prot · G40945 · 1980-12-31 00:00:00 — Nuär det dessutom så att skattesparandet orsakar betydande kostnader förstatsbudgeten, utan att man har några garantier för att ett verkligt nysparandekommer till stånd. Risken är nämligen stor för att skatteförmånerna hamnar hospersoner som antingen flyttar över sina sparmedel från andra sparformer tilldet nya systemet eller skulle ha sparat även utan speciella stimulanser. Därförär det fullt möjligt att reformen kan komma att leda fill ett minskat sparandei samhähet. Det kan nämligen hända att det egentliga nysparandet blir mindre ändet negafiva sparande som uppkommer i statsbudgeten. Regeringen gör ipropositionen det häpnadsväckande påståendet att detta egentligen inte spelarnågon roll. Skulle det verkligen vara regeringens uppfattning numera, såinnebär det en klar åsiktsförskjutning mot fidigare. Närregeringen införde de nuvarande reglerna för skattesparandet hävdade mannämligen att ett viktigt motiv just var behovet av nysparande. påstår man iden här propositionen i stället att det väsentliga är att systemet bidrar tillatt ge ett tillskott av riskkapital. Det svänger tydligen snabbt mellan olikaåsikter hos regeringen då det gäller synen på sparandet i vårt samhälle. Omfihskottet på riskkapital numera är det främsta mofivet, så finns det enligtvår uppfattning för samhället billigare metoder att öka utbudet av riskvilligt kapital än attgöra det fill priset av dels ett minskat totalt sparande i samhällsekonomin,dels ett kraftigt ökat budgetunderskott. Sammanfattningsvis,herr talman, yrkar vi alltså avslag på regeringens proposition 1980/81:45 medförslag till ändring i lagen om aktiesparfonder, m. m. Vigör det dels för att vi anser förslaget vara orättvist och fördelningspolitisktfelaktigt, dels för att det är dyrbart för samhället och icke skapar någragarantier för att ett nysparande kommer till stånd, dels därför att detförefaller osannolikt att den sparmöjlighet som föreslås i propositionen mer änytterst marginellt skulle kunna bidra till att öka tillgången på riskvilligtkapital i näringslivet. Slutligenyrkar vi avslag på regeringsförslaget därför att det med kraft har avstyrkts avde stora löntagarorganisationerna LO och TCO. Följaktligen,herr talman, yrkar jag bifall fill den socialdemokratiska reservationen, som ärfogad till detta betänkande. Aktiesparfonder, m. m. 43 CARL-HENRIKHERMANSSON (vpk): Det finns många egendomliga inslag i regeringens s. k: sparpolitik. Menfrågan är om inte det här förslaget är ett av de allra egendomligaste. Härhandlar det nämligen om att öka statens utgifter eller att få minskadeskatteinkomster, vilket är samma sak. Regeringenföreslår utvidgade skattesubventioner men vill , som alla vet, ta bortsubvenfionerna på vikfiga typer av livsmedel. De subventionerna skall enligtregeringens mening minska med 250 milj. kr. Men påakfieområdet vill alltså regeringen ha utökade subvenfioner. Det är ganskaavslöjande för dess politik. Desubventioner som det här handlar om kommer nämligen uteslutande att gynna degrupper i samhället som redan har höga inkomster och stora förmögenheter, medanavskaffandet av subventioner på livsmedel hårdast slår mot låginkomstgrupper,barnfamiljer och pensionärer. Här får vi alltså i blixtbelysning det socialtreaktionära innehållet i regeringens hela sparpolitik. Regeringenhar inte heller kunnat anföra några sakligt hållbara skäl för sitt förslag. Detär, som redan framhållits av den föregående talaren, två motiv som har anförtsfrån regeringen och utskottsmajoriteten. För det första talar man om att detfinns ett ökat behov av riskkapital. Men ingenstans finns det bevisat atttihgången på riskkapital kommer att öka i och med ett genomförande av detförslag som regeringen nu lägger. Det kan mycket väl förhålla sig så attsparandet i samhähet i stället minskar. Destora företagen har f. n. mycket kraftiga likviditetsöverskott. Ensifferuppgift, som pubhcerades för sedan, angav detta överskott till 45miljarder kronor. Det är pengar som alltså inte