prot · G40952 · 1980-12-31 00:00:00 — Besparingar i statsverksamheten, m. m. dimensionerav industridepartementets verksamhet under samma rubrik. Men det får gå så gottdet kan. Jag skall börja med besparingsförslagen. Här är vi frånvpk ytterst kritiska på flera punkter. Regeringen vill pruta på anslaget tillsprängämnesinspektionen. Är det försvarligt? har överinseende överhanteringen av explosiva och brandfarliga ämnen. I fabriker och på upplag, ihamnar och i bostadsområden har inspektionen att bevaka de alltstörre riskerna som hanteringen av sådana substanser medför. I praktiken ärdetta en viktig del av arbetarskyddet. Det handlar om ett skydd mot faror, somkan ha väsentligt mera omedelbara följder för både liv och hälsa än dammig lufteller olämpliga maskiner. Det är oansvarigt, menar vi, att försvaga ett sådantskydd. Vad som alldeles särskilt förvånar är detsocialdemokratiska ställningstagandet i utskottet. Vad regeringen begär är juklarsignal för inskränkningar i nästa års budget. Och det gårsocialdemokraterna ju i praktiken med på. Man hänvisar till att det inteföreligger något direkt formellt förslag. Men om vi nu släpper igenomregeringens allmänna begäran, så innebär det en klarsignal för konkretaförsämringar . Inte heller går det att krypa bakom anmärkningen ipetita, att sprängämnesinspektionen skall övergå till avgiftsfinansiering. För det första är det i det här fallet rent principiellten diskutabel ordning, som avstyrkts av både inspektionen och riksrevisorerna.För det andra är verksamheten inte sådan att det är lämpligt.Avgiftsfinansiering må till nöds fungera när det är fråga om sådana tjänstersom företag och allmänhet själva begär. Men här gäller det självständigainitiativ och inspektioner för att man skall kunna uppdaga faror som vissaintressen kanske vill dölja. Här borde både socialdemokraterna och vpk redan nuha sagt ifrån. Så gäller det de regionala utvecklingsfonderna. Där villregeringen skära ner med 125 miljoner. Och det förslaget får stöd avsocialdemokraterna. Jag förstår inte riktigt det ställningstagandet. Just detfaktum att det finns pengar som kan disponeras regionalt, som kan bilda enrörlig styrka ute i länen, har ändå betydelse för främjandet av olikanäringsinitiativ. Det är också i linje med vad så ofta påpekat -större rörlighet i regionpolitiken. Varför skall man dä slå ned på det? Om manskall föra den diskussionen kan man ju säga att det vore mera befogat att sparapå de statliga lokaliseringsstöden, som till är en ren myt. Detsamma gäller faktiskt nedskärningen i fråga omindustriverkets utredningspengar. Om det är någonting som krävs de närmastkommande åren, så är det fördjupade analyser av industriella struktur- ochframtidsproblem. Varför då ge sig på och försvåra just detta? Återigenförvånas vi i vpk av det socialdemokratiska ställningstagandet. I annatsammanhang i detta ärende stöder socialdemokraterna yrkanden om utredning av t.ex. verktygsmaskinindustrins framtid. Sådana yrkanden förekommer både i s-och ivpk-motioner. Men släpper ni igenom propåer om en minskning avindustriverkets utredningsbudget. Jag har litet svårt att se logiken i det. Ytterligareen specialfråga behandlas i betänkandet. Det gäller nedläggningen avLidköpings . Till yrkandet om en analys avverktygsmaskinindustrin har i vpk:s motion kopplats ännu ett yrkande, nämligenkravet på ersättningsindustri - en statlig satsning i pä produktionav verktygsmaskiner. Det vill de borgerliga inte höra talas om. Men ocksåsocialdemokraterna vill lämna fältet fritt för den privata industrins manövrer.Jag tycker att det är synnerligen märkligt. Vi skulle alltså säga tilllidköpingsborna att någon industri får de inte, men en utredning får de.Socialdemokraterna i utskottet visar en högst missriktad solidaritet med denborgerliga regeringen på den punkten. Jagövergår nu till det avsnitt av ärendet som har en mer allmän industripolitiskräckvidd. Den främsta utgångspunkten är här att den socialdemokratiskariksdagsgruppen i sin motion