prot · G40934 · 1980-12-31 00:00:00 — Är det, som Metallsäge r, så att de här 20 000 personerna kostar A-kassan 40 milj. kr. ? Är detriktigt att A-kassan skall fungera som allmänt industristöd, är det, ElverJonsson, arbetsmarknadsutskottets mening att det skall vara på det sättet?Skall inte företagen själva stå för följderna av konjunktursvängningarna?Konjunkturerna har ju gått upp och ned, även om vi ju inte vet hur det Skall de arbetande stå för den här permitteringskostnaden, blir detju A-kassorna som till stor del får svara för utgifterna när det gäller Metall.Och det måste vara felaktigt. Då frågar jag mig: Vad tjänar översynen försyfte? Är den till för att ytterligare tillfredsställa propåer om ytterligare försämringar och möjligheteratt permittera, eller skall det gå åt det andra hållet? Det kan vara intressantatt höra, eftersom man gömmer sig bakom det förhållandet att det skall ske enöversyn av de här paragraferna. Och jag vill än en gång fråga om inte någon avsocialdemokraterna i utskottet har vaknat, eftersom propåer är mycket allvarliga. Skall de få ståoemotsagda ökar styrkan ytterligare. A nställn ingssky dd 41ELVER (): När det gäller översyn av frågan ompermitteringslön är det ingen tvekan om att avsikten är att vi skall få bättreregler för de olika parterna, inte minst för arbetstagarna. På den punkten ärdet närmast onödigt att föra en polemik, eftersom direkfiven är alldelestydliga. Sedan har varit kritisk mot utskottet ocht. o. m. ifrågasatt om ledamöterna ens varit vakna vid behandlingen av den, härfrågan. Jag skall inte gå i svaromål vad gäller socialdemokraternas åsikt omanledningen till att de kommit att inta samma ståndpunkt som vi övriga iutskottet, men jag vågar försäkra att någon sömn i fysiskbemärkelse har inte förekommit i utskottet. Att vi sedan varken frånregeringspartierna eller från socialdemokraterna kan tillfredsställa Lars-OveHagberg vad gäller åsikterna är jag inte överraskad av. På frågan om avsked vill jag ge följande besked: Jag kanmedge att vi är mycket summariska i detta betänkande, när vi hänvisar till detbetänkande vi skrev förra gången frågan behandlades, nämligen AU 1979/80:3. Vadsade vi då? Jag vill läsa in en del av vårt yttrande till kammarens protokoll,och med det ger jag också ett svar till på hans fråga om vårprincipiella uppfattning: "Det fastslogs därvid till en början att rätten attsäga upp eller avskeda arbetstagare vid en arbetskonflikt inte bör regleras imedbestämmandelagen utan liksom fidigare bedömas enligt lagen om anställningsskydd.Vidare gjorde departementschefen i proposifionen (1975/76:105) om medbestämmandelagenuttalanden avsedda att bli vägledande för rättstillämpningen. Dessa uttalandeninnebär att uppsägning eller avskedande inte skall få förekomma då kollekfivavtalsbärandeorganisafion står bakom en olovlig stridsåtgärd. Även för andra fall skalliakttas stor restriktivitet. Uppsägning eller avskedande skall endast varafillåtna i kvalificerade undantagsfall, exempelvis om en olovlig arbetskonfliktblir långvarig till följd av att de deltagande arbetstagarna inte kan förmåsvika från klart avtalsstridiga avtalskrav och återgå fill arbetet eller omnågon arbetstagare driver fram en strejk i syfte att störa den ordinariefackliga verksamheten på arbetsplatsen." Så långtutskottets uttalande förra gången frågan behandlades. 4 protokoll 1980/81:34-35 ingenannan mening utan skulle ha kunnat upprepa det. Men vi hänvisade istället till det tidigare uttalandet. Det är en grundläggande skillnad mellan den åsikt vi iutskottet har och den som kommunisterna har om hur man skall hanteraarbetsrättsliga frågor. Kommunisterna vill inte ha några regler eller någoninskränkning, medan vi i utskottet säger att det är nödvändigt. Det är ocksånödvändigt att reglerna respekteras och att det kan bli påföljderom man inteföljer dem. Detta gäller inte bara arbetstagarna, det gäller i lika hög grad arbetsgivarna.Jag tror inte att det går att utan regler klara de här frågorna i