prot · G409161 · 1980-12-31 00:00:00 — I den svenska industrins nuvarandesvaghetstillstånd skulle en konsumtionsökning i alltför stor utsträckning ledatill en ökad import och därmed ytterligare förvärra obalansen i vår ekonomi. Den ökade efterfrågan måste därför till större delen kommaur andra källor: dels från utlandet, dels genom att vår egen efterfrågan vridsöver från import mot svenska produkter, och dels genom investeringar somstärker vår produktionsförmåga och konkurrenskraft. Det finns framför allt tre tunga och betydelsefullaområden där investeringarna borde aktiveras. Det är energin,transportsystemet och bostäderna. Det beräknas att vi behöver investerauppemot inom energisektorn för bättre hushållning ochutveckling av alternativ till oljan. Det är nödvändigt att snabbt komma i gångmed dessa investeringar. Det är nödvändigt för att minska beroendet avimporterad olja och minska underskottet i bytesbalansen. Men det är nödvändigtockså för att öka produktion och sysselsättning inom industrin och för attstimulera kunnande och teknisk utveckling. Vår transportapparat är i stort behov av både upprustningoch förnyelse. Genom bättre kollektiva trafikmedel och bättre vägar ökar vieffektiviteten i hela samhällsekonomin, sparar pengar och olja och minskarförslitningen på både transportmedel och transporterat gods. Ökadeinvesteringar på transportområdet ger därför inte bara sysselsättning och ökadproduktion i industrin. Det ger också landet bättre konkurrenskraft. När det gäller byggandet vet vi att vi behöver flerbostäder. Men vi vet också att vi för framtiden behöver en fungerande byggnadsindustri. Den hotar nu att i väsentliga avseenden slås ut genom raset i byggnadsinveste ringarna. Låter vi det fortsätta befinner vi oss snart i det läget att vi här i landet inte kan bygga annat än genom att anlita utländsk produktionskap acitet och utländskt byggnadskunnande. Det borde inte få ske. 30 Detta, herr talman, är bara exempelpå en offensiv politik för att bättre utnyttjavåra resurser och öka produktion och sysselsättning. Därutöver Nr 161behöver en rad andra åtgärder vidtas. Sålunda måste den svenska skogsin- Tisdaeen den dustrins försörjning med skogsråvara ordnas, så att industrin kanutnyttja q -. hela sinproduktionskapacitet och vi slipper en dyrbar och helt onödig import av vedtill massaindustrin. Vidare måste den offentliga sektorns efierfrågan q ekonoiniska bättre utnyttjas för attstimulera svensk produktion och svensk teknisk nolitiken m m utveckling.Här har vi en stor inhemsk resurs som vi borde kunna utnyttja långt bättre . Det är också nödvändigt att skapa en fungerandearbetsmarknad, så att industrin kan få den yrkesutbildade arbetskraft denbehöver. Men vi vänder oss bestämt emot den uppfattning som uppenbarligenstyr den borgerliga politiken, att detta bara kan uppnås via en kraftig uppgångav arbetslösheten. Vi är tvärtom övertygade om att en önskvärd rörlighet påarbetsmarknaden bara kan uppnås vid full sysselsättning. På samma sätt tror vi att industrin bara kan dra till sigfolk om dess utveckling är expansiv och jobben i industrin upplevs som tryggaoch meningsfulla. Därför är det genom en förbättrad arbetsmarknadspolitik ochen effektivare regionalpolitik som en balanserad arbetsmarknad skall uppnås,där alla som vill ha jobb också kan få det. Jag har här talat för en ny ekonomisk politik, inriktad påatt bekämpa inflationen och skapa betingelser för ny industriell tillväxt iSverige. Den inriktningen av politiken betyder inte att vi socialdemokrateravvisar behovet av sparande och hushållning. Tvärtom - ett ökat sparande är enabsolut nödvändig förutsättning för att investeringar och sysselsättning skallkunna öka. För att kunna arbeta måste vi spara. Och den offentliga sektornsstora underskott kräver strängaste möjliga hushållning och återhållsamhet medde offentliga utgifterna. Men för att sparandet skall vara meningsfyllt måste detförvandlas till ökad produktionsförmåga, omsättas i ökad produktion och flerjobb. Och