prot · G40999 · 1980-12-31 00:00:00 — Det är en nedlåtandeattityd att tala om de människorna som arbetslösa. De sliter i sitt anletessvett för att skaffa sig en utbildning. Vivet också att ju bättre utbildning man har, desto bättre klarar man sig påarbetsmarknaden. Därför är den bästa hjälp vi kan ge ungdomar som har brister isin utbildning att ge dem chansen till bättre utbildning i gymnasieskolan, utepå företag eller i arbetsmarknadsutbildning. Vi eftersträvar inte - med ord -världens bäst utbildade arbetslösa, utan,vi vet att om vi ger våra ungdomarvärldens bästa utbildning så har de också världens bästa chans att få ett jobb. 35 ULFSIVERTUN (vpk): Vi skall slåvakt om den goda utbildning vi har i . Men det finns många ungdomar sombegär ett arbete, och det är en plikt för regeringen att också ge dem denmöjligheten. Jagskulle vilja fråga arbetsmarknadsministern; Hur skall ungdomen kunna ha förtroendeför den här regeringen när polifiker ena stunden säger att de kan garanteraungdomen ett arbete för att skriva in en ökad arbetslöshet i sinfinansplan? Man måste ju fråga sig vad regeringen egentligen vill. Olikaledamöter ur de borgerliga partierna går ut med förslag; t. ex. tvångsjobb för alla . Andra säger att vi måste jobbahårdare och mera. Alla dessa uttalanden från regeringssidan är ett slag iansiktet på alla de människor som infe vill någonting hellre än att få ettarbete. Det är lika fräckt mot de tusentals människor som permitteras frånjobben. Hur skall man kunna jobba hårdare när man slängs ut från sitt jobbeller går arbetslös? Nej, regeringen är på det här området inte baraungdomsfientiig utan dessutom oförskämd. Om åtgärder mot ungdomsarbetslösheten Atf jag drar in byggandet och industripolitiken är ju räftnaturligt, eftersom byggande skapar jobb. Jag vill inte inskränka lösningen avarbetslösheten till enbart studier. Det handlar framför allt om att skapa nyaarbeten för ungdom, och det är en fråga som inte heller arbetsmarknadsministernkan springa ifrån. Jag vill fill detta bara säga att ungdomarnamed stort förtroende kan lita på att regeringen kommer att fortsätta att göraallt som går för att skaffa utbildning och arbetsplatser åt dem. har ungdomsarbetslösheten gått uppoch ner. När den har stigit har särskilda åtgärder safts in. Arbetslösheten bland de flesta ungdomar är relafivt kort.Det finns en ganska liten grupp som har en lång arbetslöshefsfid. För dessaungdomar kommer vi att sätta in särskilda åtgärder. frågade vad som hände med de program som harlagts fram på dessa områden i valrörelser och annat. De har genomförts här iriksdagen efter förslag från regeringen. 37 (vpk): Jag tror inte den arbetslösa ungdomen har kunnat se attungdomsgarantier och annat genomförts. I så fall hade vi inte haft denarbetslöshet vi har . Min fråga gällde bl. a. hur regeringen tänkt skaffa jobb,framför allt till unga tjejer. Regeringen för en politik som går ut påatt åtstrama framför allt den offentliga sektorn. Detta drabbar just de ungakvinnorna. Regeringen för en polifik som stryper byggandet, ochbyggandet är en motor i samhällsekonomin - ett byggjobb skapar ytterligare femarbetstillfällen. Jag tror inte att ungdomar eller övriga arbetslösa blirsärskilt lugnade när regeringen då i sin finansplan skriver in attarbetslösheten skall öka med 60 000 personer. Det tror jag knappast att man kanbeteckna som en offensiv politik för att skapa nya jobb, utan snarare som enkapitulation. Vi tänker skaffa jobb åt ungdomen och andra,som söker jobb, genom atf restaurera den svenska ekonomin. Den siffra som nämner för arbetslösheten ären prognos, som kan inträffa om inga åtgärder sätts in. Som jag sade redan imitt första svar kommer regeringen att presentera omfattandeförslag till åtgärder för att undvika en dramatisk höjning av arbetslösheten. Till skillnad från vpk pratar vi inte bara, vi kommerocksä med förslag. Anf.39 (vpk): Nog kommer det förslag, inte bara från vpk, utan ocksåfrån arbetarrörelsen i övrigt. Men att föra en sådan politik som regeringendriver i dag, därman stryper den offentliga sektorn och byggandet, är ju som att hälla bensin påeft brinnande hus. Vi vet att exempelvis den offenfiiga sektorn skaparmängder av nya jobb ocksä inom industrin. Detsamma gäller byggandet. Om regeringen