etträttssamhälle, och jag anser att man också i en del fall måste hakorrigeringsmöjligheter. Men som jag sade i mitt fidigare inlägg harbestämmelserna inte tillämpats i sådan omfattning som man skulle kunna troefter att ha hört inlägg. Bara en gång har reglernatillämpats - och det är därför jag har sagt att det är för tidigt att nu uttalanågon förkastelsedom över dem. 42 (vpk) replik: Beträffande principen i permitteringsfråganglider undan och vill inte ge ett svar på vad syftet egentligenär. Det tycker jag är beklagligt, när vi ser den oerhörda permitteringsvågen . Det är naturligtvis ett rättvisekrav av första rang att man skall habetalt och att inte någon annan skall betala industrinssvackor - dem måste industrin stå för själv. Metall har ju lagt fram ettförslag, som jag tycker är mycket bra, nämligen att arbetsgivarna själva fårfinansiera detta solidariskt genom en fond. Är det det som finns med iutredningsarbetet? Behandlas det i utredningen? Beträffande avsked så är det, som jag sade tidigare, intebara fråga om det som händer utan också om det som har hänt. Avsked harutfärdats och fått tas fillbaka. Men avsked är en så allvarlig sak för enmänniska som förlorar sin utkomst att det inte bör vara en repressalieåtgärd iett fall som detta. Man kan mista sitt arbete , och det är välinte någon bra princip, . Beträffande talet om hot förbiserElver att det är en maktfaktor att denna möjlighet finns.Vad gjorde man i ? Man gick ut och avskedade två personer, somföretagsledningen tyckte var alldeles förfärliga, och sade att det här ärenligt lagen. Man fick ta tillbaka avskedet därför att det fanns en starkopinion mot det. Men bara att möjligheten finns gör att man faktiskt kan köpasig fri ibland, när man försöker avskeda någon. Bara det att man kan köpa sigfri tycker jag gör det angeläget för att uttala att deltagande istrejk icke i något fall skall utgöra saklig grund för avsked. 43ELVER () replik: För att travestera tidigareuttalande så är det inte bara lagens bokstav det handlar om, utan jag tyckeratt vi mycket väl kan se på vad som har hänt. En sak är ju vad arbetsgivarnagör, en annan vad som står sig i arbetsdomstolen. Där har vi inte särskiltmycket att hämta, om vi nu vill vara likakritiska som . F.ö. har vi - och det är väl att beklaga av flera skäl och ufifrån flerautgångspunkter- många olagliga arbetskonflikter. tar baraupp ett par avskedanden som exempel, men jag skulle fakfiskt -eftersom detkanske ännu är något oklart - vilja ställa frågan om och vpkställer sig bakom alla de här olagliga konflikterna eller om ni anser att detär rimligt att i något fall ha någon påföljd. Jaghar för utskottets och även för min egen del sagt att vi måste ha reglergrundade på värderingen att det är rikfigt att ha regler. Men det hindrar inte,, att vi ändå kan vara beredda att reformera dem, utveckla democh gå vidare i detta regelsystem - till fördel också för löntagarna. 44 (): har i sitt inlägg efterlyst socialdemokraternasinställning i denna fråga. På det skulle man bara kunna svara att vi står bakomdet här utskottsbetänkandet, som ju är enhälligt. Men eftersom ytterligare några synpunkter på socialdemokratins inställning i de härfrågorna just , vill jag kommentera hans inlägg litet grand. Vihar sagt att vi avvaktar anställningsskyddskommitténs betänkande därför att iden kommittén finns också de som representerar löntagarnas intresse. Vi harfolk från fackföreningsrörelsen och vi har folk från socialdemokratin somsitter i anställningsskyddskommittén. Detär klart att man, som gör, kan bryta ut vissa uttalanden itidningar och annat och säga att det här skall genomföras med en gång. Men jagtror att , som är chef för arbetslöshetskassa, ochLeif , som är avtalssekreterare hos Metall, är lika medvetna nu som dealltid varit om hur det går till när man vidtar sådana här förändringar i lagstiftningen.Man tar till vara den opinion, det sakläge som finns, man fattar beslut om deti olika fackliga fora och man för fram det till politiskt beslutsforum. Så