prot · G40973 · 1980-12-31 00:00:00 — Det speciella fall som tar upp gäller enskyddad verkstad i med eft industriellt beredskapsarbete somSamhällsföretag hade att ta över. På grund av deffa förhållande rådde eft högrelöneläge, som alltså inte följer de nya avtal som Samhällsföretag har ingått,utan är en fortsättning på ett fidigare förhållande. För Samhällsföretagsgruppen somhelhet ligger lönerna på av genomsnittslönen inomtillverkningsindustrin. Def är alltså lokala avvikelser som skapar de härproblemen, inte något som gäller gruppen som sådan. 41GULLAN (): Jag är medveten om att det måste få ta sin fidinnan Samhällsföretag helt har hittat sin verksamhetsform. Verksamheten hardock nu pågått så länge att de värsta barnsjukdomarna borde vara överståndna. Den situation som jag har refererat fill uppstod faktiskthösten 1980. Det faktum, som arbetsmarknadsministern tar upp här, att man låtitmänniskor vara kvar, som har haft industriellt beredskapsarbete, harkomplicerat Samhällsföretags möjligheter att ta hand om arbetshandikappade.Jag tycker aft det är den kanske allra viktigaste delfrågan i detta sammanhang. Jag fick inget svar pä frågan om lönesättningen kommer atttas upp till fortsatt diskussion. Jag hoppas det. Jag hoppas också att man verkligen går in och nogaundersöker vad det kan bero på att så få handikappade får tillträde till dennaform av arbete. Det är också högst otillfredsställande att bara ca 1procent kan komma uf i vanligt arbete. Det är nästan omöjligt att slussa ufmänniskor, som en gång kommit in i Samhällsföretag, och defta är ju infemeningen. Jag hoppas alltså att det blir en genomgående översyn av dessa olikakomplex. Även om Samhällsföretag har en egen styrelse och vi infeskall ta upp alla detaljer här i är det ändå sä aft vi äranslagsbeviljande instans och har skyldighet och rättighet att gå in och se pådessa frågor. Def är en verksamhet som enligt budgetförslaget kostar 2 054 000kr. Då är det viktigt att vi i kommer med bådekritik och förslag till förbättringar av verksamheten. Låt mig för klarhets vinnande säga att jaginte för kritiserat aft frågor kring Samhällsföretag fas upp iriksdagen. Jag har bara velat påpeka att de flesta av de problem som belyses ärsådana som avser missförhållanden och problem som rådde redan innanomorganisationen av de skyddade verkstäderna kom till. Det är eft bekymmer att så få av de anställda i skyddadeverkstäder kommer ut på den reguljära arbetsmarknaden. Vi kommer därför i densysselsättningspolitiska propositionen atf fa upp defta problem och föreslååtgärder som ökar möjligheten till utplacering på den öppna marknaden. Det är handikappade som skall ha de platser som finns förskyddat arbete. Atf def nu på sina håll är ganska många av de anställda sorninfe är fysiskt eller psykiskt handikappade beror på att man har haft lokalasysselsättningsproblem som i det förgångna lösfes med atf man inrättadeindustriella beredskapsarbeten. Dessa beredskapsarbeten skall enligt riksdagensbeslut drivas vidare. Ingen vore gladare än jag, omriksdagen inte behövde anslå en enda krona till Samhällsföretag tack vare attmänniskorna i stället anställdes pä den öppna marknaden. Jag hoppas att viskall kunna föreslå åtgärder som ökar möjligheterna för här berörda människoraft få arbete på öppna marknaden. 43GULLAN (): Jag vill, för att förtydliga mig, verkligenförklara att det inte är Samhällsföretag som sådant jag vill åf. Däremot villjag atf verksamheten Jag tror atf arbetsmarknadsministern och jag kan vara överens påden punkten. Det är de handikappades möjligheter till arbete som vi båda villvärna om. Och gäller det just de handikappades situafion, kan man kanske varavillig att subventionera ganska myckel. Men det är faktiskt - åtminstone hemmai - geografiskt arbetshandikappade som till stor del upptar deskyddade platserna inom Samhällsföretag. Jag hoppas att alla dessa frågor kommer att bli föremalför den aviserade översynen - trots aft jag infe riktigt har fått svar på det.Däremot tackar jag myckel för del kompletterande svar därarbetsmarknadsministern sade atf regeringen i en kommande proposition skall faupp ytterligare förslag i dessa frågor. Jag vill också fråga omarbetsmarknadsministern är villig att se över förhållandena för just degeografiskt handikappade. Skulle man inte kunna få en billigare verksamhet fördessa? Och skulle man inte när det gäller de arbetshandikappade i stället kunnatänka sig en ökning av antalet anställda med lönebidrag? 