betydanderoll i det näringspolitiska komplexet: ca 60 miljoner människor i världen ärberoende av den militära apparaten för sin utkomst. Vi känner alla att vi nu måste stoppa den destruktivautvecklingen. Gränsen är nådd. Krafterna måste samlas till kamp för freden, ochmänsklighetens främsta hopp står till det arbete som utförs inom Förentanationerna på nedrustningens område. Allmän och fullständig nedrustning undereffektiv internationell kontroll har stått på nedrustningskonferensensdagordning alltsedan 1962. Men i verkligheten har förhandlingarna i ökandeutsträckning kommit att gälla stegvisa åtgärder, ägnade att reglera ochbegränsa utvecklingen på vissa områden. Nedrustningsförhandlingarna i FN:s regi försiggår dels vidnedrustningskonferensen i , dels i i . Ett dominerandeinslag i dessa nedrustningsförhandlingar är tyvärr den maktkamp som även pådetta område präglar relationerna mellan de båda supermakterna och Sovjet.Att jag påpekar detta innebär inte en kapitulation för hopplöshet. De småländerna har trots allt ett stort ansvar, och även om de ledandemilitärmakternas uppgörelser träffas ovanför deras huvuden, måste de kritisktgranska dessa uppgörelser och avgöra om de verkligen bidrar till nedrustningeller om de bara är skenmanövrer. Huvuddelen av de militära satsningarna görs av NATO ochWarszawapaktens länder. Det råder inget tvivel om att dessa två militärapakter också kommer att dominera de militära rustningarna . Enoroande trend visar sig också bland tredje världens länder. De nära nogfördubblar sina militära satsningar . Om man tittar påtrenden över hela världen, finner man att de militära kostnaderna i fastatermer har vuxit med . Denna ökning av de militära kostnaderna ären svår börda för världsekonomin, eftersom tillväxten i världen nu går mycketlångsamt och i det närmaste har avstannat. Tyvärr är också prognosen den, attde militära kostnaderna kommer att öka mycket snabbare än vadtillväxten blir i världsekonomin. Ett mycket oroande tecken för freden i Nedrustning m. m. Nr 156 världen är att har tagit ettbeslut att upprusta - detta i när många Onsdaeenden länder har beslutat sig för attdämpa ner de militära satsningarna. 3"iini 1981 har ocksåregeringen i satt in påtryckningar på sina allierade inom NATO för att dessa skall öka sina militära satsningar. N dl t ii sm m Dessa fakta talarsitt tydliga språk om behovet av att alla ansträngningar sätts in för attstärka nedrustningsarbetet och för att påskynda en europeisknedrustningskonferens. I flera av motionerna som behandlas i betänkandet omnedrustning ställs yrkande beträffande en kärnvapenfri zon i . Debattenom kärnvapenfria zoner i olika delar av världen är av mycket gammalt datum,och när det gäller de nordiska områdena så finns bl. a. Undénplanen från 1961och den s. k. Kekkonenplanen . Kekkonenplanen har en speciellinriktning på de nordiska länderna och går i korthet ut på att denkärnvapenfria zonen i skulle omfatta de nordiska staterna.Kekkonenplanen i den sista versionen syftar till att så mycket som möjligtisolera från verkningarna av kärnvapenstrategin i allmänhet och den nyakärnvapenteknologin i synnerhet. Från svensk sida delar vi president inför utvecklingen av taktiska kärnvapen och de följder denna utvecklingkan medföra. Regeringen har också på ett tidigt stadium gett uttryck förbekymmer då det gäller kryssningsrobotar som har stationering i närheten av denordiska gränserna och den aktivitet med kärnvapenbärande ubåtar som förekommeri . Från svensk sida fäster vi emellertid stort avseende vidhur en kärnvapenfri zon skall avgränsas. I förhandlingarna om detta har vibetonat att det i en sådan plan är nödvändigt att ta hänsyn till de taktiskakärnvapen som finns i vårt