prot · G409116 · 1980-12-31 00:00:00 — Man kommer inte snabbare fram. Man ger inte säkrare jobb i ,om man följer majoriteten. Det är en chimär att tro att man den vägen skullekunna forcera denna investering. Vi måste ändå under alla förhållanden ge osstid att granska resultatet av den försöksverksamhet som pågår och sedan ta ettinvesteringsbeslut. Så snabbt görs inte denna 30-miljonerkronorsinvestering inte skulle kunna kosta på sig att komma tillbaka till i vanligordning med en proposition. 15INGVAR () replik: Det var många saker som industriministern härhade att säga. När industriministern säger att han inte är imponerad avde socialdemokratiska reservationerna, kan jag kvitta med att säga att jaginte är imponerad av denna proposition. Men när han sedan säger att omföretagen inte är kompetenta att göra det och det, så vill jag svara att detkanske är så att om vi hade en industriminister som försökte att planeraoch försökte att driva frågan, så behövde vi inte göra det. Jag skall gärnakomplettera förslaget om en kommission, herr industriminister, med att säga attdet behövs ett intensivt arbete för att få en annan industriminister. Är viöverens då? Detta kan kanske hjälpa upp det hela. Det ingår i de politiskaförutsättningarna att vi vill byta ut industripolitiken - det är inteindustriministern som person utan den politiska linje han företräder som dethär gäller. Industriministern säger sedan att vad vi föreslagit inteär någonting nytt utan att det är gammal skåpmat. Ja, det är ett vanligtyttrande av . Är det bara nya förslag som är bra? Bra förslag blirinte sämre för att de är gamla. När blev anklagad för att viljariva ner det som var gammalt och fornt och komma med nyheter sade han:"är gammal, men han är inte sämre för det." Jag tycker kan citera detta uttryck i det här sammanhanget. Sedan togs det upp en mängd andra saker, bl. a. frågan omägarfördelningen. säger att det finns ett riksdagsbeslut i dennadel. Jag är medveten om detta och jag vet att vi har reserverat oss i dettasammanhang i utskottet från första början. Vi socialdemokrater har röstat emotförslaget. tycker att han har lyckats rätt bra. Ja, det är enbedömningsfråga. Man kan väl säga att investeringarna i har varit stora -det har investerats . Men är det ett resultat av lyckadeförhandlingar för industriministern? Det är i stället ett resultat av attstaten ensam har satsat dessa pengar, och det borde ha kunnat vara det även omdubbelt så mycket hade investerats. säger att han inte står och figger pengar förde investeringar som har tecknat avtal om. Ordval kanalltid diskuteras. Men jag vill fråga industriministern; Hur pass villiga ärföretagen att satsa pengar? Det är inte första gången industriministern är uteoch talar om att de privata företagen bör gå in med pengar- om det kallas föratt tigga eller inte kan ju lämnas därhän. Men jag tycker attindustriministerns ämbetsstatus fordrar att han inte står som en supplikanteller tiggare som ber om pengar. Dessa pengar skulle ha funnits i , ochindustriministern hade kunnat dirigera dem på ett annat sätt. Förhandlingarnahar skötts fel. Stålindustrin, m. m. De förhandHngar sominom kort startar får väl ge svar på frågan om hur benägna de privata företagenär att handla i enlighet med sitt ägaransvar. Men en sak har jag kunnat notera,och det är att det framförda socialdemokratiska kravet på att statenskall ta över "rubbet" inte precis har stärkt vårförhandlingsposition. Socialdemokratin har här en något märklig - för att intesäga dubiös - inställning till de privata ägarnas Låt mig sedan säga beträffande den här kommissionen: Detlåter naturligtvis bra att säga att man skall ha en kommission. Men enkommission kan faktiskt inte lösa de tekniska utvecklingsfrågorna på området.Vi har ju i Stålindustrin, m. m. de härföretagen en väldigt intressant utveckling när det gäller den metallurgiskateknologin. Företagen måste nu framför allt, i internationella sammanhang och isvenska sammanhang, hitta partner och möjligheter att