ville göra något åt ungdomsarbetslöshetenskulle man sätta in ett direkt kommunalt åtgärdsprogram, där kommunerna fårförbinda sig att garantera utbildning för arbete åt ungdomarna och där statengår in och ställer medel till förfogande för detta. Man kunde göra om de beredskapsarbeten som visar sigbehövas fill fasta jobb. Man kunde lagsfifta om praktik, så att företag blirskyldiga att ställa praktikplatser till förfogande, där ungdomarna också skallha ersättning och inte utnyttjas som gratis arbetskraft. De åtgärder som regeringen vidtagit har knappast skapatförutsättningar för en ökad sysselsättning. Jag hoppas att ungdomen genom aktioner och genom att slåss för sin rätt till ett arbete . Här avbröts falaren med klubbslagav tredje vice talmannen, då den för anförandet medgivna tiden överskridits. 10 § Föredrogs och hänvisades 1980/81:2017fill näringsufskottet 1980/81:2018till justitieutskoftef 1980/81:2019och 2020 till näringsutskottet 1980/81:2021yrkandena 1-12 fill jordbruksufskoftet yrkandena 13-17 till näringsutskottet /81:2022 tillskatteutskottet /81:2023 och 2024 fill trafikutskottet Utrikes- och han-lelspolitisk debatt 11 § Föredrogs och bifölls Interpellafionsframställning1980/81:114 12 §Utrikes- och handelspolitisk debatt (forts.) 40BJÖRN KÖRLOF (m); Jag skall anknyta något till vad som sades omkärnvapen i går i utrikesdebatten. Vi vet ju alla att debatten om kärnvapen harintensifierats under den senaste fiden. Det hänger samman med stormakternasförsök att balansera varandras s, k, eurostrategiska vapen. Här innebär desovjetiska och NATO:s Pershing de väsentliganyheterna i diskussionen. Men också kryssningsrobofarna och den förnyadediskussionen om neutronbomber är faktorer som präglar debatten, I har diskussionen om dessa vapen och omkärnvapenrustningen delvis fått en karaktär som både i sak och som psykologiskföreteelse kan leda bortifrån en konstruktiv hållning fill de svåra problemen med nedrustning avkärnvapen i , Oftauttalas - och det gjordes i debatten i går - att kärnvapenrustningarna drivsfram av någon sorts okänslig automatik, ett okontrollerat vansinne, och att densuccessivt mer kvalificerade och sofistikerade rustningen på kärnvapenområdetmed någon sorts ödesbestämdhet måste leda fill kärnvapenkrig. Man hävdar t.ex, att risken för krig genom misstag eller tekniska fel ökar ochman slår fast, bl, a, med stöd av stormakternas uttalade doktriner, att ettkonventionellt krig i oundvikligen måste leda fill kärnvapenkrig, enkataklysm som statsledningarna skulle sakna medel och förmåga att avbryta. Kärnvapen existerar - det vet vi, Därför kan man naturligtvis infebortse från risken av att de kommer fill användning. Denna risk är emellertidenligt mitt sätt att se infe främst en risk som handlar om tekniska fel, Isjälva verket gör man, åtminstone i , allt större ansträngningar för attförhindra sådana fel. Den pågående moderniseringen kan ses även i dettaperspektiv. Infe heller gäller det en risk som handlar om vilken mer ellermindre hög grad av trovärdighet man skall fästa vid formuleringarna i stormakternasutåt deklarerade kärnvapendoktriner. Riskbedömningenmåste, menar jag, knytas fill frågan om den s, k, kärnvapentröskelns verkligapolifiska höjd. Här hävdas i debatten att möjligheten av ett begränsatkärnvapenkrig skulle ha ökat genom att de moderna kärnvapnen kan göras mindre,renare och mer träffsäkra. Därigenom skulle de bli mer "användbara" -om jag får använda ett så tveeggat ord i detta sammanhang. Föregen del tror jag att en god startpunkt för analys av denna utveckling och dessmöjliga risker är de militära realiteter som råder i hos maktblocken dådet gäller förutsättningarna för konventionell krigföring. Underen följd av år - och sannolikt gäller detta fortfarande - har Sovjetunionenhaft en konventionell miUtär överlägsenhet i , låt vara atf mantvistar om hur stor den är, NATO-sidanssvar på detta hot har utgjorts av två element, dels en konventionell strategi,där försvaret-upptas vid gränsen i en strävan atf förhindra ellerfördröja ett sovjetiskt genombrott, dels en kärnvapendoktrin som med ett yvigtoch inte helt klargörande begrepp brukar kallas flexible response. Enviktig innebörd av flexible response är att motsidan - ochWarszawapakten - inte skall veta när, var