44 Arbetsmarknadsministern : Frutalman! Får jag som svar pä frågan om lönepolitiken säga aft Samhällsföretag,som andra företag, har aft på sedvanligt sätt förhandla med sin motpart för atfsätta löner. Det skall enligt min mening infe statsmakterna blanda sig i. Mendet är klart att Samhällsföretag i dessa förhandlingar skall följa deriktlinjer som här har fastlagt. Dessa riktlinjer går ut på attSamhällsföretag infe får bedriva osund konkurrens. De bidrag som utgår är fillför att täcka merkostnader som Samhällsföretag har fill följd av personalensolika svårigheter att upprätthålla den produktivitet som andra har. Frågan om anställning medlönebidrag skall prövas innan någon placeras i skyddat arbete. Jag hoppas, ilikhet med , aft våra möjligheter att på det viset placerahandikappade på den öppna marknaden i fortsättningen kommer aft förbättras. 45GULLAN (): När det gäller lönepolitiken är def trots alltså, atf Samhällsföretag inte alls förhandlar på sedvanligt sätt. Helaverksamheten betalas ju i detta fall via statskassan. Inget annat företag har isin verksamhet en subventionering på bakom ryggen! Därför kan man intefala om att Samhällsföretag bedriver någon som helst verksamhet på vanligavillkor. Och just därför är det så enormt viktigt att vi verkligen ser till attde jobb som förmedlas via Samhällsföretag kommer dem till del som bäst behöverdem. Det är i det sammanhanget mycket värdefullt att arbetsmarknadsministernhar kompletterat sitt svar med att säga aft regeringen skall se över degeografiska arbetshandikappen, möjligheterna atf anställa fler med lönebidragoch annat. Jag hoppas att vi tillsammans verkligen skall kunna åstadkomma enbättre verksamhet, som ger anledning till mindre kritik än vad den faktiskt göri dag. 10 § Föredrogs och hänvisades Proposition 1980/81:105till näringsutskottet 11 § Föredrogs och hänvisades Redogörelse 1980/81:10till finansutskottet 12 § Föredrogs och hänvisades Motion 1980/81:1922 fill skatteutskottet 13 §Föredrogs och bifölls Interpellationsframställning 1980/81:92 14 §Allmänpolitisk debatt (forts,) 46 (): Med all rätt intar de ekonomiska frågorna enmycket framskjuten plats i den allmänpolifiska debatten, eftersom de ekonomiskaförutsättningarna påverkar mycket av människornas vardag. Jag vill emellertidhär anknyta till andra frågor, som också måste betraktas som vikfiga i denövergripande samhällsdebatten, nämligen behovet av normer, grundvärderingar ochrättstrygghet. Detta är också viktigt för samhället och för de enskildamänniskornas tillfredsställelse och trygghet i stort. Det finns i detta sammanhang anledning att särskilt pekapå barnens och ungdomarnas situation. Tyvärr är det så att många barn och ungdomar känner sigvilsna och otillfredsställda i vårt samhälle, och detta tar sig olika uttryck.Vi har hört att barnen känner otrygghet i skolan. Redovisningar påvisar att enmycket hög procentsats ungdomar i blir föremål försocialvårdsmyndigheternas ingripanden eller hamnar i kriminalitet i ett tidigtskede. Och def är givetvis inte bara i som denna negativa trend görsig gällande, utan vi märker detta även på andra orter i landet. Utifrån min moderata uppfattning vill jag peka på nägraviktiga grundvärderingar som kan tjäna som utgångspunkt för ökad socialtrygghet och ökad rättssäkerhet. Det framstår framför allt som alltmer angeläget att slåvakt om beprövade normer. Man kan inte urholka ett normsystem utan att dettafår negafiva verkningar. Detta är vikfigt infe minst för de unga människorna,som behöver såväl regler som kärlek och