utveckla den nyateknologin och helt enkelt se till att den blir kommersiellt applicerbar. Detåstadkommer man inte genom att inrätta en kommission, utan det gör man genomatt fortsätta det tekniska utvecklingsarbetet i nära kontakt med marknaden. tog fasta på mitt yttrande, att jag ärstolt över vad som har gjorts i . Jag vill säga att även om det ekonomisktser dystert ut just nu till följd av stålkrisen, så var bildande somstrukturgrepp en bra och nödvändig insats, för vilken hela kammaren - det ärjag medveten om - har att ta ansvar. Vi har ju via investeringsprogramkunnat öka kapaciteten inom områden där svensk kapacitet är otillräcklig. Detkan finnas anledning att i det sammanhanget med ett par siffror klargöra vad dehär investeringarna innebär. Den stora importkonkurrensen föreligger inom områdetkallvalsad plåt. Här importerades av förbrukningen förra året.Varmvalsade bandprodukter i form av plåt och rullar importerades till 65 %.Inom båda dessa områden understiger svensk kapacitet f. n. den inhemskaförbrukningen. Jag ser därför med en viss tillfredsställelse på att i tunnplåtverket i Domnarvet kommer att medföra att kapacitetenpå de här områdena blir sådan att vi i det närmaste blir självförsörjande. Dennya anläggningen, som skall tas i bruk inom en inte alltför avlägsen framtid,kommer dessutom att avsevärt förstärka ;s konkurrenskraft. Bolaget kangenom denna satsning - det rör sig om en investering på 1,6 miljarder, dvs. enav de största industriinvesteringar vi har gjort här i landet -tillgodose verkstadsindustrins krav på högkvalitetsplåt. Detsamma gäller förbilindustrin, som med det nya material som utvecklas i Domnarvet kommer attkunna minska vikten på sina personbilar och därmed också energiförbrukningen. Vi kan alltså konstatera att bildandet av irealiteten innebar inte bara en avgörande strukturinsats utan också enteknologisk och kommersiell förnyelse av svensk stålindustri. Jag tycker i en debatt som denna skall notera detta. Det är också ett resultat av denförhandling som karakteriserade som litet vårdslös. Irealiteten gav den ett bra resultat för framtiden. 17INGVAR () replik: Låt mig allra först säga tillindustriministern att vi inte behöver vara oense om att bildandet av i en bra sak. Också jag tror att det behövdes en samordning mellan de härstålbruken. Men vi är inte bara genom att konstatera detta överens i alladetaljer när det gäller sättet på vilket skapades. Också jag tror som sagtatt bildande var nödvändigt, så det behöver vi inte gräla om, och detvet industriministern mycket väl. Men förhandlingar kan föras på olika vis, ochjag finner att förhandlingarna i det här fallet inte har skötts på ett sådantsätt att staten fick det inflytande och den bestämmanderätt som staten borde hahaft. Jag vill ställa en fråga till industriministern ianslutning till det han sade om allt som har hänt på det här området. Samtidigtvill jag säga att jag delar hans uppskattning av framställningen av tunnplåt iGrängesberg och det han pekade på i det sammanhanget. Jag frågar: Har alltdetta skett framför allt på grund av att de privata företagen fanns med ibilden och på grund av att de har ett så stort inflytande? Om så är fallet ochom industriministern kan leda i bevis att allt varit på tok om inte de privataföretagen varit med i detta på de villkor som gäller , då är det en annanhistoria, men jag tror att industriministern har svårt att bevisa det. Industriministern talar på sitt säregna vis om vårtförslag om en kommission. Han säger att forskningsresultaten inte blir bättremed en kommission, att det inte är kommissionen som skall leda omställningarnainom varje enskilt stålverk osv. Men ingen människa har ju menat att den härkommissionen skall gå in och dirigera var man skall hastränggjutningsma-skiner, hur forskningen skall bedrivas och hur man skallanvända nya forskningsmetoder. Vad som åsyftas är ju en planering i stort förgemensamt utnyttjande av råvaror, för att skaffa fram metallurgi osv. Det är ensamordning som skulle