används och som enligt minmening måste betecknas som tillgänghgt riskkapital. Varförskall man då genomföra den här åtgärden? Det är ju inte tillgången på hkvidamedel som är problemet för de stora företagen, utan det ligger på annat håll. Aktiesparfonder, m. m. Fördet andra anför regeringen och utskottsmajoriteten som argument för dettaförslag om akfiesparfonder att de skulle minska maktkoncentrationen inomföretagen. Utskottet har skrivit en hel mening om detta, nämligen: "bestämda mening är en spridning av aktieägande till de anställdaägnad att minska maktkoncentrationen i näringslivet som det ökar deanställdas engagemang i företagets drift och skötsel." Men dettautskottets påstående motsägs faktiskt av all tillgänghg ekonomisk expertis ochav alla undersökningar som har gjorts om följden av s. k. aktiespridning. Effektenav att man starkt ökar antalet små aktieägare i ett företag är bara att det förde stora aktieägarna blir ännu lättare än tidigare att behärskabolagsstämmorna. De många tusentals aktieägarna med en eller ett par aktierbesöker inte bolagsstämmorna. Man har inte stämmorna i lokaler som rymmer såmånga människor, och där sitter i allmänhet - även i de allra största företagen- en handfull människor som representerar en majoritet på stämman. Sanningenär alltså precis den motsatta mot vad utskottet här påstår. Jag kan citera enmycket känd auktoritet på området, professor , som utförligthar skrivit om effekten av aktiespridning: "Ju flera aktieägarna är i ettbolag, desto maktlösare är de." Vadregeringen och utskottsmajoriteten vill genomföra verkar alltså åt rakt motsatthåll mot vad som påstås i utskottsbetänkandet. Det är ett led i att öka denfaktiska centralisationen inom det privata näringslivet, att göra det ännulättare för de stora aktieägarna att ha kontrollen och makten inom företagen.Det argument som anförs är alltså helt felaktigt. Hurär det då med verkningarna av regeringsförslaget, om det genomförs? Fördet första - och det har framhålhts med skärpa i de remissuttalanden somföreligger från både LO och TCO - kommer förslaget att få fördelningspolitisktnegativa verkningar. Det kommer att gynna de grupper i samhället som har högainkomster och stora förmögenheter. Fördet andra, vhket har framhållits av , strider detta förslag motprincipen om en rättvis och likformig beskattning, en skatteprincip som mantidigare alltid har ansett att man skulle hålla i helgd. Här är det en gruppsom får mycket bestämda och stora fördelar, och därmed bryter man det mönstersom man av tradition menat skulle finnas av likformighet i den svenskabeskattningen. Det finns alltså mycketstarka skäl som talar mot hela detta förslag. I den socialdemokratiska reservation som är fogad tillutskottsbetänkandet tar reservanterna upp båda de yrkanden som ställts ivpk-motionen, både om avslag på propositionen och att skall ställasig kritisk till hela systemet med skattesubventionerat aktiesparande och sägatih regeringen att detta bör upphöra. Jag kan därför yrka bifall till densocialdemokratiska reservationen. 44 BO (); Det ärende vi diskuterar ,finansutskottets betänkande nr 12, rörande möjlighet för anställda i ettföretag att under gynnsamma förhållanden bilda en aktiesparfond baserad påaktier i det egna företaget, är egentligen ett ganska litet ärende. Den storafrågan, nämligen att på olika sätt uppmuntra sparandet bl. a. genomtillskapandet av aktiesparfonder, avgjordes av redan för flera årsedan. Vpk:s och socialdemokraternas motioner liksom densocialdemokratiska reservationen fill utskottsbetänkandet sysslar egentligenmest med en analys och kritik av dessa institut, liksom de tal vi har hört häri dag. Trots att en sådan debatt egentligen inte hör hemma i dagens fråga skalljag ändå ta upp ett par synpunkter som framförts. Jag vill först kommentera vad sade omoskicket att basera propositioner bara på departementspromemorior. Då skall manha i minnet att den värsta syndaren genom alla tider mot den principen var densocialdemokratiske dåvarande