prot · G409156 · 1980-12-31 00:00:00 — Det viktiga i SIPRLs konstaterande är att man underkänneruppgifterna från både väst och öst, både CIA:s och uppgifter. Men mansäger på grundval av sina egna beräkningar som man har tagit fram urolika källor att rustningar är mycket större och att de ökar kraftigare.Det är det som är det viktiga. Slutsatsen i SIPRLs bedömning är inte att det blir någotslags likhet, . När man har skalat bort de felaktiga uppgiftersöm man anser lämnas från båda hållen, är ju slutsatsen den att rustar mestoch drar ifrån. I fråga om våra nordiska grannländer, förhandslagring osv.tycker jag fortfarande att det är en hopblandning av två begrepp. och är medlemmar i den ena av de stora pakterna i världen. Därför angår det i högsta grad svensk säkerhetspolitik vad den ena pakten tar sig för. Att det råkar hända på våra nordiska broderländers område kan vi i det samman hanget inte ta någon hänsyn till. 74 Det har framhållits idebatten här att läge har kraftigt försämrats- vi har haft det uppe i försvarsdebatfen tidigare. har kommit i ettmycket sämre säkerhetspolitiskt läge, och det är svagt av regeringen - framförallt av den som har suttit till - att den inte mera resolut haruppmärksammat vad som hänt med det nordiska området från ungefär 1978 ochframåt. Vi har blivit indragna i den globala strategin på ett heltannat sätt . Man kan inte ursäkta sig med att vi inte kan lägga ossi hur eller löser sina säkerhetsproblem, för det har med de storapakternas infiltration i området att göra, framför allt NATO:s. 54 () replik: Jag kan försäkra att vi haruppmärksammat och uppmärksammar vad som sker i vår omgivning. militärakostnaderna ber jag att få citera slutsatsen på engelska: " the bestassumption is that each uses about the same amount of resources on themilitary", dvs. i svensk översättning att det bästa antagandet är attvardera använder samma mängd resurser på det militära. Om jag därtill skall lägga en egen uppfattning så är detatt med tanke på att framställningskostnaden i många fall är högre i än iSovjetunionen borde man förr komma till en annan slutsats, nämligen att omsamma summa oengar används uppnås en högre rustningspotential i än iUSA. 55 (vpk) replik: Jag har också läst detta kapitel mycket nogaoch är inte främmande för det avsnitt som citerade. Men detviktiga i sammanhanget är ju vad som satsas i absoluta tal, inte vad man harråd att satsa i förhållande till bruttonationalprodukten eller vad det nu ärför mått som används. Det är då ett faktum att på grund av sina störreresurser, sin större industriella kapacitet och sitt mycket mera konsekventautplundrande av andra regioner satsar betydligt mera på rustningar än vadSovjet gör. Jag är glad för att vad som framgått av SIPRLsmaterial nu börjar slå igenom i form av en annan syn på de här sakerna, vilketbl. a. framgår av DN:s ledare och t. o. m. i den västliga världensmilitärstrategiska tidskrifter, t. ex. Military balance, som jag citeradenyligen. Vi har varit utsatta för enpropaganda från utan motstycke. Det har också sagts i SIPRLs årsböcker,vilket inte är så villig att citera, att har fört frampåståenden som bygger på absolut felaktiga grunder och att dessa har godtagitssom säkra fakta. Det är ett slappt argumenterande och ett slappt tänkande sominte bör förekomma i sådana här seriösa debatter. 56MAJ (): Låt mig först korrigera . Honjämför med , och då är det alldeles riktigt att kommerfram till en ungefär likvärdig nivå. Den socialdemokratiska motionen taremellertid Nr 156 upp den jämförelse som är denintressanta, nämligen den mellan NATO och Då visar detsig enligt att NATO har "?inni 1981 rustningskostnaden ochWarszawapakten . Detta för att rätt skall vara rätt i debatten. Nedrustnins m m "' °P ° "* större otrygghet till allt störrekostnader", säger Myrdal.Under 1980-talet beräknas de åriiga militärutgifterna i världen bli 600miljarder dollar. Anslagen till krigsförberedelser-för det är faktiskt det dethandlar om - ökar stadigt, som 800 miljoner