vara till nytta för alla. Det går inte att försöka trollabort detta genom att göra gällande att kommissionen enligt min mening skall gåin och ta över den dagliga ledningen av företagen, för det är att ställa dethela på huvudet. Jag kan bara konstatera att industriministern inte villföra en seriös diskussion om de privata intressena i och deras möjligheteratt agera. Industriministern säger bara: Det är bra som det är, se så mycketfint vi har gjort. Men vem är det som har gjort någonting? Det är statens 5miljarder som har åstadkommit det här, inte de privata företagens medverkan. Stålindustrin, m. m. Det finns väl ingen anledning att förlängaden bär tvisten. Jag konstaterar avslutningsvis att knappasthar kunnat leda i bevis att kommissioner eller samordnade planer löserbranschens problem. Enligt mitt omdöme skulle vi i stället få en risk för med nya administrafiva instanser och med en central planering skapar enökad stelhet i branschen. Detta förbättrar inte stålindustrins slagkraft påmarknaden, utan det innebär tvärtom minskad konkurrenskraft. Jag har mött denhär typen av krav . Om man ser på stålindustrin i andra länder kanman konstatera att det inte heller i den internafionella utvecklingen finnsnågonting som talar för att vad vi här behöver är planer och kommissioner. Vadvi behöver är teknisk förnyelse och ökad internationell konkurrenskraft. Det ärden vägen vi måste förbättra avsättningen för våra produkter, så att vi kantrygga jobben i branschen. Debatten om de förhandlingar som föregick bildandetillhör nu närmast historien, men låt mig säga att jag harnoterat att jag fått kritik både från höger och från vänster för denna debatt.Min slutsats är dock att vår position ligger tämligen rätt. Från de privataägarnas sida-för Stålindustrin, m. m. attåtervända till den nu aktuella förhandlingen - har man sagt att det är fråga omutpressning, och det tyder knappast på att förhandlingsparterna anser attstaten, dvs. industridepartementet, har handskats med den här frågan på ett frånstatens synpunkt vårdslöst sätt. Vi tänker självfallet tillgodose och ta tillvara samhällets intressen. Jag har anledning att hävda att samhället ochbranschen har ett samfällt intresse av att se till att blir ett välfungerande, rationellt och konkurrenskraftigt handelsstålsföretag även iframtiden. Det är i den andan som vi går vidare i förhandlingarna om . 19BIRGITTA (); Regeringen och oppositionen står näravarandra när det gäller satsning på gruvan i . Ändå harnäringsutskottet två förslag till beslut. Skillnaden gäller inte om skallanvända 30 milj. kr. eller inte på granuleringsverket i , ifallutvärderingen av försöken visar att detta är meningsfullt, utan skillnadengäller när ett beslut om pengarna skall fattas. tycks alla vara överensom att lagerbyggnaden som fullbordar granuleringsverket bör uppföras omförsöken lyckas. Det som skiljer utskottsmajoritetens förslag från regeringensoch reservanternas är egentligen bara tidsschemat- en liten fråga för riksdagoch regering, men en stor fråga för . Efter det att propositionen framlades har något inträffatsom gjort just detta med tidpunkten för beslut om pengar väsentligt. ;sstyrelse har gett gruva på sig att visa ett positivtkassaflöde. Om inte detta lyckas kommer gruvan att läggas ned, varvid minst 700arbeten abrupt försvinner, brytvärd malm lämnas kvar i jorden och hundratalsmiljoner som satsats på granuleringsverk, på att modernisera gruvan och attrena lakvattnet blir bortkastade. Jag har lagt ned ett särskilt intresse i denna fråga,eftersom jag har haft uppgiften att nära följa stålfrågan i näringsutskottetunder och som enda representant. Jag anser därför att jaghar ett särskilt ansvar när det gäller och stålet. Fackföreningarna och företagsledningen i hargjort stora ansträngningar för att finna på möjligheter att motiveragruvans fortsatta drift. Fackföreningar och ledning är överens om att ca 140arbetsplatser måste dras in. Men man är också överens om att det finnsintressanta kunder också på