hushållningen med de offentliga utgifterna måste ske under tvåsjälvklara förutsättningar. Den får under inga förhållanden leda till ökadeorättvisor, till att grundläggande mänskliga behov eftersatts eller till attsvaga grupper drabbas. Den kan dessutom bara genomföras under förutsättning atträttvisan och effektiviteten återställs i vårt skattesystem, så att betalningenför de gemensamma utgifterna bärs av alla efter deras förmåga. Det är därförden kommande skattereformen för oss inte bara är en sänkning avmarginalskatterna utan också en rad andra åtgärder, däribland ett rättvisareavdragssystem och en hård kamp mot skattefusk och svartjobberi. Formellt har landet fått en ny regering. Mennågon ny ekonomisk politik får landet inte. Regeringen tänker fortsätta i degamla hjulspår där den redan kört fast. Den tidigare högerpolitiken fortsätter.Det har garanterat genom alla sina löften till . Det står därför helt klart, att måste vänta på ensocialdemokratisk regering, innan den nödvändiga förnyelsen av den ekonomiskapolitiken kan ske. Nr 161 Herr talman! Jag yrkar bifall tillde socialdemokratiska reservationer- den "' AnL 21 (): , Herr talman! Det har pä sistoneblivit gott om motorer i den ekonomisk- politiken, rn. Somliga säger att den offentliga sektorn är den motor som skallhjälpa oss ur den ekonomiska krisen. Andra ser byggnadsverksamheten, inteminst bostadsbyggandet, i samma roll. Ytterligare några menar, att en satsningpå utbildning och forskning skulle verka pådrivande på den ekonomiskautvecklingen. Tyvärr rör det sig här i stor utsträckning omönsketänkande. Både från fackligt håll och från arbetsgivarsidan griper manefter argument för att försvara den egna verksamhetens utrymme i fider avåtstramning. Men att låta den offentliga sektorn växa ytterligare kan integärna vara rätt, när de offentliga utgifternas höga andel avbruttonationalprodukten och det stora underskottet i statsbudgeten redan somdet är måste räknas till våra största ekonomiska problem. Att öka bostadsbyggandetkan inte heller vara rätt, när stigande boendekostnader, sänkta subventioneroch hotet om avdragsbegränsningar för bostadsägare skaparavsättningssvårigheter för de bostäder som redan finns. Däremot kan detnaturligtvis finnas skäl att investera i industribyggnader och kommunikationeroch - framför allt - att sälja byggtjänster på export. De som förordar en höjdutbildningsnivå har egentligen mest rätt, men tyvärr får en sådan satsningverkan först på . Skall vi komma till rätta med våra akuta ekonomiskaproblem, är det ofrånkomligt att den utlandskonkurrerande industrin tillförserforderliga resurser i form av kapital och arbetskraft. Som det framhålls iden reviderade finansplanen måste vi då undanröja de restriktioner för tillväxtensom finns på ekonomins utbudssida. Detta understryks också av finansutskottetsborgerliga majoritet. I den reviderade finansplanen förs i anslutning tilllångtidsutredningens betänkande ett intressant resonemang omstabiliseringspolitikens framtida inriktning. Utgångspunkten är erfarenhetenfrån , både i och utomlands, att en efterfrägestimulerandepolitik kommit att fungera allt sämre som medel att öka produktionen iekonomin. Åtgärder för att stimulera efterfrågan har visat sig ökainflationstakten, som effekterna på produktionssidan blivit mycketbegränsade, ibland t. o. m. negativa. Det konstateras helt frankt att våranuvarande ekonomiska problem är frukten av en felslagen expansiv ekonomiskpolitik. En fortsatt sfimulans av den inhemskakonsumtionsefterfrågan skulle med stor säkerhet endast fördjupa den ekonomiska kris befinner sig i. Därför måste långtidsutredningens alternativ 2 avvisas. I stället är det nödvändigt att i enlighet med dess alternativ 1 öka produktionen med andra medel, som är inriktade på att häva existerande utbudsbegränsningar. Som finansutskottet påpekar får inte det förhållandet att anpassningsprocessen 32 har försenats under 1980-taletsförsta år tas till intäkt för att pruta på Tvärtom måste ansträngningarna att