och hur kärnvapen kan komma att sättasin. Avsikten är alltså att sudda ut kärnvapentröskeln. Förmånga framstår deffa som helt obegripligt. Varför vill NATO öka osäkerheten omsin kärnvapenanvändning i ? Svaret är följande. Qm Sovjetunioneninvaggades i visshet om var exakt käfnvapentröskeln låg, skulle man i händelseav konventionell konflikt kunna lockas att i kraft av sin konventionellaöverlägsenhet föra kriget konventionellt just precis fram till denna tröskel. Försöken att vidmakthållaosäkerheten om kärnvapenanvändningen leder förNATO-sidan till både fördelar och nackdelar. Fördelarna för NATO är bl. a. attWarszawapakten måste kalkylera med att kärnvapen kan komma till användningredan omedelbart vid angreppets inledning med alla de åtgärder man då tvingasvidta vad gäller utspridning och skydd av de egna förbanden och att man kalltmåste räkna med risken av en helt okontrollerbar kärnvapenutveckling. Nackdelarnaför NATO - och de är mycket stora - är bl. a. att beslutet om att sätta inkärnvapen blir ett beslut med mycket svårbedömbara konsekvenser. Ettsådant beslut måste utformas så att det infe missförstås som inledningen fillen obetingad stor slagväxling med kärnvapen, ufan det måste förstås som enförsta markering från NATO-sidan att tröskeln är nådd. Allt -målval, tidpunkt,insatsens omfattning osv. - måste utformas så att budskapet till den andrasidan är kristallklart: hit men inte längre, inga fler kärnvapen om niomedelbart stannar upp den konvenfionella offensiven, annars fortsattupptrappning. Närdet gäller kärnvapentröskeln måste man alltså i debatten gå längre än att barase till teoretiskt utformade kärnvapenspel eller kärnvapnens tekniskamöjligheter. Man måste förstå att de polifiska och polifisk-psykologiskaproblem och spärrar som måste övervinnas innan ett sådant beslut kan fattas äroerhört stora. Föregen del har jag den ganska bestämda uppfattningen att insikten om båda sidorsproblemfyllda situafion är mycket stor på ömse sidor om järnridån och i självaverket i hög grad har bidragit fill den trots allt ganska stora militärastabiliteten i vår del av världen. Denkomplexa situationen vad gäller kärnvapen i måste, tror jag, förståsfrån dessa utgångspunkter, både när man diskuterar nedrustningen av kärnvapen iEuropa och när man diskuterar frågan om en kärnvapenfri zon i . ur den clinchsituation stormaktsblocken hamnat i är bl. a. att börjadiskussionen med det problem som har gett upphov till NATO:s kärnvapenattityd,nämligen ojämnheten i den konventionella styrkebalansen. Utgångspunktenmåste vara att kontroll och nedrustning av kärnvapen inte kan åstadkommas utanatt man samfidigt kan garantera en genuin och trovärdig säkerhet medkonvenfionella styrkor utan kärnvapen. Förhandlingarnaom ömsesidiga balanserade styrkereduktioner i är därför utomordenfiigtviktiga, också för oss i . Leder de till framgång, kan de direkt kommaatt påverka vår egen säkerhets- och försvarspolitik. Förhandlingarna syftartill att försöka begränsa de styrkor som redan står eller i vart fall förhindraupprustning av dem. Hitfills har man inte ens lyckats med det . Destående konventionella styrkorna i förfinas och förbättras, och så harskett . a. att de båda blockens styrkor har olika struktur. Det gör att enömsesidig, matematiskt likvärdig reducering inte är möjlig att genomföra.Skulle man skära stridskrafterna i lika stora stycken, skulleNATQ-delarna vara helt borta medan fortfarande skulleha betydande stridskrafter kvar. En sådan förhandlingsuppläggning är såledeshelt omöjlig för NATQ;s del. Ytterligareen komplikation är det förhållandet att de geografiska avstånden frånCentraleuropa till resp. spelar en betydande roll vad gällerfrämst NATO:s möjligheter atf möta ett snabbt sovjetiskt hot. Således måsteförhandlingarna i betydande utsträckning handla om hur man skall åstadkomma ensådan reduktion av styrkorna atf båda sidors möjligheter att klara av desäkerhetspolifiska mål som styrkorna är en garanti för bibehålls. Trotsinsikten om att man inte kan tvinga motparten till säkerhetspolitisk osäkerhettycks svårigheterna vara nästan oöverstigliga. Dessamilitära realiteter kan man inte gå runt, om man vill vara med i en seriösdiskussion om bevarad säkerhet för båda parter som syftar till politisk ochmilitär