omtanke. Inom ramen för denvästerländska kulfursynen har vi värden att förvalta och föra vidare mellangenerationerna. Den enskilda människans värde liksom hänsyn och respektför varandra får inte heller ifrågasättas. Detta innebär att den enskilde måsteges trygghet men också ansvar. Man kan inte ersätta den enskildeindividens ansvar med def kollektiva ansvaret. Varje människa måste inse atfhon eller han är vikfig i det gemensamma arbetet. En långtgåendekollektivisering hämmar enskilda människor, och det är då lätt att enbartskylla på samhället när något går snett. Det finns också anledning aft påpeka familjens betydelse idet sociala sammanhanget. Familjen har i vissa skeden ifrågasatts, och även härhar samhället via bl, a, institutioner och på annat sätt redovisats somalternafiv fill familjen. Enligt min uppfattning kan aldrig samhället ersättafamiljen och familjens betydelse för barnen och för de unga. Utifrån dettabehövs en förstärkning av familjens ställning i samhället, och vissa åtgärdersom regeringen vidtagit eller aviserat är positiva i just detta sammanhang. Detpågår också f, ö, arbete i skilda utredningar där familjens situation berörssåväl juridiskt som ekonomiskt. De ideella organisationerna måste också betonas när defgäller frågan om ungdomens situafion och värdet av ideell verksamhet. Detta harjag erfarenhet av, inte minst från , som jag representerar idenna kammare. Samhället mäste ocksä på allt sätt stödja ideell verksamhet. En av samhällets viktiga uppgifter är att sfifta lagar ochatt upprätthålla den allmänna rättstryggheten. En angelägen grund för lagarnasinnehåll är motivet aft skydda de enskilda människorna mot övergrepp till liv,hälsa och egendom. Den enskilda människans trygghet är en viktig grund för ettfritt och oberoende samhälle. Vår lagstiftning måste vidare vara klart förankrad i detallmänna rättsmedvetandet, Def moderna samhället är komplicerat i många sammanhang,vilket också medför behov av lagar och förordningar. Men det måste vara enmedveten strävan från samhällets sida att så långt som möjligt begränsa antaletlagar och författningar. Det är framför allt vikfigt att den enskildamänniskans vardagstillvaro inte detaljregleras genom skilda bestämmelser, Lagarnas efterlevnad är ocksä betydelsefull. Det fåraldrig löna sig att bryta mof de regler som rättssamhället ställer upp. Dennaefterlevnad gäller infe minst de unga människorna. Samhället måste reagera päeft rättvist och konsekvent sätt mof brott och överträdelser, och en person sombegått brott måste vara medveten om aft samhället reagerar. Det kan i mängasammanhang vara förödande för rehabilitering och återanpassning, ombortförklaringen av det brottsliga handlandet i stället för konsekvensen avhandlandet blir det primära. Humanismen i kriminalvård och samhällsvärd kaninte heller bli lidande av ärlighet och konsekvens i bedömningen. I den allmänna opinionen har man klart kunnat märka enuppstramning vad gäller synen pä rättstrygghet och kriminalpolitik, och dettagäller f, ö, även normfrägorna i stort. Beträffande inriktningen av samhälletsbrottsbekämpning har särskilt betonats bekämpandet av narkotikabrotten och denekonomiska brottsligheten, Defta har varit och är en riktig och medvetensatsning från såväl justitiedepartementefs som social- ochbudgefdeparte-mentens sida. Denna satsning innebär emellertid inte attbekämpandet av annan brottslighet får ifrågasättas. Man mäste i dettasammanhang ocksä tänka på brottsoffren, och denna omtanke måste gälla säväl denunga människan som befinner sig i den sociala farozonen som de gamla somdrabbas av våldsbrott eller stölder. För väldigt många av dem som blir utsatta för brottinnebär händelsen infe bara ekonomiska förluster utan i många fall psykiska ochkroppsliga lidanden. Den gamla kvinnan som blir frånryckt väskan kan fädjupgående psykologiska men, och hänsynen till henne är också en fräga omhumanitet i tofalbedömningen. Låt mig så något beröra narkotikaproblemet,som är sä påtagligt och tyvärr också så