återförautvecklingen till rätt bana intensifieras. Vid sidan av talet on; motorer finns det några andramodebetonade uttryck i dagens ekonomiska debatt. Från olika håll förordas"offensiva åtgärder" och "aktiv politik". Jag tror attKjell-Olof begagnade båda uttrycken. Det rör sig här om slagordsbetonadebegrepp, som i stor utsträckning har karaktären av besvärjelser. Det skall ge intryckav handlingskraft, när sanningen är att man egentligen inte vet riktigt vad manskall göra. Det räcker inte med åtstramningspolitik, heter det. Denmåste kombineras med offensiva stimulansåtgärder. Men ser man närmare på vadsom döljer sig bakom denna ordridå, är det som regel mer av det slags selektivastödpolitik som vi redan har mer än nog av. Det är ,dags att erkänna det förmånga obehagliga förhållandet att strukturella problem i ekonomin inte kanavhjälpas med subventioner. I den socialdemokrafiska partimotionen ordas mycket om enaktiv pohtik i olika avseenden. Det talas om aktiv statsskuldspolifik, aktivvalutapolitik, aktiv skattepolitik osv. Med skulle man viljafråga: Vad är det? Det närmaste motionen kommer en precisering är formuleringarsom "en aktiv polifik byggd på inflationsbekämpning, en expansion avproduktion och sysselsättning och en rättvis fördelning avproduktionsresultatet". På ett annat ställe talas det om "en aktivpolitik för att stabilisera ekonomin och föra ut ur krisen". Ochså anklagar man den reviderade finansplanen för att präglas av passivitet ochsakna förslag till konkreta åtgärder! Det verkliga förhållandet är ju att det ärsocialdemokraterna som saknar ett program mot den ekonomiska krisen. Vad de harär en krisprograms-grupp, men vad den kommer fram till vet vi inte ännu sålänge. Enligt förljudande i den egna pressen lär dock de förhoppningar om ettomtänkande som väcktes av enkäten ut till partiorganisationen komma på skam.Försöket att introducera nya grepp tycks inte ha klarat konfrontationen medaktivisternas ideologiska trosvisshet och de förvridna föreställningar ochförväntningar som de senaste årens missnöjespropaganda har skapat. Risken med alla käcka paroller om offensiva åtgärder ochaktiv politik är att de lockar till mer av statlig centralstyrning ochdetaljreglering. Att i stället bryta denna tendens, att frigöra människornasoch företagens produktiva förmåga - det skulle däremot verkligen vara etttecken på djärvhet och handlingskraft. Den ambitionen finns i den revideradefinansplanen. Låt mig, herr talman, uttrycka den förhoppningen att den nusittande ministåren förmår leva upp till utfästelsen i sin regeringsförklaringatt fullfölja den politiken. På en punkt skiljer vi moderater i utskottet ut oss frånövriga borgerliga ledamöter. Det gäller inte hemställan men väl motiveringen iden del denna rör betydelsen av en snabb och rejäl marginalskattereform förvårt ekonomiska tillfrisknande. Majoritetsskrivningen slår fast att det viktigasteinslaget i den ekonomiska politiken "är en omfattande skattereform som bl.a. syftar till en kraftig 3 protokoll 1980/81:161-162 Den ekonomiska politiken, m. m. Nr 161 sänkning avmarginalskatterna". Det sägs vidare att "en sådan bör på ett -T- j A verksamt sätt bidra till att stimulera arbete ochsparande". n inoi Vimoderater håller naturligtvis med om detta. Men som framgår av reservation 2 skulle vi vilja byggaut resonemanget med argument hämtade n k nmiskn propositionen och tidigareregeringsuttalanden. Det gäller bl. ,.., nalskattesänkningens omfattning och tidsplanen för dessgenomförande. politiken,m. uppreparhär utfästelserna i trepartiregeringens ekonomiska handlingsprogram av den 3februari, bekräftade av statsminister i allmänpolitiskadebatt och i regeringens proposition 118 om ekonomisk-politiskaåtgärder, vilken för bifölls av . Egentligen behöver jag väl inte offra många ord på attmotivera varför en ordentlig marginalskattereform behöver sättas in snarastmöjligt. Det räcker att återge några auktoritativa uttalanden. Enligtpropositionen är en sådan åtgärd av största vikt bl. a. för att