balans i . Vadgäller den besvärliga frågan om styrkornas storlek, kvalitet och förmåga skulleen del av osäkerheten kunna undanröjas om man rörde sig med samma basfakta. Detgäller vad staterna satsar i uppoffring, kostnader och resurser på sinamilitära styrkor. Härhar man faktiskt kommit en liten bit på väg. Svårigheten är naturligtvis, somvanligt, att östsidan i sin samhällsstruktur inte har samma vilja till öppenhetöver huvud taget som västsidan och än mindre när det gäller militära ochsäkerhetspolitiska förhållanden. Skulleman emellerfid lyckas åstadkomma resultat på detta område, vilket är angeläget,är en viktig principiell framgång vunnen. Det skulle bl. a. kunna innebära aftförändringar i militärbudgeterna eller rustningsutvecklingen kanbygga på verkliga förändringar i parternas styrkor och inte på obefogat tal omväxande militärt hot och obalans. Ytterligare en väg bör analyseras och prövas för att se omspänningstillståndet vad gäller kärnvapen i kan brytas. Def handlar omatf försöka applicera det batteri av förtroendeskapande åtgärder som vuxit framinom ramen för ESK-förhandlingarna och deras uppföljningskonferenser påkärnvapensifuationen i . Mankan tänka sig ett system av ömsesidiga förpliktelser och skyldigheter attförhandsanmäla rörelser och förändringar i de eurostrategiska vapnensplacering. Man kan tänka sig områden där sådana vapen infe får placeras. Mankan tänka sig förtroendeskapande åtgärder kring frågan om på vilken beslutsnivåinsättande av kärnvapen ligger osv. samt också överenskommelse beträffandeminiminivåer för den tekniska säkerheten i de här systemen, allting med ständiguppmärksamhet på de grundläggande militärpolifiska realiteter som konstituerarblockens militära säkerhet. Enligtmin mening finns det faktorer som talar för aft detta är en bättre framkomstvägän försöken atf isolerat skapa större eller mindre kärnvapenfria zoner. Vi har haft en lång, stundom ganskaförvirrad, debatt om en kärnvapenfri zon i . Många har sagt att tiden nu är mOgen att mera konkretförsöka realisera en sådan tanke. Vari def hela verkligen skulle ha mognat ärdet ingen som tydligt har klargjort. Den sovjetiska hållningen är heltoförändrad. Efter några oklara formuleringar från norskt håll harstatsministern klargjort att frågan om en kärnvapenfri zon iNorden inte kan frikopplas från det europeiska sammanhanget och vidare attfrågan under alla förhållanden inte kan diskuteras ufan att den nuvarandestationeringen av kärnvapen på inbegrips i diskussionen. Ändå sägs här i debatten i att sådanaförhandlingar bör starta tämligen förutsättningslöst. Jag menar att det inte går att starta sådana diskussionerutan aft först konstatera atf de stater som berörs, både de nordiska staternaoch kärnvapenmakterna, redan tydligt har markerat förutsättningarna för eneventuell medverkan. De nordiska länderna är alla de facto kärnvapenfria ifredstid. Någon stationering av kärnvapen har inte ägt rum och avses inteheller äga rum i fredstid i något nordiskt land. Något direkt kärnvapenhot motnågon annan stat utgår således inte från . I händelse av säkerhetspolitisk spänning och krig kansituationen förändras. Då kan nämligen och komma att ompröva sinhållning fill NATO-stationering av kärnvapen på sina territorier. Om Finlandkan utsättas för krav från sovjetisk sida om stationering av kärnvapen kan manbara spekulera om. När och om ett sådant beslut fattas av dessa regeringarrubbas alltså kärnvapenfria status. Insikten om aft det infe är uteslutet att sådana beslutkan fattas i och utgör en vikfig utgångspunkt för insikt i densovjetiska hållningen. I nordvästra delar, i Leningradområdet,m. m., finns stationerade medeldistansrobotar med kärnladdningar som,oavsett vilka primära mål de är avsedda för, ändå når hela def nordiskaområdet. Situafionen är alltså den att kan nås medkärnladdningar från men inte tvärtom. hållning fill frågan om kärnvapenfri zon i Nordenär nu den, att och ovillkorligt skall avstå från sin möjlighetatf tillåta kärnvapenstafionering mot att förbinder sig att icke angripadessa länder med kärnvapen i händelse av krig, en s. k. negativ garanti.Motsvarande garanti är man beredd att lämna fill och på sammavillkor. Skulle hållning accepteras innebär det först entraktafmässig låsning av det