omfattande. har särskilt alkohol- ochnarkotikaproblemen aktualiserats, och def har varit en mycket nyttiginformafion som vi har fått bl. a. via omfattande reportage i massmedia. Det ärvikfigt att dessa frågor blir föremål för en ingående debatt och att de ungamänniskorna varnas för drogernas faror. Det är skrämmande att det beräknasfinnas mellan 10 000 och 14 000 tunga narkotikamissbrukare i detta land. Detta drogmissbruk är en främmande företeelse i värtsvenska samhälle, och i samband med introduktionen underskattades riskerna avalltför mänga i detta land. Def har ocksä förts en debatt om legalisering avvissa narkotiska preparat. Detta skulle innebära detsamma som atf användabensin för atf släcka en brand och mäste därför definitivt avvisas. Det var djupt olyckligt atf vi drabbades avnarkotikaintroduktionen som liberaliseringen på rättsområdet prövadespå skilda sätt. En mera markant kamp mot narkotikan just i detta skede skullekunna ha inneburit en betydande minskning av problemet . Narkotikamissbruket medför stora mänskliga lidanden, ochmånga unga människor går en för tidig död fill mötes eller erhåller omfattandehälsomen. Def finns ingen anledning för mig att här redovisa statistik av enaeller andra slaget, eftersom defta har gjorts i många andra sammanhang. Ett skrämmande inslag är importörernas, tillverkarnas, ochlangarnas intentioner att tjäna pengar pä narkomanens bekostnad. Detta sker påett helt hänsynslöst och omänskligt sätt. Den farsot som narkotikan innebärmåste stoppas, och samhället måste vara berett aft pröva skilda metoder när defgäller aft bekämpa de kallt beräknande narkofikahajarna som i vissa fallopererar som internationella mördarsyndikat. Problemen finns ocksä på kriminalvårdsanstalterna, därrisken för smittospridning är påtaglig. Narkotikaberoendet föder vidare brottpå andra områden, bl. a. rån, stölder och bedrägerier. En stor del av denvanliga brottsligheten är direkt förknippad med narkotikamissbruket. Åtgärder på lagstiftningsområdet har vidtagits liksomförsök atf försvåra narkotikakonsumtionen inom kriminalvårdsanstalterna.Skärpning har också skett vad gäller åtalsunderlåtelse. Det är dock helt klartatt ytterligare kraftåtgärder måste vidtagas. Defta gäller även frågan omvården, där enligt min mening även vårdåtgärder utan vederbörandes samtycke ärnödvändiga i vissa fall. Det är inte humant att låta människor förgås införvåra öppna ögon bara därför aft vederbörande infe inser sitt egetvårdbehov. vill jag understryka behovet avsamarbete mellan olika myndigheter och samhällsorgan när def gäller socialainsatser och rätfsf rygg-hetsfrågor. Särskilt påtagligt är behovet av samarbetemellan de sociala myndigheterna och polisen. Beträffande ungdomen måstesamarbetet inriktas på såväl förebyggande som tillräftaförande åtgärder, ochdetta på ett så tidigt stadium som möjligt. Tyvärr lever i vissa sammanhang denvanföreställningen att eft sådant samarbete kan skada socialvårdens syften, ochdet är därför angeläget att klart poängtera behovet av samordning av samhälletssamlade resurser. Arbetet inom de sociala och brottsförebyggandeverksamheterna måste vara baserat på gemensamma målsättningar och gemensammavärderingar, och detta gäller inte minst i samband med fillämpningen av den nyasocialtjänstlagen. Endast genom samlade och gemensammaansträngningar kan vi skydda och hjälpa enskilda människor, som är i behov avsamhällets skydd och stöd. 47RUNE (): För att klara landets ekonomiska situationmäsfe vi som nation ta pä oss följderna av den ekonomiska åtstramningen. I detperspektivet ställs särskilt starka krav på atf socialpolitiken fyller en avsina stora uppgifter, att fungera som ett skyddsnät för de sämst ställda grupperna. Bördorna måste fördelas rättvist. Medan de flesta av ossfår ta på sig påfrestningar skall utsatta grupper skyddas. Men om en sådanutfästelse skall vara trovärdig, mäsfe den bygga på en klar uppfattning omvilka grupper som avses. Jag vänder mig mot det språkbruk som alltför oftaförekommer i