minskakostnadsinflationen, stimulera till ökade arbetsinsatser och ökat sparande samtminska incitamenten till skattefusk och skatteflykt. Dåvarande budgetministernWirtén beskrev vid framläggandet av den förut omnämnda proposition 118 enmarginalskattereform som den kanske mest angelägna åtgärden just . Ochstatssekreteraren i budgetdepartementet betecknade det i enintervju som olyckligt att skjuta på reformens start till 1983. Men jag vill ändå koppla samman dessa programmatiskauttalanden från högsta beslutsnivå med en liten notis ur levande livet. Jaghämtar den från sista sida , dvs. dagen efter det att detblivit klart att skulle få en mellanministär som såg som sin uppgiftatt genomföra en jämfört med trepartiregeringens ursprungliga planer försenadoch försvagad marginalskattereform. Artikeln handlar om en anställd vid Scaniai . Han hade kommit på en förenkling i arbetsrutinerna på företaget,som skulle spara miljoner för arbetsgivaren. Förslagsställarenerhöll som ersättning ,, vilket motsvarade hälften av ett årskostnadsbesparing för företaget. När han fick denna oväntade extrainkomst sattehan sig ner och räknade snabbt ut hur mycket som skulle försvinna imarginalskatt ovanpå hans vanliga årsförtjänst på ca . Därefter gickhan till arbetsgivaren och begärde tjänstledigt för återstoden av året. När detinte beviljades sade han upp sig. skall han enligt artikeln jobba med villanunder . Sedan hoppas han få tillbaka sitt gamla jobb, men säkertär det inte. Hans slutreplik förtjänar att återges ordagrant: "Synd att denya marginalskatterna kommer så sent, om de alls blir av. De hade varit bra nuannars." Den kommentaren - liksom hela denna berättelse urverkligheten - säger egentligen allt som behöver sägas om hur hårt marginalskatternaslår även i vanliga inkomstlägen, hur de verkar avhållande på initiativ ochinsatser i arbetslivet, hur de lockar människor att utföra gör-det-själv-jobbhemmavid i stället för att utnyttja sin yrkesskicklighet till gagn för ossalla. Inget tvivel borde alltså kunna råda om angelägenheten avatt trepartire- 34 geringens planer på skatteområdet -sådana som de också kommer till uttryck i den reviderade finansplanen-verkligen genomförs.Till den ändan har vi moderater väckt en parfimotion med just detta syfte.Andra företrädare för mitt parti kommer senare i debatten att närmare motiveravårt förslag i dess olika detaljer. Jag vill ändå, herr talman, något uppehålla mig vid fråganom marginalskattereformens finansiering. Vi moderater har från början varitmed på att sänkningen skall totalfinansieras. Men som vi påpekar ipartimotionen - och som jag framhållit tidigare här i kammaren - är detta inteliktydigt med att reformen fullt ut måste betalas med höjd moms ellerarbetsgivaravgift eller någon annan bredbasig skatt. För det första bör man beakta de positiva effekter enmarginalskattesänkning skulle få på utbudssidan. Detta är ju själva syftet medåtgärden - att få fram större arbetsinsatser och mera inkomster tillbeskattning. Det behövs endast en mycket begränsad ökning av det beskattadearbetsutbudet för att finansiera reformen i dess helhet. För det andra menar viatt möjligheten fill finansiering via ytterligare besparingsåtgärder börundersökas. Och för det tredje kan vi tänka oss höjda konsumtionsskatter.Däremot vill vi i det längsta undvika höjda arbetsgivaravgifter med hänsyn fillde negativa effekter som de skulle föra med sig på kostnadsutvecklingen ochvårt lands internationella konkurrensförmåga. Men skatteuppgörelsen mellan , ochsocialdemokraterna föreskriver att skattereformen i sin helhet bör finansierasgenom höjningar av arbetsgivaravgifter eller införande av proms. En av uppgörelsensbåda upphovsmän, numera ekonomi- och budgetministern , har i entidningsintervju medgett, att det betyder en ökad kostnadsbelastning påarbetsgivarna med , motsvarande en höjning av arbetsgivaravgiftermed fördelade på två eller . I den avgivna regeringsförklaringen utlovas"en ansvarsfull finansiering'" av skattereformen. Jag måste