harman alltid gjort i sådana här frågor, och så kommer man att fortsätta att görafrån den fackliga rörelsens sida. Detfinns mycket man kan reagera mot i de nu gällande permitteringsbe-stämmelserna.Jag har själv varit med och fattat beslut vid en kongress om att man i principskall förbjuda permitteringar. Men jag får nöja mig med att acceptera att vi ivårt land går den traditionella vägen. Via utredningar får vi fram ett rikfigtförslag som vi sedan kan fatta beslut om här i . Det är ingentingnytt. Närdet sedan gäller frågan om dem som har blivit avskedade i samband med strejkoch det som har inträffat i , föreställer jag mig attFabriksarbetareförbundet på basis av vad man tycker att den gällandelagstiftningen innehåller har funnit det värt att stämma motparten och begäraskadestånd. Vi får se vad utfallet blir. Men även om man skulle gå Lars-OveHagberg fill mötes genom att göra en snabb lagändring, exempelvis gällande frånden , så skulle inte det på något sätt tillrättalägga förhållandenai , eftersom en lagstiftning i del här avseendet ju inte blir retroaktiv. Ja, så är det här jobbet. Man kan väl - såsom det oftagörs från vpk:s sida -bryta ut vissa strömningar och önskemål från olika hålloch i olika aktuella frågor, men vi måste ändå acceptera att vi liksom tidigareoch som jag har sagt måste gå den vanliga vägen. Jag tror att man även påfackligt håll är så väl medveten om exempelvis permitteringslönerättensutvidgning att man också där förstår att detta kommer att få vissa ekonomiskakonsekvenser, som den fackliga rörelsen i sina förhandlingskrav på det enaeller det andra sättet kommer att få beakta. Därför kan man inte låta det härbara rasa ner helt hastigt över det svenska arbetslivet utan att frågan harblivit ordentligt utredd. 45LARS-OVE (vpk): Jag kan konstatera två saker. Det är först attElver tycker att avskedandet i stort sett är bra - han vill inte göranågonting åt det. I frågan om permitteringslönen vill han heller inte avgenågon deklarafion angående sin åsikt eller viljeinriktning, utan där skalltydligen allt också vara vid det gamla. Beträffande den översyn som företasfinns det inga som helst löften och inte heller om vilken riktning den skall gåi. om vpk ställer sig bakom konflikter avden här typen eller inte är helt ointressant, liksom även frågeställningen omfolkparfiet tycker det ena eller det andra. Det intressanta är ju om någonskall avskedas eller inte, om någon skall fråntas sin försörjning eller inte.Det är intressant. De regler som jag och kommunisterna tror på -och som egentligen hela arbetarrörelsen borde tro på - säger att arbetarna ärberedda att ta eget ansvar för sin egen överlevnad. De reglerna behövs, men detbehövs inga avskedanderegler i det här samhället! Jag tycker det är märkligt kan få se ett sådant betänkande från arbetsmarknadsutskottet. Vi lever i envärld där är enormt offensiv. Krav kommer underifrån,från det fackliga basplanet. märker väl precis som jag att detvarje dag som vi arbetar finns människor som är förtvivlade över detta läge -med permitteringar, hot om avsked och inskränkningar hela fiden -som man harytterst litet att sätta emot. Ja, men vad läser man då här i betänkandet? Jo,att frågorna skall skickas till en utredning. Utskottets socialdemokrater kaninte ens i ett särskilt yttrande ange vilken viljeinriktning de har och förhoppningsvis kunde börja genomföra den . Det finns nämligen inte ettord om detta skrivet här, utan det finns bara på basplanet. Vad är man bereddatt ta upp? Metall beskriver verkligen i sitt senaste nummer hur besvärligtläget är. Det minsta man kunde begära tycker jag vore ai.t man här markeradelitet grand. Utskottets hemställan bifölls. Mom. 2 Nr 34 Utskottetshemställan bifölls med 289 röster mot 16 för motionerna Onsdaeen den 1979/80:444av m. fl. och 1979/80:1003 av m. fl. Utskottets hemställan bifölls med 289 röster mot 16 förmotion 1979/ 80:1491 av m. fl. Utskottets hemställan bifölls. 