människor lever påsvältgränsen och i absolut fattigdom. Brandtrapporten har visat oss vad som kanuppnås för en liten del av de astronomiska rustningskostnaderna. För priset avett enda jaktplan, ca , kan man uppföra 40 000 byapotek. Förpriset av en enda modern stridsvagn, ca , kan man få 1 000klassrum åt 30 000 barn. "Där svälten styr kan inte freden överleva. Den somvill avskaffa krig måste också avskaffa massfattigdom", sägerBrandtrapporten. Men inte bara de vansinniga rustningskostnaderna tillkrigsförberedelser driver oss mot katastrofen. Det gör också den förändradestormaktsstrategin med koncentrationen på som slagfält för en uppgörelse.Atomvapenkriget rycker allt närmare. Rustningarna fokuseras alltmer kringatomvapen. Vi vet nu att det planeras för och talas om det omöjliga: att vinnaett kärnvapenkrig. Detta bygger på tron om ett begränsat kärnvapenkrig. Men ettsådant krig kan aldrig vinnas. Där finns bara förlorare. Och att tro att ettatomvapenkrig kan begränsas ärdrömmeri. I finns det ca 15000 taktiska atomvapen, dvs. de finns ute på militära förband, avsedda attanvändas i direkt strid. I väst finns 16 olika vapensystem, alltifrån små minoroch granater till robotar och bomber. "Ett krig i kan inte förasutan användning av atomvapen i "", säger högamilitära planerare i Pentagon och NATO. Större delen måste användas genast viden konflikt, annars faller de i fiendens händer så fort denna passerar gränsen. "Det är otroligt att mänskligheten finner sig i atten handfull kärnvapenmakter producerar, förbättrar och moderniserar kärnvapenoch andra massförintelsevapen i allt snabbare takt", säger ,den norske ambassadören och förre ministern. Som om det inte räckte med det nuvarande vanvettet skall1983 nya eurostrategiska atomvapen - kryssningsrobotar och medeldistansrobotar-placeras i NATO-länder och utanför . Med dessa nya kärnvapensänks drastiskt kärnvapentröskeln. Förvarningstiden minskar från de ca 30minuter det nu tar för ett kärnvapen att nå från en supermakt till en annantill ! för politiker att avgöra världens öde på! OcksåNorden dras nu in i spänningsområdet. Över skall kryssningsrobotar,bestyckade med kärnvapen, passera. Enligt vårneutralitetsförklaring måste vi försöka ta ner dem. har lovatoss att ingripa om vi inte gör det. Enligt uppgift i engelsk press, som harciterats tidigare här i debatten, kommer också övriga eurostrategiska 76 atomvapen att ha somöverflygningsbana. I , det vet vi, står kärnvapenrobotar riktade mot . Bombmålför sovjetiska robotar finns nu från , dvs, tunga krigsmateriel i Tröndelag. Vår möjlighet att avvärja ett direkt kärnvapenhot är attdeklarera som en kärnvapenfri zon och därmed tvinga stormakterna attuppfylla sina garantier i att aldrig rikta eller användakärnvapen mot sådana zoner. har rekommenderat kärnvapenfriazoner som ett viktigt första steg. Kärnvapenfria zoner begränsar supermakternasagerande och tvingar dem att finna andra vägar för sina kärnvapen. Vad är då en kärnvapenfri zon? En del tycks tro att Nordenär en kärnvapenfri zon därför att kärnvapen inte finns här . Men så är detinte. Vad som betecknar en kärnvapenfri zon är tvåvägsgaranti, kontroll ochavspänning. En kärnvapenfri zon är ett avgränsat område som med stödav ett avtal är förklarat fritt från kärnvapen. Zonstaterna eller derasallierade förbinder sig att inte tillverka, lagra eller använda någon form avkärnvapen. Å andra sidan avskriver sig kärnvapenmakterna rätten att användakärnvapen mot länderna i zonen. Ett upprättande av en sådan zon är såledesinget ensidigt beslut. Det kan vara skäl att understryka att det ärsupermakterna och som måste avskriva sig en rätt, inte de nordiskaländerna. En kärnvapenfri zon existerar således inte förrän ett juridisktförpliktande avtal föreligger i enlighet med 1978. I samband med att zonavtalet upprättas bör naturligtvis enkontrollapparat inrättas för att bevaka att avtalet hålls. Upprättandet avkärnvapenfria zoner kan bidra till den avspänning som är nödvändig för attbevara freden i en