med anledning av besparingsmotionen - den storamotionen så att säga - även har tagit upp förslag rörande framtidaindustripolifik. här förslagen finns ett flertal riktiga eller utvecklingsbara tankegångar.Naturligtvis föranleder det oss att rösta för flera av de socialdemokratiskareservationerna. Ändåmåste man på en rad punkter ställa sig frågande. Vad syftar egentligen densocialdemokratiska närings- och industripolitiken till? Vilken är dessintressepolitiska utgångspunkt? Det kan vara av visst intresse att resonera omdetta, därför att det ju kan bli nästa valperiods regeringspolitik. Vi kan intefinna annat än att socialdemokratin här befinner sig i ett allvarligt dilemma. Undersin regeringsperiod tidigare kom den socialdemokratiska regeringen i alltstörre politiskt och ideologiskt beroende av de stora finansgruppernasekonomiska filosofi. Socialdemokratin utvecklade aldrig någon oberoende syn pådessa frågor, någon syn som utgick från arbetarrörelsens ideologiskagrundvärderingar. Istället ställde man upp på strukturomvandlingen, sådan den tolkades ochdefinierades av storkapitalet. Man ställde upp på de stora folkomflyttningarna,på utarmningen av skogslänen, på uppdelningen av människorna i A-, 'B- ochC-lag. Man spridde t.o.m. studiecirkelmaterial som hade titeln och som syftade till att försona partikadern med de nya kraven ochtendenserna i kapitalismen. Medtiden har det dock för allt fler socialdemokrater blivit uppenbart att dennapolitik gynnade storkapitalet och inte arbetarrörelsen. För allt fler i helaarbetarrörelsen står det också klart att den hittillsvarande socialdemokratiskapolitiken varit felakfig. Det handlar i det här fallet för arbetarrörelseninte om att försona och sammansluta sig med privatkapitalet. Det handlar ommakt. Det handlar om helt olika värderingar. Det handlar om helt olika syn påprodukfionen, på arbetet, på teknologin. Menom man nu ser på de socialdemokratiska reservationerna till dagens ärende frånnäringsutskottet finner man att det inte förekommer någonting Besparingari statsverksamheten, m. m. Besparingari statsverksamheten, m. m. av detta ifrågasättande,denna kritik av kapitalismen. Tvärtom - allt andas gemensamhet medstorfinansen. Ingenstans ens antyds att löntagarna har några intressen som ståri strid med de stora kapitalens makt. Den filosofi som predikas är nära noghelt identisk med gamla näringspolitik. Härtalas t. ex. om överläggningar med näringslivet rörande samverkanstat-näringsliv. Vad är detta? Vad skall man samverka om? På vilken grund, pävems villkor? Socialdemokraterna i utskottet framställer det som om det intefanns några skiljaktiga grundvärderingar, som om arbetar- ochfackföreningsrörelsen, storfinansen och staten alla hade en gemensam utgångspunkt. Menså är det ju inte i verkligheten. Storfinansen har intresse av en viss sortsindustristruktur, löntagarna av en helt annan. Storfinansen driver framfusioner, nedläggningar, monopol, karteller. Löntagarna däremot har ju intresseav att försvara jobben, försvara bygderna, bryta upp monopol och karteller.Storfinansen har intresse av kapitalflykt och spekulation. Löntagarna hardäremot intresse av att hindra detta och i stället tvinga fram produktivasatsningar. Storfinansen har intresse av en teknologi som ökar styrningen avarbetet och som automatiserar bort dess yrkesinnehåll. Löntagarna däremot harintresse av en teknologi som underlättar insyn och demokratisering och som tartill vara arbetets yrkesinnehåll. Beroende på vilken värdering man har måsteman alltså eftersträva helt olika utveckling. Men i de socialdemokratiskareservationerna framställs allt som en enda stor försoning. Det finns en endaväg - den kan vi gä om staten, storfinansen och löntagarna omfamnar varandra. Socialdemokraternavill ha en strukturfond. Det är en i och för sig god idé. Men så säger man: Denskall ta fram riskkapital till stora projekt, som har svårt att rekryterakapital. Men det råder ju ingen brist på kapital. Det finns mängder av pengar.Det