närområde och som kan sättas in mot olika mål iNorden. I debatten om en kärnvapenfri zon i finns det anledning attpoängtera att ingen av de nordiska staterna tillåter stationering avkärnvapen på sitt territorium. Samtliga nordiska länder är dessutom anslutnatill ickespridnings-avtalet och har därmed avsagt sig möjligheten att skaffaegna kärnvapen. Vår uppfattning är att en eventuell överenskommelse om enkärnvapenfri zon också måste omfatta kärnvapen som är avsedda för mål inomzonen, är stationerade nära zonen och har sådan räckvidd att de främst är lämpadeatt sättas in mot mål inom det nordiska området. vill jag konstatera följande: Denvärld vi leveri är allt annat än idyllisk. De militära rustningarna ökar,mänskliga rättigheter hamnar under stövelklacken och våld utövas. Klyftanmellan fattiga och rika länder ökar ständigt. En stor del av jordens befolkningsvälter, och mänskligheten slösar hänsynslöst med ändliga naturresurser. Idenna hårda verklighet gäller det säkerhetspolitiska engagemanget inte barafrihet att utveckla den egna välfärden - vi svenskar har ett ansvar för enfredlig utveckling i världen. I FN och andra internationella organisationersöker hjälpa till att undanröja konfliktorsaker, utjämna motsättningar,öka förståelsen mellan folken och värna om små staters rätt att hävda sittoberoende. Och skall en liten nation som vår lyckas, krävs beslutsamma och 44 långsiktigaansträngningar med ett brett engagemang och en förankring i folkviljan. Jag yrkar bifall till hemställan iutrikesutskottets betänkande i alla delar. betänkande ger mig ettvälkommet tillfälle att beröra regeringens syn på nedrustningsfrågornasaktuella läge. Jag avser att särskilt beröra kärnvapnen i och ianslutning därtill besvara frågor om en kärnvapenfri zon i . Jag har med tillfredsställelse noterat attutrikesutskottet i sitt enhälliga betänkande ger uttryck för samma synpunkter idessa frågor som regeringen har. Denna samstämmighet, som givetvis harfillkommit genom överläggningar på sedvanligt sätt i utskottet, är en styrkaför svensk säkerhets- och nedrustningspolitik. har förhållandet mellan supermakternaavsevärt försämrats. Den ömsesidiga misstänksamheten tilltar, och det vi harbrukat kalla avspänningspolitik märker man inte mycket av . Den kraftiga sovjetiska upprustningen under hela1970-talet i förening med invasionen av har gett vind i ryggen åtde krafter i som alltid betraktat avspänningspolitiken med denstörsta misstro. Båda supermakterna tenderar att se omvärlden och särskilttredje världens länder i ett ganska enkelt öst-västperspektiv. Världen indelasi s. k. intressezoner, vänner och fiender. Folkens egna krav och önskemål omnationell utveckling i frihet från inblandning utifrån kommer alltför ofta iandra hand. Båda supermakterna uttrycker också tvivel om motpartensfredliga avsikter. Dess värre tycks de också ha hemfallit åt illusionen - detgäller i varje fall en del tänkare i de båda supermakternas ledningar - attendast militär upprustning ger nationell säkerhet. Denna illusion kan komma attvisa sig ödesdiger. Vad somtill sist står på spel är världens överlevnad. har länge lagt ned en oerhört stor andel avsina resurser på nya rustningar. I är man i färd med en upprustning utanmotstycke i fredstid. Allt detta är starkt oroande. Den har iolika sammanhang hävdat vikten av att dialogen mellan supermakterna ändåupprätthålls. Initiativ måste tas för att bryta dödläget och den förlamandekänslan, att den internationella utvecklingen går åt helt fel håll. Det är i detta perspektiv vi också måste se de mycketaktiva svenska ansträngningarna på nedrustningsområdet. Vi har många gångeruttryckt vår starka oro inför den pågående och planerade kärnvapenupprustningeni . Kärnvapenhoten mot är visserligen inte något nytt.På den sovjetiska sidan har det funnits ca 600 Nedrustning m. m. Nr 156 landbaserade kärnvapenrobotar,riktade mot . De skulle - med Onsdaeenden mycket kort förvarningstid - kunnaanvändas för massiv vedergällning mot 3 inni1981 städer ochcivilbefolkning. NATO förfogade tidigare över ett stort antal medeldistansrobotar i I dagutgörs NATO-sidans kärnvapenstyrkor i bl. a. av ett stort antalkärnvapenbärande bombflygplan samt ubåtsbaserade kärnvapenrobotar - ca 400kärnvapenstridsspetsar. Därtill kommer de mera begränsade franskarobotstyrkorna. har således länge levt i skuggan av ettkärnvapenhot. har den vapentekniska utvecklingen drivitfram en modernisering som i praktiken innebär en upprustning avkärnvapenstyrkorna. Alltsedan 1977 utplacerar således nya,effektiva kärnvapenrobotar, de s. k. SS 20, som f. n. torde uppgå till ca 200i antal, ett antal som dessutom ständigt ökar. Varje sådan SS 20-robot kanförses med tre kärnstridsspetsar. Som svar på detta har NATO beslutat omutplacering av kärnvapenbärande medeldistansrobotar, Pershing II och kryssningsrobotar, allt somallt 572 stycken. Karakteristiskt också för dessa nya robotar är den ökandeprecisionen och rörligheten. Existensen av dessa nya fruktansvärda vapen, riktade motden europeiska kontinenten, har föranlett spekulationer om möjligheten av etts. k. begränsat kärnvapenkrig. Från båda supermakternas sida har det iblandantytts att ett kärnvapenkrig trots allt skulle kunna hållas begränsat ochvinnas av den ena parten med hjälp av överraskning och effektiva vapen.Medeldistansrobotarna i skulle därvid kunna användas för förhållandevisbegränsade insatser, främst mot militära styrkor. Sådana resonemang och spekulationer måsteavvisas med skärpa frän svensk sida. Ett s. k. begränsat kärnvapenkrig i skulle få enfruktansvärd effekt. Varje enskild stridsdel på de sovjetiska SS 20-robotarnahar en sprängkraft som är ungefär tio gånger så stor som . Detär inte svårt att föreställa sig vad detta slags vapen skulle kunna åstadkommai det högindustrialiserade och tättbefolkade . Kärnvapeninsatsernaskulle dessutom med stor sannolikhet snabbt leda till en ödesdiger upptrappningav krigshandlingarna. Den har således envist och med all denkraft vi är mäktiga protesterat mot den pågående kärnvapenupprustningen iEuropa. Den är enligt vår mening icke nödvändig för bibehållande av enungefärlig styrkebalans mellan stormaktsblocken. Den medför ökade risker förfreden och säkerheten. Vi har vädjat till båda sidor att visa återhållsamhet ochverklig förhandlingsvilja. Det är därför djupt oroande att utplaceringen av SS 20-robotarna fortskrider, dessutom i ganska högt tempo. Det är också djupt oroande att förhandlingar om begränsning av vapnen ännu inte har inletts. Härigenom rycker även genomförandet av NATO:s planer hastigt närmare. 46 Den sovjetiska regeringen hartidigare förklarat att den är beredd att förhandla.USA:s regering har förklarat sig villig att upptaförhandlingar med om en begränsning av kärnvapenupprustningen iEuropa. Enligt vår mening är det ytterst angeläget attöverläggningar snabbt kommer i gång. Målsättningen måste vara att det hastigtväxande antalet sovjetiska radikalt nedbringas och attförbandsläggningen inom NATO av nya medeldistansrobotar kan undvikas.Förhandlingarna bör också sikta på att begränsa andra kärnvapensystem avseddaför bruk i . Det alltmer kyliga förhållandet mellanmilitärblocken, vilket jag i korthet har beskrivit, har naturligtvis avspeglatsockså i den europeiska säkerhetskonferensen, som pågår i Madrid.Sverige har där tillsammans med andra neutrala och icke-alliansbundna länderlagt fram kompromissförslag om sammankallande av en europeisk