prot · G409121 · 1980-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1980/81:121 Samtyckeoch tillstånd till adoption Förhandlingarnaleddes till en början av tredje vice talmannen. 1 § Samtycke ochtillstånd till adoption (forts.) Fortsattes överläggningenom lagutskottets betänkande 1980/81:17. Anf.110 (vpk) replik: Jag skall försöka sammanfatta mina tidigare inlägg och göra det i formav en kommentar till det som utskottets talesman tidigare sade. Jagtror inte att det är principiellt riktigt att tillämpa det så att säga allmännasynsätt som ligger bakom uppfattningen att vårdnadsansvaret för barn iallmänhet bör åvila föräldrarna vare sig dessa föräldrar är biologiskaföräldrar eller andra föräldrar. Det är naturligtvis med den samhällsbildningvi nu har och kommer att ha framöver en riktig princip, och ett sådantpersonligt förhållande mellan barn och ett fåtal utvalda vuxna måste sannoliktfinnas i ett industriellt samhälle. Men det är ju inte detta som vi egentligenhär diskuterar, ty även om vi accepterar det riktiga i detta synsätt handlardet här om en mycket specifik kategori unga människor. Vi måste varamedvetna.om att för dessa unga människor och deras utveckling till ett värdigtliv räcker inte något vanligt föräldraskap. Ingen förälder har en sådan grad avskolning, en sådan grad av kunnande och en sådan grad av specialiserat kunnandeatt han ensam kan svara för att barn och ungdomar med dessa svåra former avhandikapp kan få den bästa tänkbara omsorgen. Det fordras att man anlitar enkvaHficerad utomstående expertis som sköter denna omsorg och ser till attbarnet får bästa möjliga vård. Detta kan inte normalt ske inom ramen för ettvanligt föräldraförhållande - det är så med dessa barn. Dettaär bakgrunden fill att jag ifrågasätter om samhället skall avhända sigmöjligheten att behålla det yttersta rättsliga vårdnadsansvaret. För den skullkan ju barnet vistas i ett vanligt hem. Det går ju att praktiskt ordna detta i Samtycke och tillstånd till adoption andraformer, men samhället bör ändå behålla den här speciella rättsliga insynen. Jag tycker att det är på litet väl sentimentala ochromantiska grunder när det gäller det vanliga föräldraskapets möjligheter isådana här fall som man vill åstadkomma en förändring i gällande lagstiftning.Något måste väl ändå de gamla juristerna ha menat med att man inte skulletillåta adoption om det inte förelåg samtycke av barnet. 111 (): Jag begärde ordet för att stillsamt frågaJörn - eller kanske någon annan som känner sig manad att svara: Vad ärdet vi sysslar med i riksdag? Vad är ett parlament till? Vad har vihållit på med någon timme för middagspausen? Om jag förstod rätt handlar dennadebatt om vissa förändringar i som har föreslagits i enproposition. Denna proposition har antagits av ett enhälligt utskott, och JörnSvensson som går till storms har - om jag förstått det rätt - inte någotyrkande alls. Vadan då denna delvis passionerade debatt i ? Vad handlarden om? Dessa ändringar i handlar om adoption, omvissa regler om samtycke av den adopterade till adoptionen. Om den som skalladopteras har fyllt måste han eller hon samtycka för att adoptionen skallkunna bli av. Så görs då i propositionen det utomordentligt djärva tilläggettill detta, att samtycke inte behövs, om den som skall adopteras är varaktigtförhindrad att lämna samtycke på grund av psykisk sjukdom, hämmadförståndsutveckling eller psykisk abnormitet av annat slag. Är det då så värst ofta i ett adoptionsärende fråga om skall adoptera en person som är psykiskt eller fysiskt handikappad ellerunderutvecklad på ett gravt sätt? Jag skulle gissa att det kanske rör sig omnågot fall eller kanske ett eller två fall - vad vet jag.Det är problem i den storleksordningen som det handlar om. Det kan ju ändå varaviktigt för den enskilde individen att det finns garantier för att vederbörandebarn inte totalt misshandlas, inte utlämnas till adoptanter som kan erbjuda ettfruktansvärt dåligt hem. Men det handlar det inte