industriministern , som först ladefram en promemoria om att skapa en stor industrifond och sedan underpropositionsskrivandet plötsligt ändrade förslaget till att avse en investeringsbank- utan att det någonsin var ute på remiss. Det är det klassiska exemplet påmisskötsel. Däremot håller jag med om att man skall vara mycketförsikfig med att låta promemorior vara avgörande för en proposifion. I det härfallet har förslaget dock, vilket också erkänner, varit på remiss.Det fanns därför alla möjligheter att yttra sig om det. Från socialdemokratisk sida är man helt emot de härberörda typerna av sparformer. Att man också är det från kommunistisk sida ärju rhindre intressant, när utgångspunkten här är att skapa ett heltsocialistiskt, kollektivistiskt samhälle. Det centrala ideologiska skälet försocialdemokraternas inställning - det framgår dels av motionen ochreservationen, dels av yttrande här - är att man fruktaratt sparfonder skall kunna vara delar i ett system som förhindrar ellerförsvårar införandet av socialisering genom kollektiva löntagarfonder. Det ärväl inte ägnat att förvåna att LO ansluter sig till denna filosofi, trots attalla opinionsmätningar visar att LO här endast har stöd av en litenprocentandel av sina medlemmar. Att TCO:s socialdemokratiskt domineradesekretariat och ledning också fortfar att driva samma linje i t. ex. sittremissyttrande är något mer förvånande mot bakgrund av de kraftiga bakslag manunder åkt på från medlemmarnas sida i dessa frågor. Det socialdemokratiska förslaget att man skulle avvaktalöntagarfondsutredningens betänkande i stället för att nu företa tvivelaktigasmååtgärder kan nog diskuteras. Först och främst kommer en borgeriig regeringunder alla förhållanden säkerligen inte att föreslå några kollektivalöntagarfonder. Och även om socialdemokraterna skulle vinna nästa val och -trots säkerligen mycket kritiska remissinstanser fill det förslag somlöntagarfondsutredningen eventuellt kommer att framlägga - föreslå införandetav sådana fonder, kan de knappast träda i kraft förrän fram motmitten av A ktiesparfonder, m. m. Aktiesparfonder, m. m. då den nu framlagda långtidsutredningensresultat redan skall föreligga. Men vår ekonomiska situation tillåter inte attvi på en så osäker framtid skjuter olika åtgärder i syfte att åter få ordningpå vår ekonomi. Allt som kan göras på olika områden bör göras så snart sommöjligt. Det utesluter inte att man kan komma fram till att dessasparfonder skall få en annan utformning eller kanske helt ersättas av ett annatsystem. I övrigt för socialdemokraterna resonemang längs tvåinbördes motstridiga linjer. Å ena sidan säger man att dessa fonder hittillshar haft och även i framfiden säkerligen kommer att få en utomordentligtmarginell effekt på sparandet och tillförseln av riskvilligt kapital. Å andrasidan polemiserar man ganska upprört mot proposifionens uttalande om att detkan tänkas att nettosparandet inte ökar men att det centrala är att en större delav detta kanaliseras tih riskvilliga investeringar, dvs. Socialdemokraterna anser i sin motion detta vara en"häpnadsväckande" tankegång, som dessutom är felaktig. Genom defördelaktiga skattereglerna kommer staten att gå miste om vissa skatter, vilketnågot besynnerligt i den socialdemokratiska kommittémofionen kallas för"statens negativa sparande". Slutsatsen är att den samlade effektenkan bh negativ. Socialdemokraterna kallar alltså icke influtna inkomster förstatens negativa sparande, vilket kanske är en viss nydaning av detnationalekonomiska språket. I realiteten är det här två olika saker man diskuterar.Propositionen har endast diskuterat betydelsen av att en större del av detförefintliga sparandet kanaliseras thl riskvilliga investeringar. Att detta ärnödvändigt borde alla de demokratiska partierna kunna vara ense om. För dem sominte insett detta vill jag rekommendera en studie av den nyalångtidsutredningen. Där understryks, bl. a. i ett långt kapitel på s. 428, dencentrala betydelsen för företagsamheten i av att företagens