är bara det att de inte används för produktiva ändamål. Varför skall dåarbetarna tvångsspara för att servera riskkapital åt storföretagen? Vore detinte bättre om man tvingade spekulafionskapitalet in på produktivainvesteringar? Varför skall storföretagen få tillgodogöra sig arbetarnaspengar? Är det inte äntligen dags att löntagarna får ett självständigtinflytande över fonder och över pengar som alltid varit storfinansens exklusivafillgångar? Socialdemokraternavill ha samhällsägda utvecklingsbolag. Men då måste man fråga: Vad skall degöra? I reservation 7 ger man exempel på samarbetet mellan och LM,mellan och . Det är ju intressant. Utvecklingsbolaget som ett partnerföretag mellan staten och LM. Jo, den avsiktenär tydlig nog. hade i det läget betydande utvecklingsresurser ochskicklig personal på hand. Verket kunde alltså ha blivit en farlig konkurrenttill och hans LM. Hurgjorde man då? Jo, man lät utvecklingsbolaget bygga på ett avtal somgaranterade LM rätt till utlandsmarknaden. däremot fick hålla sighemma. Konstruktionen var alltså avsedd att hålla tillbaka det offentliga KristerWickmans skapelser Ellemtel och Asea-Atom kommer ju också i ett mycketintressant ljus när man erinrar sig den nu i dagarna diskuteradeinternationella elektriska kartellen. Vi menar att en uppbind-ning av statenoch det offentliga på detta sätt i högsta grad är till kartellintressenas ochprivatkapitalets förmån. I stället för att bryta upp de privata jättarnasöverenskommelser, så gick alltså den socialdemokratiska samarbetspolitiken utpä att beröva staten möjligheterna fill en oberoende politik och underordna denunder de privata intressena. Är det sådana utvecklingsbolag vi skall ha? Jagtror att flertalet löntagare betackar sig, om de ges en ordentlig och ärliginformation om vad det gäller. Däremot är det sant att i en annan form och meden annan politisk syftning och medvetenhet kan sådana här utvecklingsbolagvara bra att ha. Socialdemokraternai utskottet vill ha en delegation för utvecklingsprojekt av nationellbetydelse. Men dä måste man också fråga: Vad skall den syssla med? Skall detvara ett samarbetsorgan, där staten ställer upp för att understödja projekt somi verkligheten leds och kontrolleras av privatkapitalet? Man talar om projektinom mikroelektroniken. Men varför säger man då inte någonting om vilken sortsdatorutveckling man vill ha? Hela sättet att uttrycka saken är som närLO-chefen talar på . Man vill att staten och facket skall gå ihop omdatoriseringen. Men man talar inte om vilken datorisering man vill ha. Vill manha digitala system, som kan bli ödesdigra för arbetarens hela yrkesroll och somfrämjar auktoritära beslutsmetoder? Eller vill man ha analoga system, som kanbevara yrkeskunnandet hos arbetare och lättare förenas med en demokratisering?Det är det som är det avgörande. I är det nästan bara system av denförsta typen som planeras. Då är det litet märkligt att det tydligen är det somman vill att facket och löntagarna skall ställa upp på och som skall främjas avett särskilt utvecklingsbolag. Efter denna genomgång villjag sammanfattningsvis säga följande. Skallman få en progressiv industripolitik efter 1982, så måste socialdemokratinsluta driva 60-talspolitik samhälle. Arbetarrörelsen måste skaffasig en självständig polifik. Man kan inte fortsätta att bygga på illusionen omett samarbete med de krafter som på varje punkt nu hänsynslöst demonstrerar attde har rakt motsatta intressen mot arbetarrörelsen. Socialdemokratinmåste börja lära sig av sina år i opposifion, lära sig attarbetarrörelsens strävan och folkflertalets intressen inte är förenliga med destora kapitalens. Man kan inte predika samarbete med dem som gör allt för attundergräva ens egna strävanden. Mankan inte bygga en industripolifik på en teknokratisk syn, en syn som låtsas attteknologi och industriutveckling är neutrala, att det bara finns en riktningsom alla måste gä. Man måste bygga en politik på värderingar, på ensamhällssyn, på en ideologi. Den dag hela arbetarrörelsen har en självständig,radikal samhällsideologi - då kommer dess industripolitik också att se heltannorlunda ut än . Besparingari statsverksamheten, m. m. Besparingar i statsverksamheten, m. m. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till vpk:ssamtliga motionsyrkanden. 145 () replik: Jag tänker inte ta upp någon längreideologisk debatt med . Låt mig bara sägaatt det väl är litet förunderligt att när han gär upp i dennadebatt inte säger ett ord om de egna motionerna, utan ägnar sig åt att tala omhur fördärvliga de socialdemokratiska förslagen är. Det skulle ha varitklädsamt om han ändå något hade behandlat motionen 107 av m. fl.och 1979/80:391 av m. fl., i stället för att ägna sig åtatt tala om för socialdemokraterna att de ändå måste lära sig något.Det vore roligt om någon stund lät bli att hetsa upp sig ochskrika om andra, så att han kunde lära sig någonting själv i detta sammanhang.Det var detta jag ville säga rent allmänt. Motionen 391 får väl i ögon betraktas somnågot förnedrande. Han sade ju att alla våra tillstyrkanden andades en endastor vilja till försoning. Eftersom vi har fillstyrkt den här vpk-motionen,omfattas väl också den av denna allmänna försoning. Det var visserligen intemin avsikt, men låt oss ändå säga att det förhåller sig så. Men vad jag egentligen ville framhålla föranleddes av attJörn menade att vi i praktiken går emot t. ex. vissaarbetarskyddsåtgärder, eftersom vi inte sagt nej till alla borgerliga förslag.Vi har generellt uttalat att vi inte tar ställning till alla de frågor som intedirekt föranleder anslagsäskanden utan där det bara antyds att man nästa årkommer att ta upp vissa besparingsförslag, dvs. att man då möjligen kommer attvidta några åtgärder. Att vi inte har bundit oss för något sådant är väl en ganskavettig ståndpunkt, som t.o.m. bör kunna acceptera. Vi har intetagit ställning på dessa punkter, eftersom det där inte finns några förslag,bara allmänt bludder. Däremot har de borgerliga sagt att de godtar attregeringen kommer att handla på angivet sätt . Märk väl skillnaden! Vikommer att gä emot dessa tankegångar när de kommer igen i form av direktaförslag. Jag vill alltså poängtera att vi inte har släppt igenomnågot från borgerligt håll. De stora orationerna tycker jag att Svenssonnu kunde ägna åt vpk-motionerna, inte åt de socialdemokratiska. 146JÖRN (vpk) replik: Jag vill först säga att jag inte skriker fråndenna talarstol, . Möjligen talar jag högt, så att folk påläktarna skall höra, eftersom jag vet hur det är att därifrån lyssna pådebatterna. Det är inte för att skrika som jag står här. Jag vill dessutom sägaatt jag också har talat om de vpk-motioner som är aktuella och om de krav somvi har. Det är trots allt bra om det inte blir något av förslagetbeträffande sprängämnesinspektionen, även om signalerna är oroande. Låt oss iså fall gå tillsammans från var sitt håll och avslå det - det ärutmärkt! dock detsom gäller de regionala utvecklingsfonderna. Jag förstår inte rikfigt varför nigår emot detta. Sedan är det väsentliga inte vilken tid som vidiskuterar. Det måste alltid finnas tid att föra det som jag avser att förahär, nämligen en kritisk dialog. Det finns nämligen många tankar i desocialdemokratiska reservationerna som är bra och riktiga, även om de ärofullgångna. Men det är ju oerhört väsentligt att vi för denna kritiska dialoginom arbetarrörelsen. Det finns dock erfarenheter av 1960-talets näringspolifikvilka måste tas till vara och som visar att denna polifik trots allt varfelaktig. Jag tror att det är en åsikt som har stöd av en växande opinion i detsocialdemokratiska partiets bas att det var felaktigt att ställa upp bakom dentyp av folkomflyttning och strukturomvandling som man då stod för, liksom kan dra slutsatser av detta för framtida näringspolitik. Lät mig bara för att belysa detta dilemma, som är herrSvanbergs och inte mitt, åtminstone inte annat än indirekt - också jagrepresenterar ett parti som fillhör arbetarrörelsen och har sina