heller om. I propositionengörs ingen som helst ändring i de grundläggande reglerna, att varje adoptionskall prövas omsorgsfullt av en domstol, som skall ge tillstånd tilladoptionen. Domstolen skall inte ge tillstånd, om inte adoptionen anses varatill barnets bästa. Vad handlar då hela detta ståhej om? Jag har faktisktförsökt, , att lyssna ganska noga. Jag har normalt mycket storrespekt för ärHgheten och allvaret i engagemang, men jagbegriper inte vad han har försökt uppta riksdag rned i dennadag, . Anf.112 (vpk): Efter detta inlägg kan jag bara konstatera att om intetförstått vad vi talat om är det mycket synd om . Vad det handlar omär att litet grand försöka slå vakt om de allra mest handikappade, de sämstställda, dem som har svårast att föra sin egen talan, dem som har bäst behov avatt samhället ställer upp för dem, och att inte utan vidare införa enförändring som skulle innebära att samhället reducerar sina möjligheter att iförekommande fall uppträda till deras försvar. En felbedömning vid en adoptionär nämligen speciellt fariig i de här fallen, därför att det är mycket möjligtatt den tilltänkte adoptivföräldern är en alldeles utmärkt människa med debästa avsikter och att allt förefaller kunna arta sig väl, när man beslutar omadoptionen. Men det kan ju helt enkelt visa sig att föräldern icke räcker tillför att ge barnet den bästa möjliga uppfostran och de bästautvecklingsmöjligheterna. Då har man alltså reducerat samhällets möjligheteratt träda in aktivt. Man har också reducerat samhällets möjligheter aft trädain, om det skulle bli en konflikt om hur man bör förfara med barnet, t. ex. ifall av behandling, en konflikt mellan föräldern och den expertis som kanskebättre än föräldern förstår vad som är barnets sanna behov. Jag kan inte förståatt man med det här förslaget har möjlighet att lösa en sådan konflikt tillbarnets fördel. Jag skall göra slut på denna debatt genom att säga att det naturligtvisvar ett misstag att inte motionera. Jag föriitade mig på att utskottet skullegå grundligt till väga, såsom man vanligtvis brukar göra i lagutskottet. I synnerhetefter inlägg ångrar jag att jag inte motionerat. Hälso-och sjukvården m. m. 2§ Hälso- och sjukvården m. m. betänkande 1980/81:25 om utvecklingen av hälso- och sjukvårdenm.m. 113 INGA (vpk); Hälso- och sjukvården står som tidigare inför många problem, ochden tilldrar sig med ökade kostnader allt större politisk uppmärksamhet. Denoffentliga utredningsverksamheten har också i allt högre grad ägnat sjukvårdensin uppmärksamhet. Hälso-och sjukvårdsutredningen innebär på många sätt nya idéer och synsätt när detgäller vården. Man talar mycket om förbättrad planering, om"närvård", om patientens rättigheter och lokal demokrati, om nyasjukdomsbegrepp, om landstingens totalansvar för vården osv. Höjdpunkten harväl nåtts i hälso- och sjukvårdsutredningens förslag till nysjukvårdslag, där de stolta måldeklarationerna i förslagets 2 § torde vara heltokontroversiella som ett uttryck för allmänt omfattade demokratiska och Hälso-och sjukvården m. m. Vpktycker att denna utveckHng är bra, och vi hälsar den klara omorienteringen avtänkandet kring vårdfrågor med tillfredsställelse. Men man talar också ommycket annat än sjukvårdens mål och hälsopla-nering. Sjukvården är ineffektiv,sägs det, och man blickar mot industrin för att finna nya metoder för att höjaarbetstakten och rationalisera vården. Den är dyr, säger man, ochpatientavgifter höjs, reseersättningar försämras. Landstingen måste spara,säger man, och utbyggnaden av "närvården" senareläggs, tjänsterinrättas inte, personal dras in. Trotsdet förändrade synsättet hos centrala myndigheter, trots den stora expansionenav hälso- och sjukvården, är det ett faktum att hälsotillståndet hosbefolkningen har försämrats, mätt både i medellivslängd - den har sjunkit - ochsjuklighet som den visar sig i sjukskrivning och förtidspensionering. Detfinns många orsaker till denna utveckling. debatt om skolan sade jag att klassamhället