få frågaRolf : Vari ligger det ansvarsfulla i att så kraftigt skärpaavgiftsbördan för företagen och därmed försämra deras internationella konkurrenskraft?Varför skulle det vara ansvarslöst, vilket den nattliga avtalsbrodernKjell-Olof hävdar i den socialdemokratiska reservationen nr 1, atttillgodoräkna statsbudgeten de positiva effekterna på statsinkomsterna av enframtida ökad tillväxt till följd av marginalskattereformen? Jag förutser det svar som skall utgöra ett försök tillförsvar: "De höjda arbetsgivaravgifterna eller promsen skall ju avräknas ilöneavtalen." Jag håller med om att den här typen av kostnadshöjningar förföretagen på lång sikt övervältras på löntagarna. Men jag hävdar också medbestämdhet att den omställningen inte sker på en gång, i synnerhet inte i entid, då det inte ens i utgångsläget finns något utrymme för att höja denbehållna lönens köpkraft. Under den med nödvändighet utdragnaanpassningsprocessen hinner stor skada ske. När vi moderater motsätter oss höjda arbetsgivaravgifteroch införande av proms, gör vi det inte för att slå vakt om företagarnas ellerarbetsgivarnas speciella intressen. Vi gör det därför att sådana åtgärder islutändan drabbar Den ekonomiska politiken, m. m. Den ekonomiska politiken, m. m. oss alla.Egentligen är det ganska enkelt. Antingen avräknas verkligen pålagan, och dåutvecklas köpkraften för de yrkesverksamma grupperna ännu sämre än vad somannars skulle ha blivit fallet. Eller också avräknas den inte, och då tvingasarbetsgivaren antingen att höja sina priser, med ökad inflation som följd,eller att dra ned på verksamheten, med ökad arbetslöshet som resultat. I det här sammanhanget vill jag påminna herrar ochWirtén om att era partiers förslag i fondfrågan skulle ytterligare begränsavärdet av den ersättning löntagarna erhåller för sina arbetsinsatser. Desocialdemokratiska tvångsfonderna avses ju bli uppbyggda med hjälp av, förutomvinstdelning, en ny löneskatt - av kosmetiska skäl döpt till "särskildATP-avgift". Och de liberala tvångsfonderna skall baseras på individuelltberäknade avgifter, som tas ut vid beskattningen. Vi moderater vill däremotgöra det till ett frivilligt beslut av den enskilde - understött avskattestimulanser - att ägna en del av sin behållna inkomst åt ett produktivtsparande i näringslivet. höll sitt sista sammanträde ifredags. utredande blir resultatet enbakgrundsteckning, till råga på allt snedvriden, enligt min bestämda mening.Detta misslyckande har som enda tidigare motsvarighet i svenskt kommittéväsenden s. k. socialiseringsnämnden, som under bl. a. och GustavMöllers ordförandeskap drev ett vidlyftigtutredningsarbete men endast avkastade ett antal bakgrundspromemorior. Än engång har det alltså bekräftats att frågan om byte av ekonomiskt system här ilandet inte låter sig utredas utan måste avgöras på politisk väg. Under det som ligger framför ossföre nästa val kommer vi åtskilliga gånger att diskutera den ekonomiska politiken.Vi moderater kommer då envist att hävda att den borgerliga trepartiregeringensekonomiska politik - sådan den kommit till uttryck i bl. a. den revideradefinansplanen - skall fullföljas. Vi kommer med stor konsekvens att - som i vårreservation till finansutskottets betänkande - driva en borgerligskattepolitik. Vi kommer att kämpa mot tvångsfonder av vad slag det vara må ochi stället försvara och utveckla de både privatekonomiskt och samhällsekonomisktfördelaktiga aktiesparfonderna. Jag yrkar bifall fill reservation nr 2 och i övrigt tillfinansutskottets hemställan i utskottets betänkande nr 40. AnL 22KJELL-OLOF () replik: Låt mig först hälsa välkommen tilloppositionsbänken. Att han nu sitter där är väl egentligen bara en formellbekräftelse på den position han har intagit i svensk politik; att utgöradet oroande elementet i förhållandena mellan och mittenpartierna. Jag förståt att är belåten med sinsituation. Han kan nu vara regeringens övervakare. Han kan gisslamittenpartierna i trygg förvissning om att de sitter fast i den långalöfteskatalog