spänd internationell situation. Ett zonavtal kan naturligtvis också omfatta tilläggsavtal,som i sig kan innefatta vapensystem eller installationer som finns utanförzonen och som antingen är riktade mot eller kan kränka zonens luftrum. När detgäller avgränsningen bör såvitt jag förstår inte supermakternas strategiskaområden dras in, dvs. En nordisk zqn bördärför till att börja med rimligen omfatta länderna , , Danmarkoch . Jag förstår dock inte riktigt det starka moderatamotståndet mot negativa kärnvapengarantier. Det är ju faktiskt sådana som gervärde åt en kärnvapenfri zon, vilket jag har sagt. Det är också vadkärnvapen-makterna redan har givit garantier för i FN, Det är således ingenprincipiell skillnad mellan negativa kärnvapengarantier för två eller fyra länder.Om en zon enbart omfattar och och därmed negativa kärnvapengarantier,så är det i och för sig bättre än ingenting alls, men det bästa måstenaturligtvis vara att de fyra nordiska länderna , , ochSverige ingår i en sådan zon. "Det är livsens sanning att tidsfristen för fred ivåra länder är mycket begränsad - troligen mer kort än lång"", sägerAlva . En stark folklig opinion måste nu mobiliseras för atttvinga regeringarna att nedrusta. Och det är bråttom! De sakkunniga ger ossmycket att Nedrustning m. m. Nr 156 - förhindra ett kärnvapenkrig.Och det är bara folket självt som kan hindra Onsdaeen den katastrofen genom att ställa krav. Det ser nu ut som om de storafolkliga 3 inni1981 rörelser för fred, som frågar efter, växer sig Nedrustnins m m European NuclearDisarmament, END, från till är en stark rörelse med sittursprung i . 12 miljoner människor i har ei\l\gt uppgiftprotesterat mot de nya atomvapnen. Det engelska Labour harlovat stoppa de nya kärnvapnen när man får makten. Ja, man har faktiskt ocksåutformat en konkret nedrustningsplan för såväl kärnvapen som konventionellavapen. 1 är protesterna så starka i alla partiled, menockså i kyrkan, att man tror att det holländska parlamentet kommer att säga nejtill NATO-beslutet. Och har den folkliga opinionen vunnit en stor seger.Också i Västtysklandhar opinionen vaknat. Ja, t. o. m. i har, enligtuppgift, en större demonstration hållits. Ett initiativ är planen för en säkerhetszon - enkärnvapenfri zon från till - som en buffert mellansupermakterna. Ett annat initiativ är läkaraktionen mot kärnvapen, som har sittursprung i men sträcker sig över hela , ja, in i östländerna. Och häri har vi initiativet med "- atomvapenfri zon" och"måste befrias från atomvapen - ett steg mot en atomvapenfrivärld". kan gå i spetsen, sägs det i appellen. Kraven är att defyra nordiska länderna skall förbinda sig att inte stationera atomvapen inomzonen och att zonen inte heller i ett akut krisläge skall kunna utnyttjas föratomkrigföring. Garantier måste lämnas från kärnvapenmakterna att inte användaatomvapen mot länderna inom zonen. Ett internationellt kontrollorgan börinrättas. har man i samlat in långtöver 50 000 namn på detta upprop. Från länder kommer kvinnor att gåfrån till i en, som man hoppas, stor fredsmarsch, därhuvudkravet är "- kärnvapenfri zon". Starten sker i/Köpenhamnden , och når man på . Som något mycket positivt ser jag den stora fackliganordiska fredskonferensen i för . 1 400 deltagare -de allra flesta var fackligt förtroendevalda - diskuterade hur man påarbetsplatser, i skolor och i hemmen skall kunna engagera människor förfred. Konferensen tillkom på initiativ av de lokala fackliga avdelningarna iAalborg, huvudsakligen tunga LO-avdelningar, och huvudkravet var "Norden-kärnvapenfri zon". Det är en viktig milstolpe när de fackliga rörelsernasamlas för freden. En nordisk våg kan rulla vidare och förstärka den protestvågmot kärnvapen som går genom . På sina håll i ses den växande fredsaktiviteten iEuropa som oroande. Ja, det finns faktiskt de som tror att styr. Man frågar sig i : Vad händer egentligen i ? Politiska, fackliga, kyrkliga rörelser, miljögrup per och fredsgrupper ställer kravet: Kärnvapen bort från ! Det man inte förstår är att det är de nya atomvapenhoten i som har fått 78 människor att reagera. Frånsocialdemokratiskt håll ser vi tvärtom en stark folklig opinion för fred ochför kravet om en kärnvapenfri zon som något mycket positivt. Vi instämmerdärför gärna med diktaren: "Förstörelsens fästen är kraftigt bemannade.Det är dags för de snälla att bli fly förbannade." 