rötter ochtraditioner där. I gårdagens ledare i står det så här: "Det är först när arbetarrörelsen och näringslivetsföreträdare finner en väg som är ömsesidigt tolerabel som landet får en effekfiv krispolitik. Vad det borgerliga regeringsinnehavet visat tydligast av allt är ju att det är dessatvå krafter," - dvs. arbetarrörelsen och näringslivets företrädare - "som kan styra landet-- ." Jag jämför denna egendomliga klassamarbetspolitik som häruttalats med ett avsnitt pä s. 6 i det socialdemokratiska partiprogrammet:"Socialdemokratin motsätter sig en ordning vilken ger ägandet rätt attutöva makt över människor. Den bekämpar varje koncentration av den ekonomiskamakten i ett fätals händer." Men det ledaren i ställer upp på är just denkoncentrationen och dess fortsatta ledning i det svenska samhället. Besparingar i statsverksamheten, m. m. 147INGVAR () replik: Om jag använde ordet skriker om Svenssonskall jag be om ursäkt för det. Jag tror jag sade engagerar sig och skriker.Jörn har ett sätt att tala, som jag själv har en tendens att falla ini, nämligen att hetsa upp sig, bli engagerad och ivrig. Jag menade inte att hanskriker här i lokalen, utan att vi för en mycket hetsig debatt. Det verkade somom vi vore kolossala ovänner om saker vi kanske inte är ovänner om. När det gäller frågan om vad vi gått med på och inte gåttmed på vill jag säga att vi ställer upp och diskuterar alla de förslag somkommer från regeringen i budgetpropositionen. Vi har inte godtagit dem iförväg. talar om att redogörelsen i vårareservationer inte är slutgiltig, inte färdig, inte inträngande på allapunkter. Det vore väl förunderligt om den kunde vara det. Jag tror inte JörnSvensson skall försöka göra detta till någon lärobok i socialdemokrafiskstrategi på näringslivsområdet. Detta gäller bara hur vi på de här punkterna,i ett mycket utsatt läge. Besparingari statsverksamheten, m. m. vill försöka skapa nysysselsättning och få någon fason på ekonomin i det här landet. Det är heltenkelt så det ser ut. Jaghar inte läst artikeln i , så jag kan inte yttra mig om den. Men försocialdemokratin är det självklart att det inte är pengarna som skall ha makteni samhället, det är människorna. Vi skall försöka skapa ett samhällssystem därde anställda, medborgarna, har ett större inflytande över industri ochnäringsliv. Det innebär inte att vi för den skull accepterar alla de propåersom kommer med. Han talar om hur fördärvbring-ande densocialdemokratiska politiken har varit. Jag skall inte börja med att tala omhur fördärvbringande den politik skulle ha varit som vpk försökt propagera förunder samma fid men dess bättre aldrig fått fillfälle att försöka genomföra.Jag tror vi skall försöka låta bli att tala i varandras ställe. Om jag talarför socialdemokratin och talar för vpk tror jag det blir bra. 148 JÖRNSVENSSON(vpk) replik: Jag har inte ställt kravet på den socialdemokratiska industripolitiken,så långt den är redovisad i motionen och de aktuella reservationerna, att denskall vara speciellt inträngande. Det jag koncentrerar mig på är egentligen enenda fråga. Vilken sorts grundideologi har den? Jag menar att det där, litetschematiskt uttryckt, finns en åtskillnad mellan å ena sidan en grundideologisom går ut på att staten och fackföreningsrörelsen skall ställa upp på den typav teknologisk utveckling, den typ av industrialisering och strukturutvecklingsom styrs och leds av de stora kapitaljättarna. Det är en väg man kan gå om manskall regera ett samhälle som detta., Å andra sidan kan man fråga sig vad somskall vara en arbetarrörelses politiska mål. Skall den ha målet att omdanasamhället, att ingripa i maktförhållandena och att djupgående förändra dem idemokratiserande riktning inom det ekonomiska livet? Har man denutgångspunkten måste man komma till ett helt annat resultat. Då är partnerbolagsom ger storfinansen fördelar - den typ av samarbetsavtal där staten ställerupp på den tolkning av utvecklingen som storfinansen ger - helt förkastliga. Detenda jag begär