soliditet,dvs. egenkapital, ökar i förhållande till det lånade kapitalet. Inte minst idessa dagar ser vi hur livsfarligt det kan vara för ett företag att ha liteteget kapital, t. ex. i form av ägarbevis, i förhållande till skuldbördan ochomsättningen. När därför socialdemokraterna nu för ett resonemang omnegativa konsekvenser för statens inkomster genom de gynnsamma skattereglernaför akfiefonder måste man självfallet också föra in i bilden de meralångsiktiga positiva konsekvenser såväl för staten som för samhällsekonomin somuppmuntran av företagsamhet kan få - en uppgift som jag inte här vill ta påmig. Socialdemokraterna hävdar även att skattereglerna försparfonderna endast gynnar höginkomsttagare men är skäligen likgiltiga för demindre inkomsttagarna. För de sistnämndas del skulle det räcka med nuvarandesparavdrag. Jag tror att detta är en felaktig uppfattning. Med en hyggligränteavkastning når man mycket snart gränsen för sparavdraget, och då kommer dehär skattereglerna att spela en icke oväsentlig roll. Att de, som C.-H.Hermansson och jag tror också sade, skulle gynna endaststorinkomsttagare, storkapitalister, måste väl ändå vara en missuppfattning avvad som står i texten. Sparmöjligheterna är ju kraftigt begränsade.Reglerna gynnar därför inte de grupperna utan snarare den stora mellangruppeninkomsttagare. klagade över att man inte hade gjort någon utvärdering av dethittillsvarande resultatet av dessa sparformer. En sådan utvärdering pågår. Avsamma skäl som jag förut angav vore det emellertid inte riktigt att avvaktaresultatet av den. Dessutom tar det, som också framgår av många uttalanden, tidinnan sådana här åtgärder får effekt, innan allmänheten får klart för sigvärdet av dem. Jag kan instämma i vad sade om att reglerna kanskeär en aning komplicerade. - eller möjligen C.-H. - sade att de som bäst skulle behövahjälp inte får del av dessa fonder, de har ingen möjlighet att spara någonting.Det må väl vara hänt, men det är inte det saken gäller. De förmåner iskattehänseende som föreslås för detta sparande gäller självfallet dem som meden viss ansträngning kan spara. För andra människor, de som har det svårt isamhället, får man tillgripa andra åtgärder. Därefterskulle jag vilja säga några ord om det egentliga ämnet för dagens överläggning,nämligen förslaget att införa ett särskilt i detegna företaget. Av naturliga skäl krävs det beträffande de vanligaaktiesparfonderna att riskspridningen skall vara ganska stor. Den harfastställts så att fonden får ha högst av sina fillgångar i samma företag.Detta omöjliggör självfallet företagsaktiefonder. Trots detta har intresset försådana fonder varit ganska betydande, och flera sådana har inrättats fastän dei förhållande thl sparfonderna är oförmånliga. Det förefaller vara etträttviseintresse och ett intresse även för de berörda parterna att man på detsätt som propositionen föreslagit nu företar en viss utvidgning av aktiefondernatill att även omfatta enskilda företag. Det innebär självfallet, sommotionärerna påpekar, betydligt större risker för de anställda. Men tanken ärväl inte att allt sparande av den enskilde skall placeras i hans eget företagsaktier utan att han skall kunna utnyttja de andra sparfonderna. Alltintill det maximibelopp på . Sådanafonder bör kunna stärka de anställdas känsla av samhörighet med företaget ochäven öka deras intresse för att både positivt och kritiskt granska företagetsutveckhng. Mot detta genmäler nu socialdemokraterna att det finns andra sakersom de anställda tycker är viktigare, nämligen anställningstrygghet ochmöjligheterna till inflytande på den egna arbetsplatsen. Ja, visst äranställningstryggheten viktig. Men syftet med att söka få fram mer riskvihigtkapital är just att öka företagens möjligheter att göra nya investeringar ochdärigenom öka anställningstryggheten. Utan lönsamma företag finns det på siktingen anställningstrygghet. Vad slutligen de anställdas inflytande inom detegna företaget beträffar kan självfallet ett större akfieinnehav påverka dettainflytande. Jaghar mycket svårt att förstå C.