nedrustningskonferens. Det är nu av utomordentligt stor betydelse att öst ochväst omsorgsfullt och seriöst överväger dessa kompromissförslag. Vad som behövsär faktiska eftergifter och kompromisser. Det får inte hända att Madridmötetblir ett misslyckande. Konsekvenserna av detta skulle bli allvarliga. Ansvaretvilar-det går inte att komma ifrån - mycket tungt, för att inte sägauteslutande, på stormakterna och deras allierade om inga resultat nås. Som den har påpekat, måstefrågan om en kärnvapenfri zon i - som har upptagit en del av debattenhär och som även upptar en del av utrikesutskottets betänkande - ses i sitteuropeiska sammanhang. Den kan inte ses isolerad från kärnvapenutvecklingen ivårt närområde och i i övrigt. Det mest angelägna är därför att få till ståndmeningsfulla och seriösa förhandlingar mellan stormakterna i syfte att bromsaden pågående kärnvapenutrustningen i . Mot denna bakgrund övergår jag härmed, herr talman, tillatt besvara fråga. Han har frågat: På vad sätt är regeringen beredd att verka för kravetom som en kärnvapenfri zon? Är detregeringens uppfattning att inrättandet av en sådan nordisk zon kan ses som ettförsta steg mot en gradvis ökad kärnvapenfri zon för ett heltkärnvapenfritt ? Är regeringenberedd att ta initiativ till en nordisk konferens om inrättandet av en nordiskkärnvapenfri zon? Är regeringenberedd att ge detta arbete hög prioritet och ta ytterligare initiativ, i såfall vilka, utöver de här nämnda? Den har varit konsekvent i sin syn påfrågan om en kärnvapenfri zon i . Jag redogjorde senast för regeringenshållning i utrikesdeklarationen samt när jag besvarade två interpellationer isamma ämne . Vad beträffar omfattningen av en eventuell, traktatfäst,nordisk kärnvapenfri zon anser regeringen att bl. a. bör ingå i en sådanzon. Nedrustning m. m. Om ett svenskt initiativ för en nordisk kärnvapenfri zon Nedrustning m. m. anslutningtill den kärnvapenfria zonen bör det finnas en s. k. uttunningszon från vilkenkärnvapen, som är primärt avsedda för insats mot mål inom den kärnvapenfriazonen, bör dras bort. Frågan om vilka vapen som bör elimineras från detkringliggande området måste noga övervägas, varvid naturligtvis denvapentekniska utvecklingen måste beaktas - precis på det sätt som utvecklade. Det förtjänar ånyo fastslås att de nordiska länderna i dagutgör ett kärnvapenfritt område. I förekommer i fredstid inga andrakärnvapen än de som baserats ombord på sovjetiska ubåtar i . Inärområdet finns därutöver, inom båda militärpakterna, ett mycket stort antalkärnvapen som kan nå nordiskt territorium. Regeringen upprätthåller nära kontakter med övriganordiska regeringar i frågan och har bildat sig en uppfattning om vad dessaländer anser vara realistisk utgångspunkt i sina säkerhetspolitiskaintressen. Vi har också tagit del av uttalanden från sovjetisk sida rörandeomfattningen av en kärnvapenfri zon och en s. k. uttunningszon. Enligt dessauttalanden kan sovjetiskt territorium och sovjetiska vapen inte beröras av enkärnvapenfri zon i . Vår bedömning är att förutsättningar för en konferens ifrågan f. n. saknas. Jag vill , herr talman, i detta sammanhang erinraom att vid nedrustningsförhandlingarna i harklargjort att den utgår från att de unilaterala garantier som utfärdats avkärnvapenmakterna att inte använda eller hota att använda kärnvapen mot icke-kärnvapenstatergäller i all den utsträckning de är tillämpliga på enskilda stater.Sverige uppfyller samtliga de kriterier dessa kärnvapenmakter uppställt, ochderas garantier måste därför anses bindande vad beträffar. 