57 () replik: ställde här en fråga tillmig. Hon frågade varför jag tycker illa om s. k. negativa säkerhetsgaranfier,nämligen sådana säkerhetsgarantier som är avgivna av en kärnvapenstat gentemott. Den frågan visar, som jag ser det, på en mycket viktigprincipiell skillnad mellan socialdemokraternas nuvarande inställning och derastidigare agerande i den här frågan. Det finns alltså skäl att här redogöra för den officiellasvenska inställningen, som den uttrycktes i instruktionen till den svenskadelegationen vid FN:s specialsession för nedrustning. Då sades i instruktionen:Vid ställningstaganden till förslag om säkerhetsgarantier bör delegationenvägledas av grundprincipen om varje lands rätt att självständigt besluta ifrågor som berör dess nationella säkerhet. Delegationen bör stödja förslag omsamordnade utfästelser av kärnvapenstaterna att inte använda eller hota användakärnvapen mot icke-kärnvapen-stater, som är anslutna tillickespridnings-fördraget. - Vidare sägs: Garantierna kan ges antingen genomsamtidiga likalydande deklarationer, som helst bör i någon form registreras avFN:s säkerhetsråd, eller i form av överenskommelser mellan kärnvapenmakterna. Detta har alltså varit den officiella svenskainställningen till negadva säkerhetsgarantier, och inför ettalldeles nytt mopient, om hon i det framtida angelägna arbetet för en nordisksäkerhetszon skulle vilja godta ensidiga negativa säkerhetsgarantier. I såfall, herr talman, är jag glad om skillnaden klart har kommit fram här idebatten. Nedrustning m. m. 58MAJ () replik: Det är väsentligt hur man uttrycker sig. Jag har inte talat om ensidiga negativa säkerhetsgarantier. Jag harsagt att det inte är någon principiell skillnad mellan negativakärnvapengarantier från supermakterna - det gäller samtliga supermakter -gentemot två eller gentemot fyra länder. Där ser jag ingen principiellskillnad. Vad vi däremot eftersträvar är en kärnvapenfri zon som jag menar tillatt börja med bör omfatta de fyra nordiska länderna. Vi ser det som ett mycketstort framsteg om man kan nå det målet. När samtliga kärnvapennationer vid den extrageneralförsamlingen 1978 har givit sådana negativa kärnvapengarantier-vilket ärsjälva förutsättningen för att det skall vara någon vinst med en kärnvapenfrizon - kan jag alltså inte riktigt förstå vari den principiella skillnadenligger mellan en garanti avseende två eller en avseende fyra länder. Det är därjag skulle vilja ha en förklaring av fruSundberg. Vad är skillnaden mellan om supermakterna utfäster garantier gentemottvå eller gentemot fyra länder? Anf.59 () replik: Det är absolut ingen skillnad alls mellan en utfästelse gentemot ettland och en som gäller gentemot fem länder. Det väsentliga är om det är ettland som gör utfästelsen eller om den görs av samtliga kärnvapenländer. Det ärdär som skiljelinjen har gått mellan den svenska officiella inställningen ochMaj Britt beträffande säkerhetspolitiken. Vi har bl. a. ansett detönskvärt att en överenskommelse om garantier på detta område träffas mellansupermakterna och kärnvapenstaterna inom . Dessutom har detfrån svensk sida förts fram att det är önskvärt att en sådan utfästelse inte ärtidsbegränsad och att den inte ger utrymme för eller åtminstone så långt siggöra låter minskar möjligheterna för en stat att bryta mot överenskommelsen. Menskillnaden mellan och mig är att jag inte anser att enensidig utfästelse av att inte använda kärnvapen mot eller motnågot nordiskt land - det spelar ingen roll om det gäller ett land eller fler -kan räknas som en tillgång i arbetet. Den officiella inställningen har varitatt vi icke skall nöja oss med denna typ av utfästelse. Jag skulle tycka attdet vore av värde om klart ville svara på följande fråga: Ärdet tillräckligt för med ensidigt gjorda utfästelser från enkärnvapenmakt att icke använda eller icke hota med användning av kärnvapen motSverige? 