prot · G409108 · 1980-12-31 00:00:00 — Jag vill till slut yrkabifall till den reservationen. 26 (): Det är något häpnadsväckande att man kan föra en sådan här debatt baramed användande av brottsrubriceringar, strafftider och sådant, utan att detklart anges vilken grupp människor det här gäller. narkotikabrottsligheten ärju vår tids värsta gissel, kanske fidernas värsta. Det är fråga om personer somhänsynslöst och cyniskt säljer död till mängder av unga människor. De som sysslarmed de här frågorna på närplanet uttrycker sig alltid annorlunda än vad somsker i annan debatt. Jagmåste få citera kriminalinspektör vid denbrottsförebyggande enheten i . "Dessastorgangsters som skjuter skarpt mitt på gator och torg och helst mot polis,med risk för att träffa vem som helst, görs ofta till hjältar i Man tycker syndom dem. De ska återanpassas till samhället. Men vem bryr sig om allade människor de skadar i sin framfart? Vem bryr sig om bankkassörskorna medmardrömmar och de skottskadade poliserna eller de nerskjutnas anhöriga? Och vembryr sig om de tusentals unga människor som blir knarkmissbrukare och dör i20-årsåldern, därför att samvetslösa människor som t. ex. ledaren för Sandhamns-liganinser att det går finfint att tjäna miljoner på knark? Blir de gripna får defyra eller fängelse. Och sedan är de fria . Och denförmögenhet de skaffat sig på knark har de skyddat genom att skriva överäganderätten på sin hustru eller på sina barn." Enhetenschef, , fyller på med konstaterandet att "vi vårdarmiljonärer". Detär den här gruppen det gäller. Kraven på straffskärpning grundar signaturligtvis inte på att man hyllar någon vedergällningsteori utan på att mananser att det är väldigt viktigt att skydda medborgarna i vårt land. Visstvet vi att frihetsberövande straff inte har någon större rehabiliterandeverkan. Villkorlig frigivning har ju också alltmer blivit praxis. Den i lagstadgade föreskriften att två tredjedelar av strafftiden skall ha avtjänatsföre villkorlig frigivning har förändrats så, att i motsvarande fallhalvfidsfrigivning kan ske. Propositionen anger emellertid attkriminalvårdsnämnden skall vara återhållsam härmed när det gäller de grovanarkotikabrottslingarna, för att därmed ge ett rimligt samhällsskydd. Manmåste dock inse, herr talman, att narkotikabrott har en alldeles särskildbeskaffenhet, som skiljer sig från vad som gäller vid annan grov brottslighet.En knarklangare har många liv på sitt samvete. Han vet inte själv hur många -det brukar mördare annars veta. Han handlar kallt med liv och död. De flestaupphör inte med sin verksamhet ens innanför fängelsemurarna. Jagmenar att en särbehandling av dessa är väl motiverad, dels därför att det ärfråga om en ovanligt cynisk brottslighet, dels därför att vi måste skyddamedborgarna. Jag fattar inte att man över huvud taget överväger villkorligfrigivning redan när halva strafffiden har förlupit. Detsamma gäller omkorttidspermissionerna. Visstär det gott och väl att man ökar minimistrafftiden från ett till och atten straffskärpningsregel införs. Det talas dock i detta sammanhang om"återfall" - man skriver "i händelse av återfall". När detgäller det här aktuella klientelet är det dock inte fråga om återfall, utan omfall, från början till änden. Jag vill se exempel på fall som man har lyckatsrehabilitera och få Interneringspåföljdensavskaffande och straffet för grovt narkotikabrott m. m. Interneringspåföljdensavskaffande och straffet för grovt narkotikabron m. m. att återgå till ettsocialt sammanhang. Jag får nog instämma med riksåklagaren att det vore bättreatt avskaffa den villkorliga frigivningen helt. Därmed skulle vi få ett bättresamhällsskydd mot denna farsot som dräper så många av våra ungdomar. Jagvet väl att det skall till ett socialt åtgärdsprogram för att tackla narkotikamissbruket,men de kriminalpolitiska insatserna är en integrerad del i kampen motnarkotikan. Och kraftfullare kriminalpolitiska insatser skulle avsevärt krympaproblemen. Man räknar med att av tillgreppsbrotten i