12 § Medbestämmandefrågor m. m. Föredrogs arbetsmarknadsutskottets betänkande 1980/81:6 ommedbestämmandefrågor m. m. 46LARS ULANDER (s): Det ärende som skall behandlas har kommitpå bord på grund av ett stort antal motioner. Att det är motioneroch inte en proposition som ligger till grund för dagens debatt beror på att desenaste årens inaktivitet på arbetsdemokratins område fortsatt. De skilda arbetsmarknadsministrarnas försök att tainitiativ till en fortsättning av arbetslivets demokratisering har varitmisslyckade. Jag har i minnet en debatt med Per - det var i början av1978. Nya arbetsrättskommittén hade lagt fram ett betänkande, som haderemissbe-handlats. Min fråga fill Per var om regeringen skulle läggafram något förslag med anledning av kommitténs förslag. Svaret från Per Ahlmarkvar: Regeringens målsättning är att förelägga en proposition förbehandling . Vi fick inget förslag , och vi har inte fåttnågot förslag . Jag ansågs oskäligt misstänksam, när jag ville ha tidpunktenför behandling av propositionen fastlagd. Efter skiftet på arbetsmarknadsministerposten skulle dethända ting på detta område. lät t. o. m. lagrådet titta på enproposition, men fick inte behandla något regeringsförslag omarbetsrätten. Borgerlighetens intresse för arbetslivsdemokratin har i praktiskhandling visat sig vara lika med noll. I en debatt här i kammaren fick vi säkertförklaringen till inaktiviteten från borgarna. En av de borgerliga talesmännen avslöjade att skälet fillatt man inte hade slagits hårdare mot den dåvarande förslag varatt de borgerliga av taktiska skäl gick längre än vad de tyckte var nyttigt.Den debatten gällde trygghetslagarna. har dethelt plötsligt utvecklats litet borgerligt intresse. Mankonstaterar att arbetet med att reformera arbetslivet har stannat upp. Medbestämmandefrågor m. m. Förklaringentill detta skulle enligt utskottsmajoriteten vara att LO och SAF inte harkunnat enas om ett medbestämmandeavtal. Det kan vara förvånande att SAF integått med på avtal här, när den övriga arbetsmarknaden har klarat ut detta. Mendet viktigaste skälet till att reformeringen av arbetslivet upphört är attregeringen har varit och är inaktiv. Om inte viljan fortsättningsvis skall visa sig vara tomtprat är det nödvändigt att göra klart, när regeringen skall träffa arbetsmarknadensparter, att om inte medbestämmandeavtal går att klara ut, måste riksdagenlagstiftningsvägen bygga ut medbestämmandet i arbetslivet. Att det kommer att bli överläggningar kan väl nu ansesklart. Dels kommer att fatta beslut om det, dels har den nyearbetsmarknadsministern mitt under behandlingen av detta ärende aviserat enträff med arbetsmarknadsparterna - ett i och för sig ovanligt sätt att arbeta.Den 18 november justerade utskottet det betänkande som behandlas, och utanatt på något sätt låtsas om det arbete som utskottet hade avslutat gårarbetsmarknadsministern ut med en inbjudan till parterna. Jag vill klart säga att fortsättningen frånregeringens sida är intressant. Kan det halvhjärtade intresse som man nu visarbero på att halva valperioden har gått och att det därför kan vara valtaktisktriktigt att ådagalägga ett intresse för dessa frågor, eller är man beredd attse till att även SAF följer de intentioner som kom när riksdagenfattade de beslut som startade demokratiarbetet i arbetslivet? Det återstår attse. Bara några ord om maximiregeln om . iskadeståndsansvar för enskild arbetstagare. Vi har från socialdemokratiskt hållvid ett antal tillfällen via motioner krävt att maximiregeln skall återinföras.Vi har den uppfattningen att det hade varit bra om detta hade klarats fidigare.Den Fälldinska "svida i skinnet-ideologin" borde inte accepteras frånnågot håll. Vårt krav iir att i de kommande överläggningarna överenskommelsegörs om en återgång till att högsta skadestånd för enskild arbetstagare sättstill . Jag yrkar bifall till den socialdemokratiska reservationen. 