avspeglar sig iskolan. Det är likadant med människors hälsa. Klassamhället avspeglas därockså. Densom tillhör socialgrupp 1 är friskare och lever än den som tillhörsocialgrupp 3. Dessutom är det så, att ju högre socialgrupp man tillhör destooftare tar man kontakt med sjukvården. Detta framgår av en studie somsocialstyrelsen gjort. beslutade att det skulle arbetas fram ett nyttprogram för hälso- och sjukvården. Som en förstaetapp i det arbetet harsocialstyrelsen nu redovisat studien och vårdutnyttjande, som bl. a. gerfakta om de skrämmande orättvisorna mellan oHka grupper i samhället. Det här visar studien bl.a.: Rentallmänt kan det sägas att man klarar sig bättre från sjukdomar om man tillhörsocialgrupp 1 än om man tillhör socialgrupp 3. Detär betydligt vanligare med nedsatt rörelseförmåga,-nedsatt hörsel och nedsattsyn i socialgrupp 3 än i socialgrupp 1 och 2. Och dessa skillnader ökar. Närdet gäller rörelsehinder är skillnaderna särskilt stora bland pensionärer. Isocialgrupp 1 hade svårt att röra sig, i socialgrupp 3 . Nervösabesvär är dubbelt så vanliga i socialgrupp 3 som i socialgrupp 1. Sömnbesväroch depressioner är också betydligt vanligare i socialgrupp 3. Tittarman på en enda sjukdomstyp - cirkulationsbesvär - så visar en undersökning iStockholms län att socialgrupp 3 genomgående besväras av exempelvis yrsel,åderbråck, bensvullnad, hjärtsvaghet, bröstvärk och andnöd i mycket högre gradän socialgrupp 1 och 2. Ocksåforskare i , och har visat att hälsoklyftorna ökatunder . Inomarbetslivet är det inte'bara den fysiska miljön som påverkar sjukligheten.Stress tillsammans med enformigt arbete och arbetsplatsens storlek haravgörande betydelse för sjukfrånvaron. Det finns klart belägg för att det ärriktigt att tala om sjukdomar med social bakgrund och yrkesbakgrund. Det är säkerställt attavgörande orsaker till sjukdom och ohälsa finns i den sociala miljön. Det ärockså helt uppenbart att sjukvården har varit och är mycket dålig påatt möta dessa problem. Man omtolkar samhällsproblem till medicinska problem,och det måste bli fel. En stor del av vårdapparatens utrednings- ochbehandlingsresurser tas i anspråk av problem, som i första hand borde angripasgenom en bättre samhällsplanering. Viktiga orsaker till sjukdom och ohälsa kaninte heller påverkas av en utbyggd sjukvård. Inte heller friskvård iden mening begreppet normaltanvänds kan påverka hälsotillståndet i särskilt stor utsträckning. Orsakenär-att de åtgärder som föreslås i allmänhet är individuellt riktade och inteangriper bakomliggande sociala förhållanden. Åtgärderna har också en benägenhetatt nå de socialt väletablerade och de grupper i samhället som, redan har det ,bästa hälsotillståndet. Enligt kommunisternas mening skulle de tiomest hälsobe-främjande reformerna vara följande; En riktvarierad arbetsmarknad. En allmänarbetstidsförkortning som minskar förslitningen och ger människor mer tid förvarandra. Ettsocialförsäkringssystem som ger full kompensation vid arbetslöshet ochinkomstbortfall, utan att människor behöver föras in i en sjukroll. En skärptlagstiftning mot dåliga arbetsmiljöer och arbetshets samt förbud motackordsarbete och skiftarbete som inte är samhälleligt nödvändigt. En effektiv arbetsrehabilitering som är samordnad medsåväl socialvård som sjukvård. En mycketkraftig reduktion av de större tätorternas privatbilism och en motsvarandeutbyggnad av kollektivtrafiken. Bra barnomsorgför alla barn; Kommersielltutnyttjande av ungdomarna ersätts med meningsfulla fritidsaktiviteter isamhällelig regi. En nybostadsplanering där byggandet inriktas på flerbostadshus och kollektivhus i vilkaolika åldersgrupper kan bo tillsammans. Enrestriktiv politik mot alkohol, narkotika och andra droger. Få om ens någon av dessa åtgärder kan genomföras av sjukvården.Det rör sig om samhälleHga problem, som inte kan vårdas bort. Det behövspolitiska och ekonomiska beslut, som berör hela vårt .samhälle. Men sjukvårdenbör ha en sådan inriktning att