bostäder, butikeroch kontor har samband med narkotikamissbruk. De arma missbrukarna måste, somvi vet, skaffa pengar för att kunna finansiera sitt dyrbara missbruk, och ävenom de vill stiga av båten utsätts de ofta för utpressning och mordhot. Därförmåste de fortsätta. Detfinns i vart fall hundratalet grossistknarklangare i det här landet. Om dessapå ett betryggande sätt förvarades i fångsvårdsanstalt , utanpermissioner, skulle tillgreppsbrotten avsevärt minska. Vi skullefå ett mindre kriminaliserat samhälle. Man får hoppas att fängelsestraffkommitténser vad som sker. Den har ju möjlighet att föreslå den villkorligafrigivningens vara eller inte vara. Vihar i en motion, 892, föreslagit en del åtgärder när det gäller påföljden fördessa grova narkotikabrott. Vi begär att hela strafftiden skall avtjänas, attpermissioner skall ges endast vid anhörigs sjukdom och död, att restriktivitetskall iakttas vad gäller besök, att censur skall tillämpas för telefonsamtaloch brev. Vi anser att utlänningar - som tyvärr ofta förekommer i dessasammanhang- bör utvisas efter avtjänat straff. Jag vill än en gång erinra om,herr talman, att detta inte är ett vedergällningsprogram, utan det är ettnödvändigt skydd för den unga generationen. De som begår grova narkotikabrottär också undantagslöst inblandade i annan grov brottslighet såsom prostitutionoch organiserad ekonomisk brottslighet med alla dess svarta affärer. Vihar inte fått gehör för våra synpunkter, men jag är övertygad om att framtidenkommer att ge oss rätt. Vi har en liberal brottslagstiftning, och det bekräftarockså den här propositionen. Det kan kanske tyckas vara en from fjäder ihatten, men man frågar sig vem som tjänar och förlorar på affären. Jag har inget yrkande, utan jag får nöja mig med de marginellaforbättringar som propositionen föreslår. 27 (): Jag har i motion 883 aktualiserat att påföljden av narkotikaförseelserbör vara böter eller fängelse i högst och att påföljden böter bör slopasur påföljdsskalan för normalbrott. Närjag läser utskottets betänkande konstaterar jag att utskottet säger att varjeolovligt innehav av narkotika - hur obetydligt det än må vara - är straffbart isig och faller under narkotikastrafflagens bestämmelser. Utskottetsynes dock ställa sig tveksamt fill tanken att genomföra en generellstraftskärpning. Som jag ser det ansluter sig utskottet ändock i stora delar tillmotionens allmänna syfte men finner med hänsyn till sitt fidigareställningstagande att det inte nu kan vara påkallat att införa en sådansträngare bedömning som jag har föreslagit. Från de utgångspunkterna avstyrkerutskottet motionsyrkandet. är det ju så att riksåklagaren i cirkulär 1980 skärptepraxis för åtalsunderlåtelse. De mängder narkotika för vilka åtalsunderlåtelsekan beviljas är då mycket små. Åtal väcks också numera i väsentligt störreutsträckning, och i och med att påföljden för narkotikaförseelse oftast blirböter, så blir den inte särskilt kännbar för langaren. Många av de människorsom ägnar sig åt narkotikahantering torde också regelmässigt räkna med riskenatt de blir ådömda ett visst bötesbelopp. Det är mot denna bakgrund som jag har velat aktualiserafrågan motionsledes och få den prövad. För att ge polisen bättre möjligheter att varaktigt komma till rätta med gatumarknaden, som jag brukar kalla den lilla marknaden, bör påföljderna för narkofikaförseelse ändras till böter eller fängelse i högst . I konsekvens härmed menar jag att bötesstraff skall strykas ur påföljden för normalbrottet i enlighet med 1 § narkotikastraffla gen. För ensådan ändring talar, synes det mig, flera omständigheter. För det första får polisen ökade möjligheter att ingripamot den lilla marknaden, som vi kan se på plattan här vid varjedag. Genom att fängelse skulle ingå i påföljdsskalan skulle också möjligheteröppnas för myndigheterna att göra husrannsakan för att utröna om den misstänktebedriver systematisk langningsverksamhet. Särskilt när det gäller upprepadegripanden för olaga innehav av narkotika skulle samhället