-H. Om det gällde att manskulle stycka upp kapitahnnehavet hos en halvstor akfieägare i en mängd småenheter, skulle det naturligtvis kunna få de effekter som C.-H. Men här är tanken att man skall skapa fonder som Aktiesparfonder, m. m. Aktiesparfonder, m. m. skallta del i nyemissioner och köpa upp aktier från andra och på så sätt få en vissstorlek. Då är det bara frågan om hur den fonden sköts som är avgörande för ivilken utsträckning man skall få någonting att säga till om. Den bild som C.-H.Hermansson gav hänför sig till en helt annan situation än den som gäller försådana här akfiesparfonder inom företagen. Mensådana frågor kanske ändå i väsentliga avseenden måste diskuteras vid sidan omaktiesparfonderna. Man får inte ställa kravet att aktiesparfonder skalltillfredsställa alla önskemål, men så mycket kan ändå sägas som att kollektivalöntagarfonder, i varje fall enligt nu föreliggande förslag, skulle ge deanställda - enskilt och kollektivt - mycket liten ökning av inflytandet. Detskulle bli LO centralt och fackförbunden nationellt eller möjligen regionaltsom skulle komma att helt styra företagen. Det alternativet kaninte vara särskilt lockande för den stora majoritet av svenska folket som harställt sig kritisk till förslagen om kollektiva löntagarfonder. Med det sagda yrkar jag bifall till finansutskottets hemställan ibetänkandet nr 12. 45 (); säger att detta är en mycket liten fråga som egentligeninte skulle behöva kräva någon särskilt stor debatt. Det är typiskt för dennuvarande regeringens sätt att försöka smyga in saker som har väldigt storbetydelse för människor i samhället att man kallar dem för små frågor-vi harett exempel på det i den fråga som vi skall diskutera här , nämligenhur man har hanterat frågan om basbeloppet. Alla de frågor som kommer attmedföra grundläggande problem för människorna i det här samhället kallas avregeringens företrädare för små, och man talar om små detaljer. Menden här frågan, , är ingen liten fråga. Inledningsvis frågade jag omdet här var det som skulle ersätta löntagarfonderna. Jag fick inget svar pådet. Däremot fick vi höra den vanliga litanian om socialiserade fonder och omhur förbundsombudsmän och förbundsordförande skulle styra allting i framtidenom vi genomför ett system med löntagarfonder. Jagmenade när jag påpekade att man tagit fram det här förslaget så snabbt och lagtdet på bord, att när vi ändå vet att löntagarfondsutredningen, somär parlamentariskt sammansatt och tillsatt av regeringen, håller på och arbetarmed de här frågorna, så borde man rimligtvis ha kunnat vänta ytterligare någonmånad och se på de förslag som den här utredningen kommer att lägga fram. Denkommer att svara just på frågorna om hur vi skall lösa problemet med att fåriskvilligt kapital till företagen och hur vi skall lösa problemetmed de anställdas inflytande över det kapital som kan ställas fill förfogande.Jag tycker skulle kunna ge ett svar på frågan, varför det var såbråttom med att lägga fram det här förslaget . Förslaget blir ju inte bättreför att man därmed förstärker ett tidigare förslag med skattesparsfimulanseroch förmåner, som vi från början ansåg vara felaktigt. Man kryddar ju påorättvisorna på det här sättet. Beträffande sparavdragetär det så, , att människor som har inkomsterav kapital - ensamstående . - är skyddade. Dehär pengarna är ju skattefria redan nu med det sparavdrag som finns. Därförvill vi med kraft säga att det nya förslaget inte är till någon glädje försmåspararna. Dessutom har vi sagt, vilket jag påpekade i mitt första inlägg,att sparavdraget bör ses över och göras mer allmängiltigt och bättre, så på den vägen kommer fram till en stimulans av sparandet i det här landet,vilket vi alla anser vara angeläget. Slutligenvill jag stäha ytterligare en fråga till . Löntagarna föreslås nu haaktier i de här fonderna. På vilket sätt kommer de att få utöva sin rösträtt iföretagen? Blir det aktier med fullt röstvärde som man får, eller blir det s.k. B-aktier, där