den politiska debatten, där med generaliseringar i stort sett helasvenska folket beskrivs som hörande till de sämst ställda eller svagagrupperna. I själva verket har vi här i landet genom en framsynt socialpolitik,vilken socialdemokraterna skall hållas räkning för, rätt få människor som leverunder knappa ekonomiska omständigheter. Och om vi är beredda att göra en sådanintellektuellt hederlig redovisning, visar def sig att den omfattande krifikenmot regeringen för atf den skulle föra en socialt orättfärdig polifik som ökarklyftorna faller platt fill marken. Under de båda trepartiregering-arna sedan1976 har hela fiden utsatta grupper skyddats och fått del av fortsattaförbättringar, t. ex. barnfamiljer, förtidspensionärer och handikappade. En sådan utsatt grupp är pensionärer som gjortundantagande frän ATP samt deras änkor, vilka straffas - tyvärr är detberättigat med ett så kraftigt uttryck - genom aft de inte får räft tillpensionstillskott. För en ensamstående pensionär innebär det atf han får endastca . för sin livsföring, vilket endast något kompenseras avdef bostadsbidrag som kan utgå. Denna skriande orättvisa borde vara enförstahandsuppgift för oss politiker att rätta till. Hitfills harriksdagsmajoritefen varje är avvisat kravet, när vi i mofionerat. I årges återigen en chans till bättring. För egen del ser jag denna fråga som någotav ett test när det gäller deras trovärdighet som här i säger sig tala för rättvisa åt utsattagrupper. Många barnfamiljer, men inte alla, kan anses höra fill deekonomiskt svaga. Därför måste vi sträva efter att göra det familjeekonomiskastödet rättvist. I en cenfermotion har vi tagit upp kravet på ökad rättvisamellan barnfamiljer. Vi konstaterar i motionen aft det framför allt är tvågrupper barnfamiljer som är ekonomiskt missgynnade. Den första gruppen är de barnfamiljer där def endast finnsen förvärvsinkomst att tillgå, därför att en förälder valt att på heltidarbeta med vård av egna barn. Eftersom skattesystemet endast i litenutsträckning far hänsyn till den faktiska ekonomiska situafionen, tvingas dennagrupp ofta leva på en mycket låg ekonomisk standard. Det är en av de stora bristerna i den svenska jämlikhetenatf inte samhället ekonomiskt visar sin uppskattning av det värdefulla arbetetmed vård av egna barn i hemmet. Den andra gruppen barnfamiljer som har det svårtekonomiskt är flerbarnsfamiljerna med tre barn eller fler. I den gruppen ingårockså ofta familjer där en förälder vårdar barn i hemmet. Många av dessafamiljer lever på en ekonomisk standard kring existensminimum. I centermofionen har vi angett riktlinjer för hur deffamiljepolitiska stödet skall kunna koncentreras till de ekonomiskt svagaste.En del i en sådan reform är att bygga uf en vårdnadsersäffning som omfattar 18månader för varje barn. Därigenom skulle ytterligare ett steg kunna tas påvägen mot en vårdnadsersättning som sträcker sig till dess ett barn blir tre årgammalt. Den andra delen i en familjepolitisk reform anser vi böravara ett särskilt sföd till flerbarnsfamiljer. På denna punkt har som bekantregeringen i sitt ekonomiska stabiliseringsprogram aviserat en reform, även omnivån kan diskuteras. Personligen anser jag att flerbarnsfamiljerna med endasten förvärvsinkomst har så dåligt ställt atf ytterligare sföd behövs. Vi har i centermofionen anvisat vägar för aft finansieraen familjepolitisk reform. Helst skulle vi förstås vilja se atf man kundeanvisa nya resurser till våra förslag, men det svåra statsfinansiella lägetkräver att vi omfördelar befintliga medel. I den situationen anser vi att defbör vara möjligt att ta fram en del pengar inom skattesystemets ram, bl. a. viaförvärvsavdragen. En möjlighet är atf slopa förvärvsavdraget för barn över 13år, eftersom föräldrarna normalt infe har några barntillsynskostnader för barnöver den åldern, när inte längre daghems- och fritidshemsavgifter är aktuella.Ytterligare en besparingsmöjlighet är att göra förvärvsavdraget till ett avdragpå slutskatten, så atf det blir rättvist