47LARS-OVE (vpk): Det har kanske nu blivit klart för många, äveni den här kammaren, vilken roll spelar somöverparti fill de borgerliga partierna. Dess roll och verksamhet har kommitfram i ljuset, kanske tack vare dess kongress. SAF har i många avseenden enmegafon som visar upp en imponerande effektivitet och slagkraft. Påtryckningskanalernanår ut överallt i det svenska samhället - press, radio, TV, film, bokförlag,utereklam, skolor, företag, regering och inte minst riksdag. har alltså en effektivutomparlamentarisk verksamhet. Vpk har , inte minst i börjanav , påpekat att det är Svenska arbetsgivareföreningens strategi somligger bakom 1970-talets samarbetsformer. fick man kalla fötter ochfillsatte en referensgrupp, som lade fram utredningen i Därmed fick SAF ett rejält försprång.Att man fick kalla fötter berodde på att det kom mycket starka krav frånarbetsplatserna om inflytande på jobben. SAF slog fast målen: Ökadeffektivitet och produktivitet. Arbetstillfredsställelseför de anställda i den mån målsättningen inte strider mot det överordnadeeffektivitets- och produktivitetskravet. Intressebalans,dvs. den av kapitalisterna utsedda företagsledningen skall balansera olikaintressen inom och utom företagen. Kapitalets ledande roll slogs fast: "Det är mycketviktigt att formulera målen så att de anställda sinsemellan uppfattar dem påsamma sätt och givetvis på samma sätt som företagsledningen." SAF slogvidare fast: "Det är också nödvändigt att lära de anställda vad måleninnebär och hur de skall realiseras." Storkapitalets mål var fastställda ochskulle realiseras. SAF hade också förslag till medel. SAF förklarade sig varaöppen för företags-anpassade samarbetsformer och föreslog inrättande av ett"utvecklingsråd för samarbetsfrågor". Rådet skulle vara normskapandeoch godkänna lokala samarbetsavtal. När företagsnämndsavtalet fick dessa målsättningar 1966,hade SAF fått igenom sin huvudlinje - ett ramavtal om samarbete, framför alltpå det lokala planet, och företagsanpassade lokala avtal. Då är man framme vidden slutstation som man åsyftade 1965 i utredningen i framtidensföretag. Sedan förhandlingarna om ett s. k. medbestämmandeavtalbörjade har SAF som organisatorisk huvudlinje haft att facketbör utse ombud - medbestämmande-, arbetsplats- eller kontaktombud på arbetsle-darnivå- samt att man genom ombud och utskott skall ha målsättningen att bygga infacket i företagens linjeorganisation, alltså företagens vanligabeslutsorganisafion. Man försöker på detta sätt avväpna facket när det gällerden utvidgade förhandlings- och informationsrätt som kom med MBL 1976. Facketkommer in i förhandlingar först i andra hand - om det förekommit tvister ellerom företagsledningens chef inte lyckats komma överens med de fackliga ombuden.När förhandlingarna slutförts är det precis som före MBL. Företagsledningarnaeller deras chefer på lägre nivå beslutar i kraft av kapitalets äganderätt fillproduktionsmedlen. Det kan man ju knappast kalla för någon form avmedbestämmande - som man trodde att det skulle vara. Lokalasamarbetsöverenskommelser finns i många fall. Inom det stora företaget , till vilket staten harskjutit till , har man fastställt enbeslutsorganisation som facket blev inlurat i. Man skall utse ombud i varje delav linjeorganisationen. Företaget är uppbyggt med koncernledning, divisioner,avdelningar och längst ned särskilda resultatområden. har sinaombud på varje nivå i koncernen. På varje nivå fattas beslut, styrsverksamheten. Där sitter några ombud för facket som skall ta ställning till verksamhet. Medbestämmandefrågor m. m. Medbestämmandefrågor m. m. linjeorganisationenskall enligt samarbetsöverenskommelsen MBL-informa-tion ges. Reserverar siginte det fackliga ombudet är hela fackföreningsorganisationen på platsenöverkörd. Då mister den förhandlingsrätten. Den enskilde medlemmen, som går på ett fackföreningsmöteoch tror sig i demokratisk ordning medverka till beslut om fackföreningenshandlande, finner allt oftare att besluten redan är fattade, tåget har gått.Beslutsordningen, som är helt efter SAF:s modell, ställer fackföreningen somorganisafion offside - om man får tala fotbollsspråk. Ett exempel