man inte kan använda sin makt i företaget på något saft? Dettahar inte alls framgått av vare sig propositionen eller de förarbeten somgjorts. Och det är naturligtvis en mycket intressant fråga för de löntagare somkan tänkas bli lockade av förslaget att vara med och spara i de här fonderna.De måste rimligtvis veta vad de får för makt och inflytande med anledning av depengar som de sätter in i företaget. Aktiesparfonder, m. m. Anf.46 (vpk): Herr talman! Jag vill ställa tre konkretafrågor till och finansutskottet. Vad anser finansutskottet om riksskatteverketspåpekande att regeringens förslag på den här punkten strider mot denskatterättsliga principen om en rättvis och likformig beskattning? Rycker manbara på axlarna åt det och struntar i vad anser? Vad anser finansutskottets majoritet om LO;suttalande? Det har redan citerats av , men jag vill citera det urvår motion; "Resultatet blir att alla får betala de skattefavörer som en litengrupp i samhället tillgodogör sig, utan att näringslivetskapitalförsörjningsproblem förs närmare sin lösning." borgerliga majoritet bara på axlarna också åt detta uttalande,från den största löntagarorganisationen, liksom man struntar i TCO;ssynpunkter, som tidigare redovisats här? Detta är rätt väsentligt; Vad kommer det härförslaget, om det genomförs, att kosta statskassan i form av uteblivnaskatteinkomster? Hur kan man motivera ett sådant här förslag, som innebär att statskassanytterligare tappas på inkomster i ett läge där man i andra debatter hela tidentalar om behovet av sparsamhet och ökade skatteinkomster? Jagskulle vilja ha svar på de här frågorna. 47 BO (): ställde några frågor fill mig. Han kritiserade bl. a. attjag kallade det här en liten fråga och hävdade själv att det var en mycketväsentlig och principiellt viktig fråga. Vadjag menade och vad jag tror att jag klart uttryckte var att den stora frågantog vi ställning fill . Den här gången gäller det att vid sidanom de stora aktiesparfonderna också skapa möjligheter för företags- A ktiesparfonder, m. m. sparfonder.I den meningen är det en liten fråga. Den principiella debatt som pågår hör snarare hemma iden debatt som vi hade . frågar varför det skall vara så bråttom ochundrar om man inte kan avvakta löntagarfondsutredningen. Men jag utvecklade jutidigare varför man inte kan göra det. Att en löntagarfondsutredning eventuelltläggs på bordet innebär inte att man plötsligt hoppar pånågra förslag och genomför dem. Förslaget skall gå ut på remiss och diskuterasfram och tillbaka. Detta kommer att ta år. Och jag föreställer mig attsocialdemokraterna, som redan har sagt att frågan skall diskuteras påpartikongressen, inte kommer att vara med på några åtgärder förrän frågan debatteratsdär. Det är bråttom, som jag har sagt, att få olika åtgärdergenomförda som kan förbättra vår ekonomiska situation. I den meningen vore dethelt meningslöst att avvakta löntagarfondsutredningen. Det är lika meningslöst,tycker jag, som att avvakta en första utvärdering av de här två årensverksamhet. Sedan frågade om man från borgerlig sidaavsåg att detta skulle ersätta löntagarfonderna. Det tror jag nästan är förtidigt att yttra sig om. Man har visst på känn inom det socialdemokratiskapartiet att de borgerliga partierna är motståndare till kollektiva, ickeindividuellt anknutna löntagarfonder och vill gå fram på andra vägar för attsöka få kapital till näringslivet och över huvud taget åstadkomma ett ökat sparande.Vilka de alternativen kommer att vara är svårt att säga. Detta kan, fören tid åtminstone, vara en väg. Men det är klart att det kan komma framförslag-både i löntagarfondsutredningen och i andra sammanhang- som gör att mankan behöva pröva om hela det här systemet för fonder. Det tror jag också attjag nämnde. Sedan frågade om man inte i stället skullekunna göra sparavdraget större - men att det i stort sett räcker för de flestamänniskor. Jag försökte att hävda att ett avdrag om . för ensamståendeinte är tillräckligt om man har ett någorlunda hyggligt sparande.