hälsorisker i samhället uppspåras och attopinion skapas mot dem. Tyvärr har sjukvården spelat en alltför passivroll i detta sammanhang. Visserligen har det kommit en större utredningom hälso- och sjukvården, men enligt utredningens egen bedömning kommer den ejatt på något mer avgörande sätt förändra vården - tyvärr. Man säger nämligen iden här utredningen -HSU - på s. 451 följande, vilket jag tror är en korrektbedömning: "Våra förslag innebär inte i sig att det nu skulleförestå stora och genomgripande förändringar i den landstingskommunala hälso-och sjuk- Hälso- och sjukvården m. m. Hälso- och sjukvården m. m. vårdsorganisationen.Tvärtom torde det vara rimligt att anta att den nuvarande organisationenåtminstone till att börja med kommer att behållas i stort settoförändrad." Tydligare kan det knappast sägas att de förändringar somskisseras i utredningen - som verkligen skulle vara stora och genomgripande omde förverkligades - inte kommer att genomföras. 1 den allmänna ramlag somföreslås finns inte heller några instrument för genomförande. Jag tycker försöker att med ideologiska dimridåer ta udden av den berättigade kritikenfrån olika håll mot sjukvården . Med det sagda ber jag att få yrka bifall tillvpk-motionen 1086. Anf.114 (); När man diskuterar den svenska hälso- och sjukvårdensinnehåll finns det anledning att börja med att konstatera att den svenska sjukvårdenstår högt vid en internationell jämförelse. Vi har en välutbildad personal, somär intresserad av sin uppgift och som gör ett intensivt ochuppoffrande arbete. Vi satsar mycket resurser på sjukvården. Faktum är attSverige är ett av de länder som avsätter störst del av sina samlade resursertill sjukvården. När det gäller den offentliga sjukvården är vi utan tvivel detland som satsar mest. Vi har också en mycket hög läkartäthet - vi har mer än enläkare på 500 invånare. Det visar sig att sjukvården har ett gott förtroende hossvenska folket. har gjort en undersökning, där 65 %av de svarande tyckte att sjukvården var ganska bra och att den var mycketbra. Det finns de som är missnöjda, och det är inte så konstigt. Men det äralltså en väldigt liten minoritet. Det är också intressant att en klar majoritet av svenskafolket enligt den här undersökningen och många tidigare är medvetna om att brasjukvård kostar pengar, och de är beredda att satsa resurser på att få en brasjukvård. Man kan ställa frågan; Skall vi satsa mer på sjukvården, även om detleder till skattehöjningar? Då är det faktiskt en majoritet som svarar ja. Dettycker jag aren viktig utgångspunkt för diskussionen. Det finns alltså intenågot folkligt krav på att man skall skära ner kostnaderna för sjukvården. När nu detta är sagt bör man lägga till att detsjälvfallet finns problem inom den svenska sjukvården. För det första har videt grundläggande problem som var inne på, att vi har en högsjuklighet och att vi har satsat för litet på förebyggandeverksamhet. För det andra kan man säga att om vi internationellt settär duktiga på att ta hand om svåra sjukdomstillstånd, så är vi mindre bra påatt ta hand om de lättare sjukdomstillstånden, det som man skulle kunna kallaför vardagssjukvården, sjukvården i första ledet, primärvården. Omvårdnadentillgodoses inte lika bra i som på andra håll. En av anledningarna tilldetta år den brist på kontinuitet som vi har i sjukvården. träffar man väldigt ofta ny personal och inteså ofta samma som . För det tredje år det på vissa områden, bristområdena,långa väntetider. Det här sammanhänger med att vi har en olämplig organisation,inte med att vi har satsat för litet på sjukvården - vi har satsat mer änandra. Vi har haft en felaktig tyngdpunkt vid uppbyggnaden; det har varit enväldig koncentration på den slutna vården, på sjukhusvården och påresurskrävande insatser, medan primärvården har varit eftersatt. Jag tycker inte man behöver gå så långt som ivänsterpartiet kommunisternas motion, där det hävdas att forskningen avekonomiska eller andra skäl skulle vara