från minfackförening är att en så viktig fråga som en dotterbolagsbildning blevbortdribblad på grund av en miss av ett ombud i linjeorganisationen. Hela denfackliga organisationen blev alltså ställd åt sidan. Denna form av samarbeteinnebär att man säljer fackföreningen som organisafion. Det handlar om partsfrågor: å ena sidan företagsledningensom har att företräda sina intressen och å andra sidan fackföreningen som haratt företräda de arbetandes intressen. Allt fler inom inser att det finnsen klar motsättning. Därför säger allt fler av klubbarna upp samarbetsavtalet,och man är nu på väg att försöka få fram ett nytt. Det som händer på arbetsplatserna - nedläggningar,personalrationaliseringar, permitteringar och annat - sker utan ett ordentligtstöd i MBL. Dess förhandlingsregler är alltför vaga. Arbetsköparna villgenomföra förhandlingarna så snabbt som möjligt och teckna slutprotokoll lokaltoch centralt föi' att kunna genomföra vad de från början hade tänkt sig. De harfullgjort sina skyldigheter, och då kan de verkställa det som uttrycktes iSvenska arbetsgivareföreningens § 32. Den paragrafen gäller då alltjämt. Men då det är slutförhandlat och arbetsköparna hargenomfört sina åtgärder är fackföreningen bunden av fredsplikten. Och härsitter man då. Lönsamhetsintressen och strikt företagsekonomiska intressen hardärmed fritt fram. Det gör att medbestämmandelagens paragrafer 41 och 45 omstrejkförbud kommer att vara en hämsko på de arbetande som försöker kämpa försina intressen. Därför anser vi kommunisterna att det iparagraferna 11 och 12 i medbestämmandelagen bör direkt stadgas att det skallfinnas strejkrätt både centralt och lokalt och att den rätten kan utökas medvetorätt på centrala områden som datateknik, personalfrågor ochföretagsnedlägningar. Enligt MBL är det nu meningen att samarbetsavtal skallingås mellan parterna. På nuvarande grund måste det vara helt omöjligt. Vilketsyfte har utskottet med sin beställning av överläggningar?Arbetsmarknadsministern har inbjudit arbetsmarknadens parter tillöverläggningar. Vad menar han skall åstadkommas vid dessa? Skall fackföreningenge efter för SAF:s krav? ledning borde väl få kalla fötter baraden tänker på vad Saltsjöbadsandan har inneburit. Arbetsmarknadsministern vill egentligen ha två svar, menhan preciserar inte vad han vill ha svar på. Han vill ha reda på vad som kanlösas genom kollektivavtal och vilken lagstiftning som behövs. Jag vill dåställa en fråga. Den regering vi hade sade att man skulle fullgöraLO:s, fackföreningarnas och arbetarrörelsens krav. Är det då den borgerliga regeringens uppgift att fullfölja Svenska arbetsgivareföreningenskrav? Man kan ju undra. Fackföreningarna skall nu allså diskutera medarbetsgivarparten för att utröna vad man kan sluta kollektivavtal om och vadman behöver lagstifta om. Det vore väl då bra att av utskottets talesman - jaghoppas att han har sådana förbindelser med arbetsmarknadsministern att han vetdet - i klartext få reda på vad man avser att lagstifta om eller ändra. Vad har SAP för utgångspunkt för sin reservation? Trorsocialdemokraterna på SAF och de här överläggningarna? På den punkten blir manlitet fundersam när man ser reservationen. Överläggningarna kan väl i varjefall knappast leda till någonting. Av de krav på ett avtal som finns med i den skrift som LOoch PTK har knåpat ihop är det inte mycket, tror jag, som går att få igenom.Ett krav är att principer och riktlinjer för handläggning av anställningsfrågorskall vara godkända av arbetstagarorganisationerna. Man säger också attprinciper och riktlinjer för omplacering, omflyttning och omställning skallvara godkända av arbetstagarorganisationerna. Jag tror knappast attöverläggningarna kan lösa de frågorna. Vidare säger man att arbetstagarorganisationerna skall harätt att bestämma arbetstidens och semesterns förläggning. Om datasystem sägsatt om en arbetsgivare har för avsikt att införa eller göra förändringar i ettdatasystem skall dessa godkännas av arbetstagarorganisationerna.