på detta sätt fåökade möjligheter att begränsa narkofikatillförseln på allmänna platser.Erfarenheten från andra länder tyder på att en systematisk bearbetning just avden lilla marknaden ger en allmänprevenfiv effekt och minskar nyrekryteringenav missbrukare, vilket ju också är målet för vår lagstiftning. Tillflödet avpengar till narkotikasyndikaten skulle därmed minska. För det andra får myndigheterna möjligheter att göra meromfattande personundersökningar och utröna den misstänktes förhållande tillsamhället. Med sådana personundersökningar som grund skulle det blimöjligt för de verkställande organen att skilja mellan de missbrukare sominnehar narkotikan för eget bruk och för vilka böter eller villkorlig dom kanvara en lämplig påföljd och de misstänkta som verkligen är gatulangare. Inomramen för den föreslagna påföljdsändringen skulle domstolarna också kunna iförebyggande syfte och med tanke på den åtalades fortsatta utveckling gemöjligheter till bättre rehabilitering och vård och sålunda begränsanarkotikans utbredning, som fakfiskt ter sig mycket oroande. Jag hade utgått från att min motion skulle tillstyrkas avutskottet och att utskottet därmed också skulle svara för lagtexten. I och medatt utskottet har avstyrkt motionen saknas lagtext, och det gör att jag intekan yrka bifall till motionen utan jag får nöja mig med denna markering. Medall sannolikhet får jag anledning att återkomma vid senare tillfälle. Interneringspåföljdens avskaffande och straffet för grovtnarkotikabrott m. m. Interneringspåföljdensavskaffande och straffet för grovt narkotikabrott m. m. 28 (): När det gäller att komma till rätta med nuvarandenarkotikaproblem måste man inte bara se över de socialpolitiska målen ochmedlen utan även granska om nu gällande eller planerad lagstiftning för attbekämpa langning och användning av narkotika är ändamålsenlig. Förett år sedan utfärdade riksåklagaren ett cirkulär som kraftigt begränsadeåklagarnas möjligheter att meddela åtalsunderlåtelse. Detta har lett till attantalet anmälda narkotikabrott i det närmaste fördubblats, men tyvärr innebärdet i sin tur bara att flertalet döms till böter som de i praktiken nästanaldrig varken kan eller vill betala. Möjligen kan bötesstraffet bli envarningssignal för ungdomar som mer eller mindre av en tillfällighet gör sigskyldiga till lindrigt narkotikabrott, så att de aktar sig för att gå vidare påden "banan". Men för flertalet är bötesstraffet dess värre en heltverkningslös påföljd, främst därför att de vanligen tvingas finansiera sittmissbruk genom brott. De har alltså som regel inga inkomster att betala böternamed. Omdomstolen däremot hade möjlighet att i större utsträckning utdöma fängelse förnarkotikabrott, hade den också större möjlighet att variera påföljden efter dendömdes individuella situation. Domstolen kunde då ersätta fängelsestraff medvillkorlig dom, med skyddstillsyn, psykiatrisk vård eller vård enligtnykterhetsvårds- eller barnavårdslagen. Den som har dömts villkorligt ellertill skyddstillsyn har ju en viss press på sig att sköta sig de närmaste två ätre åren efter domen. Enligtmin uppfattning vore det lämpligast att försöka begränsa missbruk och langningjust genom att minska möjligheterna att utdöma böter vid narkotikabrott, menför detta krävs en lagändring, och den har tyvärr inte utskottet velat medverkatill. Utskottet har i stället yrkat avslag på min mofion 1980/81:423. Förbrottet grovt spridande av gift och smitta utdöms med gällande lag fängelse ifyra till eller på livstid. När man sprider gift och smitta ger det iregel inga ekonomiska fördelar för vederbörande. Narkofikalangningen gerdäremot enorma vinster. Mot den bakgrunden framstår narkotikahanteringen , även med det nu framlagda förslaget till skärpningar, som enstraffrättsligt gynnad form av grovt spridande av gift eller smitta. För faktumär ju att narkofika också är en form av gift och smitta. Anledningentorde vara att man tyvärr alltför länge betraktat cannabis-preparaten såsomrelativt harmlösa. Men har