60 MAJ () replik: Jag trodde att det var klart för vad en kärnvapenfri zoninnebär. Den bygger inte på en ensidig deklaration utan på en tvåvägsgaranti.Vad det gäller är att de länder som deklarerar sig som kärnvapenfritt områdeavstår från att använda kärnvapen och från att tillverka eller lagra sådana.Men därvid förutsätts å andra sidan också - och det är det viktiga - attkärnvapenmakterna avskriver sig rätten att använda kärnvapen mot länderna izonen. Samtliga kärnvapenmakter, dvs. , , , och Kina- kom för resten först - har gjort sådana utfästelser i Förentanationerna. Det är därför som frågan om en kärnvapenfri zon kan aktualiserasefter 1978 då FN rekommenderade sådana zoner. Det är därför somsocialdemokraterna har drivit detta krav. Mendet är framför allt när socialdemokratin i har öppnat en sådan diskussionsom kravet nu växer sig starkt i de nordiska länderna. En kärnvapenfri zon ärnågot mycket positivt som ett steg mot ett kärnvapenfritt , men denbygger icke på en ensidig aktion. En förutsättning för en sådan zon är att entvåvägsgaranti utställs, och det trodde jag. , att ni moderater varmedvetna om. 61BJÖRN KÖRLOF (m): Nr 156 Det finns en tendens idebatten om nedrustningsproblemen - Onsdaeen densärskiltutanförriksdagen-att söka framställa vissa partier eller gruppersom t jj. merfredsvänliga och mer nedrustningsinriktade än andra. gjorde ett försök i den riktningen. Nedrustning m. m. Debatten skulle tjäna på om alla som är engagerade inedrustningsfrågorna mer sökte rikta in sig på att belysa de svårigheter somrustningskontrollarbetet står inför, på att redovisa de handlingsvägar som förvårt lands del är möjliga att söka sig fram efter och på att fjärma oss ifrånbåde den extremt tekniska och den domedags- och slagordsbetonade debatt somtyvärr nu ofta präglar åsiktsutbytet. "rycker alltnärmare", framhåller . "Man planerar för att vinnaett begränsat kärnvapenkrig", säger vidare ochframmanar därmed stämningen av och självuppfyllande profetior. Varför är rustningsbegränsningar och rustningskontroll såförtvivlat svåra att genomföra? Varför fortsätter rustningarna? Varför kantasnedrustningsförhandlingarna med så många misslyckanden? Dessa och många andrafrågor möter vi ofta, ställda av människor som med förtvivlan ser påutvecklingen. Frågorna är naturligtvis berättigade. Ett förnuftsmässigtsinne måste fråga sig varför den oförnuftiga rustningsspiralen fortsätter attvridas uppåt. En del av nedrustningsdebatten är, tycker jag, för hårtinriktad på tekniska och formella problem i vad gäller olika typer avstyrkereduktioner. Men svårigheterna i nedrustningsarbetet ligger ursprungligendäri att världen -också oberoende av de militära rustningarna - fakfiskt är enmycket otrygg plats för dess befolkning. Det förhållandet att enskildamänniskor, folk och nationer från början upplever sin situation som otrygg ochosäker är orsaken till rustningarna, inte tvärtom. Nedrustningarna kan därförinte åstadkommas utan att en genuin och trovärdig säkerhet ochtrygghet för nationer, folk och individer kan skapas. Svårigheterna här är så mycket större än när det gällerrustningskontrollproblemen i trängre mening, därför att ett stort antalnafioner företräder en politisk ideologi som inte bekänner sig till och inteheller förstår en demokratisk åskådning. Debatten om rustningskontroll och nedrustning måste därförbörja med frågan hur den ideologiska och sociala strid som äger rum mellanolika grupperingar och som säkerligen måste fortgå skall kunna äga rum i formersom inte innebär hot eller fara för någon. Det är inte tekniska fel på kärnvapensystemens datorer somorsakar konflikterna i eller i . Konflikternas ochkrigens ursprung ligger inte i rustningarna eller vapensystemen som sådana utani de politiskt-psykologiska och