kontinenten - alltså inte bara i - fillde här granulerna. Man har utarbetat en kalkyl som visar att det finns en chansatt sälja tillräckligt med malm för att möjliggörafortsatt drift tills den här brytvärda malmen är utvunnen, vilket beräknas ta . Men detta är möjligt bara om man snabbt kan få i gång enåretruntproduktion av granulerna, dvs. om man kan få förädla malmen så att denblir attraktiv för och kunder på kontinenten. För att härda dessagranuler behövs en lagerbyggnad som kostar 30 milj.kr. går det bra att tillverka och härda granulerna utanlagerbyggnad, men fryser granulerna sönder innan de härdats färdigt, om man inte kan lägga dem i ett isolerat hus. beslöt på förslag att anslå 165milj. till ett parallellsinterband i , just för att man bättreskulle kunna använda finkorniga slig. Dessa pengar tog inteemot. Detta är vikfigt - pengarna togs alltså inte emot av , därför att manansåg att detta inte var en riktig investering. Alla är nu överens om attgranulfram-ställningen i kunde vara en bättre satsning, som dåockså ersätter sinterbandet. I propositionen föreslås att 50 milj. kr. ur dettaanslag används till försöken med granulerna. Självfallet är det ett meningslöstslöseri att ge ut dessa 50 milj. kr., om man inte tänker använda processenifall den lyckas. har försöken med granulerna varit lyckade. Isommar skall köra dem i i fullskaleförsök föratt försäkra sig om att de inte ger någon skadebeläggning på masugnarna. Lyckasdetta behövs pengarna direkt - och det är här det centrala kommer - för lagerbyggnadenför att tidsschemat skall hålla. Man hinner inte invänta den långabeslutsprocessen med proposition och riksdagsbehandling. Vad som inte var känt när propositionen skrevs var attSSAB skulle sätta en sådan här hård tidsgräns för Grängesbergsgruvan att visalönsamhet. På grund av att gruvan nu bara har på sig för att visa kan klara sina utgifter har tidsschemat blivit så pressat, attlagerbyggnaden måste börja uppföras då försöken är klara - omnu dessa lyckas - för att kunna stå färdig och då möjliggöra enkontinuerlig produktion fr. o. m. den varma säsongen 1982. Denna situationkunde knappast förutses när propositionen skrevs. Jag är mycket glad över den deklaration somindustriministern gjort . Industriministern sade att han är beredd attföreslå regeringen att besluta om proposition i detta ärende så snartförutsättningarna härför föreligger. Det hela är alltså nu ur regeringenssynpunkt en rent praktisk fråga om när beslutet skall fattas. Men urGrängesbergs synpunkt är tidpunkten för beslutet väldigt viktig. Risken ärnämligen överhängande att inte hinner, om tidsschemat skall hållas, attefter utvärderingen av försöken - alla är överens om att dennautvärdering skall ske - gå den vanliga vägen med beslut i styrelsen,framställning till regeringen, propositionsskrivning och riksdagsbehandling.Risken är då stor att tåget har gått och att gruvan inte får sin chans att visaett positivt kassaflöde på den korta nådatid man fått. Men förutsättningen för att lagerbyggnaden skall uppförasoch för att de 30 miljonerna verkligen skall tas ut och användas är attutvärderingen av försöken blir den man hoppats. Det är det som gör skillnadenur landets ekonomiska synpunkt så liten mellan utskottsmajoritetens ochreservanternas förslag. De 30 miljonerna kommer inte att betalas ut och inteens att efterfrågas av , om inte granulerna är användbara. Misslyckasförsöken kommer ingen att vilja bygga någon lagerbyggnad, inte ens Grängesbergsjälvt. Utskottets majoritet markerar också detta genom att skriva att man"utgår från att regeringen ställer medlen till ;s förfogande endastunder Stålindustrin, m. m. Stålindustrin,m. förutsättning att de nyssnämnda försöken leder till ett positivt resultat". har också, som jagredan sagt, tidigare visat att man inte tar emot några pengar som riksdagenerbjuder, om man inte tror på satsningen. tar alltså ingen risk genomatt nu besluta om pengarna. Om vi däremot inte beslutar om dem , hinner intelagerbyggnaden komma till