ju forskarna fastslagit de mycket allvarligaverkningar som dessa har på mental och fysisk hälsa. Det finns därför storanledning att ändra straffskalan för narkotikabrott fill fängelse och förnarkotikaförseelse till böter eller fängelse . Men som jagredan sagt, har utskottet tyvärr inte delat min uppfattning, varför motionenavstyrkts. Att frondera mot ett enigt utskott är ju meningslöst, varför jagavstår. Jag hoppas dock att berörda myndigheter uppmärksamt följerutvecklingen. Om den skulle bli sådan som jag befarar, räknar jag med attregeringen snabbt förelägger förslag till lämpliga lagändringar. Mom. 3 (enstraffskärpningsregel) Nr 108 Utskottetshemställan bifölls med 161 röster mot 160 för reservafionen av den m. fl. Anslagtill hälso-och sjukvård m. m. 8§ Anslag till hälso- och sjukvård m. m. Föredrogs socialutskottets betänkande 1980/81:19 omanslag m. m. inom verksamhetsområde såvitt avser hälso-och sjukvård m. m. 1980/81:100). I fråga om detta betänkande hålles gemensamöverläggning för samfiiga punkter. Under den gemensamma överläggningen fåryrkanden framställas beträffande samtliga punkter i betänkandet. 30 (): Det är illa ställt med beredskapslagringen av sjukvårdsmate-riel. Densaken har bl. I ett delbetänkande omsäkerhetspolitiken och totalförsvaret säger kommittén bl. "Hälso-och sjukvården har f. n. en mycket låg lagerhållning vid de platser därförbrukningen sker. Denna kan, bl. a. beroende på omsättningstakt, varieramellan ca och för normal fredsverksamhet. Redan enoljekris, som indirekt drabbar plaster och andra petrokemikalier, kan medföraallvarliga svårigheter för sjukvårdens försörjning med förbrukningsmateriel. krigssituation blir behoven och därmed svårigheterna ännu större. mening är den f. n. viktigaste åtgärden för att säkerställasjukvårdens funktion i kriser och krig att förbättra försörjningsberedskapen ifråga om sjukvårdsmateriel av förbrukningskaraktär. Det är otillfredsställandeatt ännu ingen reell förbättring kommit till stånd." Dessasynpunkter verifierades vid den hearing som försvarsutskottet hade med berördamyndigheter. har så länge levt i fred att det är svårt, för att intesäga omöjligt, för oss att tänka oss in i en krigssituafion. Men i en värld därallting kan hända måste vi också se om vår beredskap i detta avseende. Detär den slutsats som de socialdemokratiska reservanterna dragit av vår dåligaberedskapssituation. Och den är dålig. Därom finns mängder av vittnesbörd. Trotsatt regeringen är väl medveten om de stora bristerna i fråga omberedskapslagringen gör man ingenfing. I varje fall handlar man mycketsaktfärdigt. Man tycks resonera som så: Vi har klarat oss så länge att det inte 3Riksdagens protokoll 1980/81:108-109 Anslagtill hälso-och sjukvård m. m. är någon brådska med attlösa frågan om försörjningen av sjukvårdsmateriel. År1979 uppdrogs åt statens förhandlingsnämnd att förhandla om sjukvårdshuvudmännensmedverkan i hälso- och sjukvårdens beredskapsfrågor. En uppgörelse träffadesmed . Buffertlagring skulle ske hos vissa landsting. Menkostnadsramen för detta inskränktes fill 8 milj. kr. Vad är 8 milj. kr., närbehoven uppgår fill närmare 520 milj. kr. enligt prisnivå för atttäcka behoven under en tolv månaders avspärrningsperiod? mofion har vi föreslagit att ytterligare 15 milj. kr. utöver dessa 8 milj.kr. skulle anvisas i årets budget för upphandling av produkter för vilka lägetär kritiskt. Observera att detta är ett minimikrav för att över huvud tagetnågot skall ske. måste besluta om ytterligare anslag när detgäller förbrukningsmateriel för sjukvården. Snara åtgärder måste fill. Vianser vidare att regeringen bör göra en preliminär utvärdering avförsöksverksamheten, redan innan den har pågått . Ivår reservafion till utskottets betänkande har vi också understrukitangelägenheten av att man överväger former för att ersätta engångsmateriel medannan materiel och möjligheterna att använda engångsmaterielen mer än en gång.Vi understryker också att ersättning av engångsmateriel bör övervägas även förfredsbruk. Med detta yrkar jag bifall till den till utskottets betänkande fogadereservationen av de socialdemokrafiska ledamöterna. 