sociala dynamiska förlopp som konflikter mellanfolk och nationer är uttryck för. hållning i dessa frågor är av fundamentalbetydelse för om nedrustningsarbetet i skall kunna bedrivas med framgång eller inte. 6 protokoll 1980/81:156-157 Nr 156 säkerhetspolitik i har mot bakgrund av de båda , , väridskrigenshemska erfarenheter för det här landet byggts upp kring ett - . . .Q, strategiskt,militärt och politiskt buffertsystem i . består avde östeuropeiska staterna. Ett krig för att skydda skall utkämpasväster om - därav . land skall kunna bliinkörsport för anfall mot - därav den stränga pohtiska kontrollen avdessa stater. Också ingår i det här buffertsystemet genom vänskaps- ochbiståndspakten. Detsom skrämmer är kanske inte detta buffertsystem som sådant, utan detär kombinationen av de politiska avsikter och militära medel som visarupp. Ytterst handlar det naturligtvis om avsikter. Upprepadegånger har från sovjetisk sida framhållits att "avspänning" och"fredlig samexistens" inte innebär att en enda bokstav ändrats i degrundläggande teser som bär upp den marxist-leninistiska åskådningen iSovjetunionen. Dessa åsikter innebär bl. a. att väpnad revolution är ennaturlig slutfas i de kapitalistiska staternas upplösningsprocess. Man ansersig inte vara förhindrad att stödja sådana revolutioner runt om i världen-tvärtom. De skall påskyndas där så är möjligt. Det sätt på vilketSovjetunionen har underkuvat och fortsätter att underkuva de östeuropeiskastaterna gör naturligtvis att ser med - minst sagt - betydanderädsla på detta politiska system. Att Kreml i praktiskpolitik följer den doktrin som Kreml självt är talesman för så långt detta ärmöjligt är också en historisk erfarenhet. Till yttermera visso förfogar Sovjetöver en gigantisk militärapparat som kan användas för doktrinens syften, ochman har inte visat några tecken på återhållsamhet när det gäller enförstärkning av den här militärapparaten. Det framgår av ESK-överenskommelsenatt de västeuropeiska staterna i betydande utsträckning har ställt sig tillförfogande för en öppen dialog med östsidan. Det fundamentala problemet är baraatt och dess ideologiska system inte är öppna för ett sådantåsiktsutbyte. Denmarxist-leninistiska doktrinen i sovjetisk tappning är en sluten lära. varsväsentliga teser inte ändrats sedan tid. Ofta gör man i väst misstagetatt tro att den debatt om marxismens problem, metoder och möjligheter som försbland västeuropeiska intellektuella också förs i . En sådan debatt är iallt väsentligt heU omöjlig där. Marxism-leninismen i sovjetisktappning avvisar varje tanke på att dess lära, dess system skulle kunna smälta samman, bli något slags blandideologi med inslag av kapitalism. Det är en omöjlighet för detta system att tänka något sådant. kan inte acceptera någon ideologisk kompro miss. Spelreglerna för innebär att den marxist-leninistiska doktrinen helt oanfrätt, utan varje förändring, måste och kommer att segra också i och i den övriga delen av världen samt att detta är historiens inneboende mening. , Man kan belysa den sovjetiska hållningen på det internationella planet 82 med ett aktuellt exempel, . AndrejGromyko, har i tidningen nr 11 1980 i en längre artikel Nr 156redovisat syn på nedrustning. I denna arfikel uttalar hansig Onsdaeen den bl. a. på följande sätt: "I propagandan har västhögljutt tagit upp frågan om t : igni någotslags sovjetisk aggression i . Så betecknas det temporära införandetav en begränsad sovjetisk truppkontingent i detta land för att Nedrustninsm m hjälpa dess regering och folk att slå vakt om revolutionens vinningar,avvärja det väpnade intrånget på dess territorium utifrån samt eliminera hotetatt förvandlas till ett pro-imperialistiskt basområde vid SSSR:ssödra gränser." När man tar del av ett sådant uttalande, så förstår manatt den ideologiska debatt som vi i väst är öppna för gentemot har sinasvårigheter. Det är naturligtvis båda blockens misstro,rädsla och osäkerhet om varandras avsikter och intentioner som skruvar upprustningsspiralen.