stånd så snabbt att Grängesgruvan har en chans attproducera så stor mängd granuler och visa att den stora mängden kan avsättastill ett pris som gör att gruvan täcker sina löpande kostnader. Fack ochföretagsledning är överens om att man då inte har någon möjlighet att 1983hinna visa det resultat som kräver för fortsatt drift. Alltsåför att sammanfatta; ;s översyn av strukturplanen inträffade efter det attpropositionen skrevs. Därvid infördes nya faktorer i riksdagensbeslutsunderiag. Vi är alla överens om att de 30 miljonerna bara skall satsasom utvärderingen visat att granulerna håller vad försöken lovat.Försöken, som stöds av staten med 50 milj. kr., blir meningslösa om inte ettlyckat resultat leder till att metoden används. Om vi inte beslutar nu attdessa pengar i så fall står till förfogande, kommer inte att hinnakomplettera granuleringsverket i för att gruvan skall hinnamotivera den fortsatta driften efter den tvååriga prövotiden. Beslutar vialltså inte nu om pengarna innebär det stor risk för dödsstöten för gruvan,utan att någon menar det - varken regeringen eller ledamöter menarju att den här gruvan inte skall få sin chans. Risken är då stor att människorblir arbetslösa och att stora investeringar kastas bort i onödan därför attriksdagen stelbent vägrar anpassa ett regeringsförslag när förutsättningarnaändras. Det är meningslöst och jag skulle vilja säga att det är farligt attsätta en bygd och människor, som satsar sig själva, i en sådan situation. Idet här fallet har enligt min åsikt den socialdemokratiska motionen ochvpk-motionen rätt. Jag vädjar därför i denna fråga om stöd för motionerna1980/81:1930 och 1933 i berörda delar och yrkar alltså bifall till utskottsmajoritetensförslag i mom. 12 och 19 a. Socialdemokraternahar också andra förslag i sina motioner, som jag emellertid inte kan stödja. Enriksdagsman skall föra sin valkrets talan men har också skyldighet att se tillhela landets bästa. Socialdemokraterna utnyttjar sin ansvarsfriaoppositionsställning till att komma med överbud som kan fresta olika regionersrepresentanter att kapa åt sig fördelar på helhetens bekostnad. Regeringen haransvar för ekonomi, och detta skulle det bli mycket svårt att klara ominte självdisciplinen hölls högt inom regeringspartierna. Jag är helt på detklara med att man måste rätta sig efter varandra när man tillhör ettregeringsparti. Jag vet att också socialdemokraterna helt håller med mig omdet. Har man regeringsansvaret måste man rätta sig efter partiernas beslut. Menjag har försökt visa att dessa pengar till Grängesgruvan inte strider motregeringens intentioner. Det är en rent praktisk fråga för regering ochriksdag, men en mycket viktig och allvarlig fråga för . Dethar hänt förut att frondörer från och orsakatoplanerade kostnader för landet. Ofta tror jag att de beslut som tvingas fram föratt dra pengar till den egna regionen inte blir så lyckade som frondörernatror. Jag undrar t. ex. om inte de folkpartister som försvårade omställningenav varvet i och kastade hundratals miljoner i sjön nu inser att debegick ett misstag. Men också jag kunde känna mig frestad av en delsocialdemokratiska försök nu och av vissa förslag i de socialdemokratiskamotionerna. 1propositionen föreslås 20 milj. kr. till de tre investmentbolag som arbetar medfrågan om nya arbeten i stället för dem som försvinner i ,dvs. Oxelöinvest, och Dala-invest. Oppositionen vill här satsamer, ungefär dubbelt så mycket. Men jag kan inte stödja det förslaget, avtidigare redovisade skäl, utan jag yrkar bifall till propositionens förslag. Socialdemokraternahar också, tycks det, en patentiösning när de försöker motivera sina yrkandenom avslag på regeringens förslag: de föreslår att nuläget fryses i avvaktan påövergripande planering och samordning. De vill tillsätta kommissioner ochsamordna metallurgiutveckling, handelsstålsindustri och specialstålsindustri.Med andra ord: socialdemokraterna vill ta ansvaret och självständigheten frånde många olika beslutsfattarna och föra