31 INGA (vpk): Jag skall tala om preventivmedelsrådgivningen, som i det härbetänkandet tas upp på grund av en motion av vpk. Detföds knappt 100 000 barn i vårt land, och det görs ungefär 30 000 aborter varjeår. Sedan den nya abortlagen trädde i kraft har antaletaborter stannat vid detta antal, och i vissa delar av landett. o. m. minskatefter att tidigare ha ökat år . Abortlagen ger kvinnorna rätt att självabestämma över sin fruktsamhet. Till abortlagen hör också preventivmedelsrådgivningen,som är intimt kopplad fill denna lag. Enkvinna i föder i genomsnitt ett eller två barn. De flesta kvinnor leveri sexuell förbindelse under större delen av sin fruktsamma ålder. Det betyderatt de allra flesta måste skydda sig mot oönskade graviditeter med hjälp avolika preventivmetoder under närmare . Prevenfivmedels-användningenär också mycket hög i vårt land. Drygt en miljon kvinnor och/eller deraspartner använder något slags preventivmedel. P-piller och spiral är devanligaste; 500 000 använder p-piller och 300 000 har spiral. Påsenare; tid har det uttryckts oro över att det föds för få barn i Sverige.Under fider av lågkonjunktur, sjunkande nativitet och ökande arbetslöshet märksdet t)'dliga tendenser att försöka locka kvinnor att stanna hemma med hjälp avblygsamma ekonomiska ersättningar för att därmed lösa arbetslöshets- och befolkningsproblemen.Men de flesta kvinnor ser yrkesarbetet som en förutsättning förjämställdhet och oberoende. preventivmedel är en avförutsättningarna för detta. Allt fler kvinnor kräver också barnomsorg ocharbetsmöjligheter innan de bestämmer sig för att föda barn. En av de viktigasteorsakerna fill den låga nativiteten i vårt land är utan tvivelförhållandena för kvinnorna i arbetslivet och svårigheterna för både män och kvinnoratt kunna förena förvärvsarbete och föräldraskap. Derisker med olika preventivmedel som har rapporterats måste självfalletuppmärksammas, och krav måste ställas på bra och ofarliga preventivmedel förbåde män och kvinnor. Men man måste inse att den allvarligastekomplikationen med preventivmedel är att bli med barn. En graviditet som,antingen den fullföljs eller slutar med abort, är rent medicinskt sett enstörre risk än användningen av t. ex. p-piller. De metoder som finns ärlångt mindre riskabla för kvinnornas psykiska och fysiska hälsa än forna tidersolika slag av födelsekontroll. Tanken bakom aborfiagens utformning och satsningen på förebyggandeåtgärder i form av rådgivning och information var att planerat föräldraskap iförsta hand skall ske med hjälp av preventiva åtgärder och att abort är ettkomplement, en nödlösning. Så har det också blivit. Men man räknar med att entredjedel av alla aborter utförs därför att någon av prevenfivmetoderna slagitfel eller också därför att ingen metod används alls. En del av aborterna skullekunna undvikas med en bra kvalitet på rådgivningen och med hjälp av fungerandeprevenfivmedel. har i en rapport, som heter Att arbeta med sex och samlevnad,gjort en beräkning av hur mycket rådgivning som behövs för att täcka behovet. För ca 1 000 kvinnor iåldern gäller följande : - 63 föder barn - 7 får missfall - 19 genomgår legal abort - 1 steriliseras i födelsekontrollerande syfte - 300 använder p-piller - 200 har spiral insatt - 160 praktiserar andra slag av preventivmedel - 100 använder inte p-medel, önskar inte barn,riskerar oönskad graviditet - 150 önskar inte och behöver inte preventivmedel. Dennaberäkning visar att bland 1 000 kvinnor i fertil ålder inträffar 90graviditeter, 70 av de gravida kvinnorna vill fullfölja sin graviditet ochungefär sju graviditeter leder till missfall. använder någon formav preventiv födelsekontroll och avbryter graviditeten med legal abort.Genom att analysera ferfiliteten och prevenfivmedelsanvändningen hos kvinnorkan man räkna ut vilka resurskrav som behöver fillfredsställas när det gällerpreventivmedelsrådgivning. Dekvinnor som använder p-piller behöver återkomma för kontroll efter ett och etthalvt till . 