som statsministern har lämnat moderatledaren. Det går attplåga dem i det oändliga, om de inte till punkt och pricka eller ord för ord uppfyller den gjordaöverenskommelsen. kan , som han brukat göra äventidigare, fara runt och kritisera den sittande regeringen och övrigaoppositionspartier för deras vettlösa politik. Jag förväntar mig alltså en radintressanta uppträdanden här i kammaren från sida. Jag begärde ordet för att påvisa en såvitt jag förstårganska hårresande inkonsekvens i den moderata uppläggningen av den ekonomiskapolitiken. sade inledningsvis följande: En fortsattstimulans av den inhemska konsumtionsefterfrågan skulle med stor säkerhetendast fördjupa den ekonomiska kris befinner sig i. Men vilkenekonomisk politik var det som sedan talade för? Vad var det hanville skulle ske? Jo, att framför allt skattepolitiken förs så att den privatakonsumtionen stimuleras. Sänkningen av marginalskatterna får icke finansierasannat än genom något slags hokuspokus om ökade arbetsinsatser - han hade i detsammanhanget grävt fram en anställd vid för att bevisa vilkenkolossal arbetsvilja som utbryter efter en sänkning av marginalskatterna.Enligt får heller inte avdragsbegränsningar genomföras. hade sedan långa utläggningar där han ömmade för löntagarnas köpkraft,som ju måste öka, sett i de moderata perspektiven. Är det det här dubbelspelet ni skall börja driva på nytt,? Det har vi sett er driva 1976 och 1979 i valrörelsen, då niframträdde som de som framför allt slog vakt om sparande och åtstramningsamtidigt som ni utlovade skattesänkningar. Det är alltså detta som skall gällai fortsättningen, när man skall lita på moderata samlingspartiet. Av denstackars skall krävas sparsamhet. Han skall stå för allaåtstramningar och besparingar. Ni skall åka runt och tala om hur mycket ni villsänka skatterna och hur mycket den privata konsumtionen och levnadsstandardenskall öka . Kan ettsådant falskspel verkligen löna sig i längden, ? Den ekonomiska polinken, m. m. AnL 23LARS () replik: talade om falskspel. Jagskulle vilja returnera det uttrycket. Det återgivande av min argumentation somKjell-Olof presterade svarar nämligen dåhgt mot vad jag sade. Jag har i mitt anförande talat 'för attmarginalskattereformen skall finansieras. Jag har sagt att detta - tillskillnad mot vad som blir fallet om man tillämpar uppgörelsemed mellanpartierna - bör göras på olika vägar, anpassade efter den aktuellasituationen. Dit hör bl. a. en finansiering via den ökade effekt påarbetsutbudet som en marginalskattesänkning får. Jag har inte försökt bevisadet med mitt exempel från i . Vad det exemplet visade var jumotsatsen, nämligen att de nuvarande, höga marginalskatterna avhåller människorfrån arbete. Det är detta vi måste råda bot på - ju förr dess bättre. Jag harheller inte sagt att vi via skattesänkningar skall öka löntagarnas köpkraft.Jag är rädd för att den prestationen inte är möjlig att genomföra med de mycketknappa marginaler som vi har. Den ekonomiska politiken, m. m. Vad jag har kritiserat ochsocialdemokraterna för, det är att ni med berått mod vill ytterligare begränsautrymmet för konsumtion hos de yrkesverksamma grupperna genom delsskatteuppgörelsen - och då i synnerhet den valda finansieringsformen - dels dekommande tvångsfonderna, som ju också skall finansieras ur löneutrymmet. Jagtror inte att det är möjligt att få de yrkesverksamma grupperna att göra deextra arbetsinsatser som krävs för att ro vår ekonomi i hamn, om man utgårifrån att man skall klä av dem ännu mer och ta mer av deras behållna ersättningför arbetsinsatserna än vad som skulle vara nödvändigt. Jag konstaterar att tidigare gjorde enlång utläggning om den fördärvliga borgerliga åtstramningspolitiken. Kanske jagdå får påminna om att socialdemokraterna efter hand faktiskt har godtagit bitför bit av denna. Ett färskt exempel är sänkningen av livsmedelssubventionerna.Som har gjort här fortsätter socialdemokraternaatt driva en allmän missnöjespolitik, men i övrigt "passar" de närdet gäller detaljerna.