inriktad just på den dyrbarare och meratekniskt betonade sjukvården. Jag tror tvärtom att det är just av omtanke om desvårast sjuka som vi har haft den här koncentrationen. Jag kan ge exempel pådet om det behövs. Men det är ändå ofrånkomligt att det har blivit en felaktiganvändning av resurserna därför att vi infe varit lika angelägna om att byggaut primärvården. Men finns det ju en enighet om att viskall lägga om organisationen. Den öppna vården, primärvården, skall byggas ut,och vi skall se till att kontinuiteten där blir bättre. Vi har diskuteratdetaljerna när det gäller hur detta skall gå till. Det är inga oväsentligafrågor - om man skall ha det som vi har kallat för ett husläkarsystem eller omman bara skall ha anknytning till ett vårdlag. Men enigheten är ändå stor omatt just den här delen skall förbättras. Det bör också bli en ökad medvetenhet om att deförebyggande åtgärderna skall förstärkas. Vi har haft en starksatsning på arbetarskydd och på arbetsmiljöåtgärder, och vi har ökat insatsernaför hälsovårdsupplysning från både statens och landstingens sida. Vi har vidarefått det miljömedicinska laboratoriet och , som båda gör vikfiga insatser när det gäller att spåra uppsjukdonisorsaker och arbeta förebyggande. Det är de här frågorna som behandlasi kommunisternas motion. Vi har diskuterat sådana motioner från vpk även tidigare,och jag har då klagat över att de har varit svåra att begripa. Det har varitmycket allmänt tal, och det har inte varit så lätt att få reda på vad som harvarit avsikten. I årets motion har man tagit bort en del av de saker som jagkritiserade tidigare. Detta tycker jag naturligtvis är positivt. När den nyamotionen kom gick jag verkligen till verket i avsikt att försöka tolkaförslagen positivt och inte bara försöka hitta oklarheter. Och visst finns deten del som man kan hålla med om iden hår motionen. Mentyvärr måste jag säga attdet som man kan hålla med om i stort sett är sådant som redan är under arbete,medan det som eventuellt skulle vara nyheter antingen är sådant att detfortfarande är ganska svårt att veta vad som avses, eller också är det sådantsom man definitivt inte kan hålla med om. Om jag utgår från förslagen i motionen, är det förstaförslaget där att det skall tillsättas en utredning, som skall utredasjukvårdens innehåll och samhälleliga funktioner samt föreslå åtgärder medanledning därav utifrån Hälso- och sjukvården m. m. , Hälso-och sjukvården m. m. ettepidemiologiskt grundat helhetsperspektiv. Det låter mycket fint. har vi juhaft en stor utredning om sjukvårdslagstiftningen, men det är inte den somåsyftats, utan det är här fråga orn sjukvårdens - förmodar jag -organisationoch innehåll. Här har vi nu en utredning som kallas för HS 90, alltså hälso-och sjukvården . åberopade en av dess rapporter, somheter Ohälsa och vårdutnyttjande och visar - såsom väl de flesta av oss redanhaft på känn - att problem med hälsan är vanligare hos dem som har det sämreställt ekonomiskt och hos dem som har slitsamma jobb. Men utredningen har ocksågett ut andra rapporter: en stor rapport om hälsorisker, som går igenomhälsoriskerna i samhället i stort, och ett par andra, om internationellaperspektiv och utgångspunkter och riktlinjer för det fortsatta arbetet. Jagskulle vilja påstå att utredningen 90 faktiskt är den utredning som vänsterpartietkommunisterna vill ha. Därför tycker jag att vpk-yrkandet inte- behövertillstyrkas av . Detföreslås vidare-att man skall bygga ut statistiken som bas för en demokratiskhelhetsplanering av vården. Ja, att den epidemiologiska statistiken byggs uttror jag man kan vara säker på mot bakgrund av vad jag hår sagt om inrättandetav det miljömedicinska laboratoriet och . Men detta med "demokratisk helhetsplanering av vården"tycker jag hör till avdelningen fina ord som man inte riktigt vet vad debetyder. Vi har ju en demokratisk sjukvårdsorganisation i och med att det ärlandstingen som beslutar, och de är demokratiska. De som har ansvar förplaneringen kommer