är att skall diskutera med mig om vilkenhuvudlinje det är som är vägledande för den socialdemokrafiska riksdagsgruppenoch gruppen i näringsutskottet. Jag vet litet grand hur resonemanget går utebland det socialdemokratiska partifolket. Samma resonemang förs också i väldigtvida kretsar utanför våra partier, bland folk som anser sig ha anknytning tilloch sympatiserar med arbetarrörelsen, som röstar med dess partier. Manser läget ungefär så här; Vi har en våldsam offensiv från både den nationellaoch den internafionella storfinansen och från , enoffensiv som inte bara är ekonomisk och använder sig av den borgerligatrepartiregeringen som ett lydigt redskap utan som framför allt är ideologisk,som försöker predika välsignelsen med en hänsynslös konkurrens, med privatmaktkoncentration som förhärligar kapitalismen. Det är i detta läge somarbetarrörelsens folk frågar sig: Måste vi icke ha ett ideologiskt alternativ attsätta emot? Då räcker det ju inte att komma med att vi skall ha ensamarbetsdelegation här och där eller gemensamma partnerföretag medstorkapitalet här och där, utan då gäller det att diskutera de verkligamaktfrågorna. Det är avsaknaden av dem i de industripolitiska reservationerna som i varje fall har oroat mig litet grand. Anf.149 (): Det var ganska intressant med denna oväntade ideologiska debatt mellanföreträdare för de socialistiska partierna här i om hurindustripolifiken skall drivas i ett socialistiskt samhälle. Det kunde varaganska intressant att få lyssna till fortsättningen, och jag tror att det ärbara bra om den här debatten fortsätter inför öppen ridå före nästa val. Detämne vi nu diskuterar är regeringens sparplan, och där har vi förnäringsutskottets del just nu att diskutera industridepartementets förslag. Detär en ganska liten andel av sparplanen som gäller industridepartementet. Det ärganska naturligt, eftersom ansträngningarna för att åstadkomma en bättre balansi budgeten och i utrikeshandeln ju går ut på att minska den överkonsumtion somvi tyvärr har f. n. och på att styra över resurserna mot områden som ärväsentliga för vår ekonomi och sysselsättning. Sparåtgärderna inomindustridepartementets område är därför begränsade och får ses som nödvändigarationaliseringsåtgärder som inte behöver påverka verksamheten i någonavgörande grad. Jagvill här understryka att förutsättningen för att vi skall uppnå balans i vårutrikeshandel och i vår statsbudget är att vårt näringsliv kan arbeta lönsamt,utvecklas och bli konkurrenskraffigt såväl på exportmarknaden som gentemot denökande importen. Vi måste därför satsa på åtgärder som stimulerarföretagsamheten och de människor som på olika sätt arbetar inom näringslivettill ökade ansträngningar för att bygga ut näringslivet och öka dessaslagkraft. Ipropositionen sägs klart ut att vi måste skapa bättre betingelser för industrinför att den skall kunna utvecklas och bli konkurrenskraftig. Vår industri är f.n. för liten för att kunna bära upp den kraftigt utbyggda offentliga servicesom vi har i det här landet. Vi måste därför bygga ut industrin. Vi skall interasera vår offentliga sektor, men vi kan ju effekfivisera den. Vimåste återvinna förlorade marknadsandelar såväl i utlandet som här hemma. Vimåste få vår industri inriktad på att ersätta olja och att arbeta med de mångaolika möjligheter som finns för att skapa inhemsk alternativ energi. Inteminst måste vi inrikta oss på att stärka den mindre och medelstora industrin. Denhar mycket stor betydelse för produkfion och sysselsättning i vårt land. Denhar stor betydelse för den regionala utvecklingen och för att vi skall kunnaerbjuda alternativ till de många produkter som importeras i alltför storutsträckning och som försämrar vår handelsbalans med utlandet. Jag vill såledesunderstryka vikten av att sparinsatserna leder fill en Besparingari statsverksamheten, m. m. Besparingar i statsverksamheten, m. m. åtstramningav konsumtion som är umbärlig och att resurserna i stället styrs över tillinsatser i vårt näringsliv.