branschernas öde in under gigantiskaplaner, där centrala beslut fattas långt från berörda människor. Jag ärmotståndare till denna centrala planhushållning, bl. a. därför att jag troratt beslutsunderlaget blir otillräckligt och ofta felaktigt och människorsmöjlighet att kämpa för idéer och för sin bygd lamslås. Jag yrkar alltså avslagpå de socialdemokratiska reservationerna i betänkande 44. Dettainnebär, herr talman, att jag yrkar bifall till utskottets hemställan påsamtliga punkter. Stålindustrin,m. Underdetta anförande övertog tredje vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. Jag vill kort återvända till projektet i . Utvärderingen avtillverkningen av granuler skall ske . Det innebär att ett beslut mycketväl kan komma att fattas inom ramen för den tvååriga frist som har utfästsig att hålla. Dessutom skulle jag nog kunna kosta på mig att dra denslutsatsen av utskottets arbete och debatten här att med tanke på denenighet som råder om att bör få ett rekonstruktionslån för den härspeciella tillverkningen, så bör projektet kunna starta utan att ett formelltriksdagsbeslut avvaktas. Meni formfrågan gäller ändå att det är olyckligt om på det sätt som denaktuella majoriteten förordar springer före företagets utvärdering och överhuvud taget går före den bedömning som den ansvariga företagsledningen måstegöra. Vi har haft exempel på detta tidigare som inte direkt stärkt riksdagensanseende. Vi har fallet med parallellsinterverket i , där det såsmåningom visade sig att var tvunget att tacka nej. Att på dettasätt sätter sig i företagsledningens ställe och tror Stålindustrin, m. m. sigforcera beslutsprocessen stärker inte anseendet och respekten förriksdagens arbetsformer. Jag kan försäkra att om det blir enpositiv utvärdering av projektet, så kan investeringen komma till stånd likasnabbt ifall man här i kammaren väljer att följa reservanternas förslag. 21 () replik: Jag håller helt med industriministern om attdet här är en formfråga ur regeringens och synpunkt. Jag hållerockså med industriministern om att det är Htet snopet när man är beredd attanslå hundratals miljoner till och företaget vägrar att ta emot pengarna.Jag har i andra sammanhang varit nog så bekymrad över det. Det är alltså en formfråga för och för regeringen,men för är det inte det. De försök som skall göras nu i sommarinnebär fyra veckors kontinuerlig drift i full skala i masugnen i Oxelösund.Man skall alltså köra med granuler, som har visat sig bra på alla sätt, men manär inte riktigt säker på om det blir någon beläggning på masugnen när man körunder en hel månad i full skala. Efter vad jag fått höra - jag är inte tekniker- kan man ganska efter att ha kört avgöra omdet blir någon beläggning eller inte i masugnen. Om det inte blir det är dethela klart med den utvärdering som man har gjort , och då vet manalltså att det är en bra produkt som går att sälja. Det innebär att spaden kansättas i jorden . Och spaden måste också enligt de uppgifter jag har fåttsättas i jorden när det gäller lagerbyggnaden för att den skall kunnastå färdig . Det är alldeles riktigt som industriministern säger attbåde regeringen och självfallet hinner fatta beslut undertvåårsperioden. Men det gäller att kunna tillverka tillräckligtstora mängder granuler för att kunna visa ett tillräckligtproduktivitetsresultat per anställd för att i praktiken visa att man har kunderpå kontinenten för så mycket granuler. Om man inte kan komma i gång våren 1982med en åretruntproduktion hinner man inte visa en lönsamhet sommotiverar den fortsatta produktionen. Det är alltså därför tidsschemat är såfruktansvärt pressat. Den risk vi tar är att vi något snopet och ur Grängesbergssynvinkel mycket dystert får konstatera att granulerna inte var så bra som vitrodde. Då kommer aldrig de här miljonerna att betalas ut, och gruvan måsteläggas ned. Men om vi nu i denna kammare inte ger bolaget en chans vågar jäginte tänka på vad det skulle få för effekter. Därför är jag övertygad om att industriministern förlåtermig.