300 p-pilleranvändare ställer alltså krav på 200 besök perår. Den som har spiral insatt behöver återkomma efter två till för enkontroll eller för att få spiralen utbytt. Detta gör ytteriigare 100 besök Anslagtill hälso-och sjukvård m. m. Anslagtill hälso-och sjukvård m. m. De ca 160 som användertradifionella prevenfivmedel har också behov av att få bättre och säkrare medeloch därmed också behov av rådgivning. Lågt räknat blir detta 50 besök per år.Det blir alltså sammanlagt 350 besök av dem som redan skyddar sig mot enoönskad graviditet. Rådgivningenmåste också räcka till för dem som vill ha men inte använder preventivmedel.Att ge råd fill förstagångsbesökarna kräver ofta mer än ett besök, och man börräkna med minst 150 besök för de ca 100 kvinnor som ännu inte skaffatprevenfivmedel. Räknar man ihop alla siffrorna, kan man alltså uppskattabehovet till hälften så många kvinnor i ferfil ålder- dvs. 500 per 1 000fertila kvinnor. Det är vad som behövs enligt med sex och samlevnad. Alla de som ännu inte är motiverade att användapreventivmedel måste nås genom uppsökande verksamhet, på arbetsplatser, iskolor, på fritidsgårdar och på många andra ställen och områden också. Dettaställer ytterligare och delvis andra krav på resurser till rådgivning. Det får inte bli bristen på preventivmedelsrådgivning med långaväntefider och långa resvägar som gör att kvinnor hamnar i en abortsitiiation. Denutbyggnad av preventivmedelsrådgivningen som skedde runt om i landet straxefter abortlagens genomförande har i stort sett stannat av. Det harmedfört just längre väntetider och sämre kvalitet på rådgivningen. Vi ivänsterparfiet kommunisterna menar att preventivmedelsrådgivningen måstebyggas ut både kvalitafivt och kvantitafivt. Närman läser i utskottets betänkande nr 19, där den här motionen behandlas, kanman konstatera att utskottet inte delar vpk:s uppfattning när det gäller attsatsa på en kvalitativt bra och kvantitativt väl utbyggdpreventivmedelsrådgivning. Utskottet hänvisar till att man har begärt en nyutredning om abortsituationen i , men den begäran och den utredningen äringet skäl till att inte bifalla vpk-mofionen. Det finns redan mångautredningar och också en ganska omfattande försöksverksamhet som klart visar påbehovet och nyttan av en utbyggd preventivmedelsrådgivning. Jag tycker att detär ett dåligt argument utskottet använder för att avslå vpk-mofionen. Utskottethänvisar till att denna utredning, abortkommittén, skall arbeta skyndsamt, mentiden för utredningen är beräknad till minst. Och eftersom man redan nuvet att det finns ett mycket stort behov av preventivmedelsrådgivning, finnsdet ingen anledning att förhala denna viktiga fråga. Med det häryrkar jag bifall till vpk-motionen 255. 32 (): betänkande 1980/81:19, som vi nu behandlar,innehåller förslag om verksamhet och anslag för kommandebudgetår. Betänkandet behandlar även ett stort antal motioner inom hälso- ochsjukvården, avsnitten Myndigheter inom hälso- och sjukvården, Förebyggandehälso- och sjukvård, Undervisningssjukhus samt Övrig sjukvård. Jag kan väl härfå säga att det har rått mycket stor enighet inom utskottet underarbetet med detta betänkande; med ett enda undantag är vi helt eniga. Endastpå en punkt, om anslag till beredskapslagring för hälso- och sjukvård, finnsdet en reservafion av de socialdemokrafiska ledamöterna, som vill utökaanslaget till detta område med ytterligare 15 milj. kr. Jagber att få återkomma till denna reservation litet senare - först några ord omde övriga punkterna i betänkandet. Inommyndighetsområdet har utskottet även behandlat ett antal motioner som bl. a.berör konsumfionsvattenkontroll, det medicinska språkbruket vid utskrivandet avdödsattester, förandet av sjukjournaler, utskrivandet av intyg o. d. Det finnsockså motioner om en bättre och jämnare läkarfördel-ning över landet, liksom enmotion om en informationsskrift till misshandlade kvinnor.