och inte längre mest värt förhöginkomsttagare. Slutligen borde ocksä kunna övervägas aft något minskaförvärvsavdragets storlek, eftersom de barnfamiljer som kan tillgodogöra sigavdraget vanligen har bättre ekonomi än de där en förälder pä heltid värdarbarn i hemmet. Utöverskattesystemet bör det vara möjligt att fä fram en del pengar till en familjepolitiskreform inom bosfadsbidragssysfemet. Defta skulle kunna ske genom successiv avveckling av bostadsbidraget till icke barnfamiljer. Därigenom skulle bostadsbidragenäter bli def familjepolitiska sföd de en gång var avsedda som. Jagskall även nämna något om den andra viktiga delen av familjepolitiken,nämligen barnomsorgen i daghem och familjedaghem osv., vilken vi också tar uppi centermotionen. Utbyggnaden av barnomsorgen innebär att stora resurseranvänds såväl för investeringar som för drift. De knappa resurser som samhälletgemensamt förfogar över måste användas för aft skapa en god barnomsorg sommotsyarar barns och föräldrars behov och önskemål. För atf barnfamiljerna skall ha verklig valfrihet krävsatt det finns både fillgång fill barnomsorgsplatser och ekonomiskt sföd närnågon förälder på hel- eller deltid vårdar sina barn i hemmet. med enförlängd vårdnadsersättning bör barnomsorgen byggas ut. Denna utbyggnad måsteske med beaktande av det knappa ekonomiska läget och kommunernas ansträngdaresurser. För den fortsatta barnomsorgen måste vi försöka finnaenklare och billigare lösningar. Def kan ske ufan aft kvaliteten eftersatts. En vikfig åtgärd är atf slopa den alltför detaljeradestyrningen av barnomsorgens utformning. Kommunalpolitikerna känner ett så stortansvar för barnomsorgens kvalitet att det mesta av nuvarande centralstyrningkan slopas utan att barnomsorgen försämras. Förenklade regler bör göra defmöjligt för kommunerna atf i ökad utsträckning anordna lägenhetsdaghem ute ibostadsområdena. Dessa kan vara fördelaktiga genom atf vara mindre äntradifionella daghem och förlagda i närmiljön. Jag vill understryka att det såväl för barnens bästa somav samhällsekonomiska skäl är rikfigt att satsa på små enheter nära bostaden.Barn och föräldrar slipper långa resor. Barnomsorg i den egna närmiljön görockså aft barnen får en fastare förankring i sitt bostadsområde och kanetablera kontakter. Skall barnomsorgen kunna ordnas i närmiljön, krävs att manbygger små och lokalt utspridda daghem, lägenhetsdaghem och tar till varamöjligheterna att ordna familjedaghem, I takt med att befolkningsstrukturenändras, kan lokalernas utnyttjande varieras, I centermotionen tar vi också upp familjedaghemmens roll.De har alltför mycket fått stå i strykklass. Enligt vår mening utgörfamiljedaghemmen en barnomsorgsform som ur kvalitetssynpunkt kan jämställasmed daghemmen. Därför bör vid en fortsatt barnomsorgsutbyggnad familjedaghemmenses som eft fullgott barnomsorgsalternativ, I många situationer, t, ex, på småorter och i glesbygd, är familjedaghem aft föredra, därför atf de kan anordnaspå nära avstånd från hemmen så aft långa resor undviks för barnen, I många kommuner, framför allt i storstadsområden, har vien hög personalomsättning, vilket lett till påfrestningar för barnen. Enligtmin mening finns det anledning aft se över utbildningen för barnomsorgspersonal.Jag anser atf prakfisk erfarenhet av barn bör väga tungt när def gäller arbetetmed barn i förskolor och på fritidshem. Det är också angeläget att få enjämnare ålders- och könsfördelning hos den personal som arbetar inombarnomsorgen. Detta kan positivt påverka kontinuiteten hos personalen och få kvalitetshöjande effekter för verksamheten på dag- ochfritidshem, Def är också viktigt aft äldre personer får möjlighet aftdeltaga i arbetet pä daghem och fritidshem. Det ger sföd ät den yngrepersonalen och skapar kontakter mellan generationerna. Vi måste vidare öka ansträngningarna för att få ett bättreutnyttjande av de daghemsplafser som finns. I många kommuner ärutnyftjandegraden mycket låg. Sammanfattningsvis innebär vad jag här har sagtaft vi behöver