39ALLAN () replik: Det var en uttömmande och klargöranderedogörelse som utrikesministern lämnade. Det finns anledning att i alltväsentligt instämma i vad han där sade. Möjligen skulle jag vilja göra dettillägget, på tal om garantierna, att kärnvapenmakternas unilaterala garantierär försedda med reservationer. Den reservationen är enligt formuleringgällande om en stat gör sig skyldig till aggression eller är medskyldig tillaggression. Den amerikanska formuleringen gäller om en garanterad stat går tillväpnat angrepp med stöd av eller med hjälp från en kärnvapenmakt. Dessareservationer har icke godtagit med hänsyn till att vi icke anser detgodtagbart att en kärnvapenmakt själv skall kunna avgöra, om den är bunden avett så grundläggande åtagande eller inte. Reservationen finns i detsydamerikanska avtalet, och förhandlingarna inom CD har i denna del inte letttill någon framgång . Detta varbara ett tillägg, herr talman. 40LARS (vpk): Det är rätt intressant att höra attutrikesministerns anförande här behöver kompletteras av utrikesutskottetsordförande, sedan utrikesministern har hållit en lång, fyllig redovisning. Jagvet inte vilka slutsatser man skall dra av det, men det får vi väl se underdebattens gång. I årets utrikesdebatt konstaterade utrikesministern heltriktigt att det nordatlantiska områdets strategiska betydelse under de senasteåren har ökat avsevärt. Utrikesministern sade också att det därför nu är meraangeläget än någonsin att se till att det mångåriga säkerhetspolitiska mönstreti inte rubbas. Men den oro som utrikesministern då uttryckte tycker jaginte har präglat regeringens agerande. Regeringsmedlemmarna har varit förbluffandetysta och passiva, trots att de själva säger sig vara oroade och framhållerbetydelsen av aktiva insatser. Den förre socialdemokratiske utrikesministern har i sin senaste memoarbok skrivit: "Ser vi tillbaka på vad somskett tvingas vi tänka om. Varken ellerandra länders säkerhetspolitik kan baseras på faktorer som gällde 1940.Försvarsdebatten här hemma präglas dock av oförmåga och bristande vilja att sedenna verklighet i ögonen." Överbefälhavaren har i en av sina perspektivplanerkonstaterat "ett ökat strategiskt intresse" för det nordiska området,och han förklarar att det bl. "sammanhänger med förändringar i fråga omkärnvapenstrategin". Det finns således de som, till skillnad från regeringen,både inser det förändrade läget och de nya hoten mot och de konkretahandlingar som det måste innebära. Det säkerhetspolitiska mönster som utrikesministern taladeom och sade att vi måste slå vakt om har redan genomgått viktiga förändringaroch står kanske inför ännu större förändringar . Det är framför alltNATO som kraftigt ökat sitt engagemang i och som ligger bakom den utvecklingen.Man har ökat trycket på sina allierade i - på och på - ochman har också ökat förhandslagringen av krigsmateriel i , vilken kankomma att användas i ett kärnvapenkrig. Två fredsforskare har också avslöjat förekomstenav ett tiotal s. k. hemliga N i - något som de ståråtalade för. Vid dessa baser finns det bl. a. satellitsökande kameror,utrustning för avlyssning och pejling, navigeringssystem för atomubåtar m. m.Också i har liknande avslöjanden gjorts, och även.där pågår enrättegång. Avslöjanden om dessa hemliga och för NATO-styrkorna såbetydelsefulla baser bekräftar NATO:s ökade engagemang i . presenterades i ett material från ettsenatsförhör i som avslöjar att NATO har tio hemliga flygbaser i ,något som tidigare envist har förnekats både av militär och av politiker. De här flygplatserna ingår i COB-programmet - frittöversatt: iordnings-ställda operationsbaser - och skall ta emot kärnvapenbärandestridsflygplan i en krigssituation. Det finns 73 sådana baser, 10 i och 4i . Det framgår av det här senatsförhöret att flera övningar hargenomförts vid de här 4 protokoll 1980/81:156-157 Nedrustning m. m. Nedrustning m. m.