att få det ännu mer om man antar utredningens förslag tillny lagstiftning. Men vad som i övrigt avses vet jag inte. Idet tredje yrkandet talas det om medborgaraktivering och patientmobiliseringsom styrande faktorer för vården, där målet i ett programstyrt budget- ochplaneringsarbete kan förankras på basplanet. sade inte så mycket omdet yrkandet. Jag förstår att hon inte yttrade sig om det, eftersom det inte ärså lätt att veta vad som avses. Men då kan det ju inte heller bifallas avriksdagen. Idet fjärde yrkandet föreslås att skall uttala sig för "att denmedicinska forskningen skall reformeras till prioriteringar och organisationsom ställer den i nära kontakt med vården". Jag förmodar att det avses skall forska mer inom t. ex. psykiatri och öppen vård och att man skall fåmer forsknjng om omvårdnadssynpunkterna. Det är också sådant som det är låttatt instämma i, och det är också sådant som redan är på gång. Det behövs ingetriksdagsbeslut för den saken heller. Detta hör alltså i huvudsak till det somman allmånt sett kan såga att det går lätt att hålla med om men som redan äraccepterat under arbetet. Sedankommer då yrkande 5 där det föreslås att skall ges medel attaktivt styra vården. Det står också i motiveringen att det skall vara en ökadmakt för centrala organ över sjukvården. På den punkten vill jag säga bestämtnej; har med mycket stor majoritet beslutat att vi skall ha endecentraliserad sjukvård,, där landstingen beslutar och där socialstyrelsensuppgift är övergripande planering och att ta fram underlag för vårdprogrammen.Men vårdprogrammen skall vara lokalt förankrade. Detär en viktig princip. Jag tycker kanske att det femte yrkandet i vpk-motionenstrider litet grand mot det andra och det tredje yrkandet, där man talar om attarbetet skall förankras på basplanet. talar man plötsligt om att det är dencentrala myndigheten - - som skall ha ökad makt. För min deltror jag att det är en riktig process vi är inne i, där vi strävar efter enlokal anknytning och där uppgift t, ex, är att ge underlag förvårdprogram, något som man nu är i färd med på flera områden. Men det är delokala erfarenheterna som skall vara vägledande. Sedan har vi ett centraltorgan i och med att vi har som fastställer vad som är vetenskapoch beprövad erfarenhet i de fall där det eventuellt begås misstag. Vi har demedicinska fakulteterna som utvecklar forskningen, och vi har läroböcker ochannat som också bidrar till att ange vad som är vetenskap och beprövaderfarenhet. Men besluten i själva vårdfrågorna skall givetvis fattas avvårdpersonalen. När det gäller organisationen skall den beslutas av landstingeni det decentraliserade system som vi har och som verkligen är ett merdemokratiskt system än det som föreslås i kommunisternasmotion. Meddet, herr talman, skall jag be att få yrka bifall till utskottets hemställan. Hälso-och sjukvården m. m. INGA (vpk)replik: säger att han inte förstår mycket. Det gjorde han inteheller förra gången vi diskuterade. Då försökte jag förgäves förklara för honomhur de vattentäta skotten mellan det medicinska och det ekonomisk-politiskaansvaret fungerade. Han hade svårt att förstå det också. Förstsäger att det inte finns några problem; vi har en väldigt storläkartäthet, och vi satsar mest. Sedan säger han att visst finns det problem. sjukligheten' i ökar - sjukskrivningarna ochförtidspensioneringarna ökar hela fiden. Den utredning som jag hänvisade tillvisar att detta är en klassfråga. De som tillhör socialgrupp 3 är sjukare än demänniskor som tillhör socialgrupp 1 och 2 är och borde efterfråga sjukvård mer.Men här är det tvärtom så att socialgrupp 1 har mer kontakt med sjukvården änsocialgrupp 3. Mankan också fråga sig varför sjukligheten ökat så markant som den gjort. Imotion 1086 har vpk ställt en rad krav om reformering av sjukvården. Utskottetoch anstränger sig för att visa att dessa förändringar redangenomförts eller att åtgärder som är på väg kommer att tillgodose de krav somreses i vår motion.