nuvarande fredstida läget. Men vad som är värre,det är att har förklarat sig villigt att ge en sådan garanfi bara medreservafion att garantin kan dras fillbaka om en garanterad stat "gör sigskyldig fill aggression eller är medskyldig fill aggression". Det somgör det svårt för att inte säga omöjligt atf acceptera den sovjetiska Utrikes- och handelspolitisk debatt Utrikes- och handelspolitisk debatt positionen är atf de medeldistansrobotar som ärstationerade i t. ex. och vars räckvidder gör dem användbara i förstahand mot mål i finns kvar, medan de nordiska länderna förbundit sig attinte under några omständigheter tillåta stationering av kärnvapen. Skulle en väpnad konventionell konflikt utbryta mellan t.ex. och - i sovjefiska ögon sjävfallet en "norskaggression" - kan ensidigt dra tillbaka sin garanti. En sådansituation kan enklast betecknas som potentiell kärnvapenutpressning. Man fårförmoda att i ett sådant läge inte heller skulle finna sig bundet avavtalet. Därmed är man tillbaka till utgångspunkten. Det man avsåg med avtaletom en nordisk kärnvapenfri zon, nämligen att freda området från kärnvapenkrig,skulle kanske på vara raserat. Med andra ord: I varje resonemang om en kärnvapenfri zon iNorden måste följande ingå: Varifrån kanden nordiska zonen nås och följaktligen hotas med kärnvapen, framför allt medmedeldistansrobotar? Kan en fraktatbygga på att sådana robotar och vapen inte får stationeras inom zonen, oavsettvar nations- och territorialhavsgränserna går? Frågan omkontrollen av eff avtal måste lösas. Hur skall manförhindra att en konventionell konflikt som berör eller utbryter inom områdetleder till att garantierna dras tillbaka? Utvecklingenmot alltmer långräckviddiga kärnvapen i talar starkt för attkärnvapennedrustningen måste ses i ett brett europeiskt sammanhang. Diskussionen om en kärnvapenfri zon i Nordenhar klargjort två vikfiga ting: för def första att kärnvapen inte kan behandlasskilt från den konventionella militära balansen vare sig i som helheteller i , och för det andra att vårt lands säkerhetspolitiska roll byggsupp såväl av vårt eget agerande som också av andra staters. Har diskussionenlärt oss något mer om det komplicerade mönster av politik, säkerhetspolifik ochmilifär-poHtik som råder i och är en del vunnet. Att gripa sig anmed rustningskontrollproblemen utan att söka skapa sig en realistisk bild avdetta känsliga mönster kan annars vara en säker väg till misslyckande. 41PER (i.i): Låt mig så här fem över tolv anknyta till denutrikespolitiska debatten med några reflexioner kring den kommunistiskapartikongressen i , som avslutades . Församlade till kongressen var flertalet - men inte alla -kommunistiska partier i världen. På plats fanns också frånvänsterpartiet kommunisterna. Äv referaten i massmedia att döma befraktades inte vpk;snärvaro som någon större händelse. Att vpk var representerat där var sannolikten självklarhet. Och sitt tal fick tydligen infe hålla i ''' "" Utrikes- och handelspolitisk debatt kongresspalatset, utan hon hänvisades till en industrilokal utkanter. Från sovjetisk utgångspunkt skulle vpk:s göranden ochlåtanden i kommunismens sålunda kunna lämnas därhän. Från svenska utgångspunkter är emellerfid situafionenlitet annorlunda. Vpk vill ju gärna här hemma framställa sig som en iförhällande till fristående kraft. Vpk går inte i några ledband, brukardet heta. Vpk säger ifrån när mänskliga rätfigheter kränks eller hotas,varhelst i världen detta sker. Får man lita till referat av vad att säga vid partikongressen, är def emellertid tydligt att def som ärsant i inte nödvändigtvis är def i . Den krifiska hållningengentemot den kommunistiska världen i övrigt, som vpk här hemma säger sig hylla,förbyts i till en dålig kopia av Sovjetledningens professionellapropagandamaskineri. Det finns, herr talman, mot bakgrund av de täta kontaktersom vpk - trots brytningen med sin gamla stalinistflygel - upprätthåller medsina sovjefiska bröder, anledning att ifrågasätta vad vpk egentligen menar medsina ideologiska och utrikespolifiska deklarationer. Eller för att uttryckasaken på eft annat sätt: Det finns en inneboende och oupplöslig motsättningmellan att i säga sig vilja slåss för medborgerlig frihet ochnationellt självbestämmande och att inför partikongressen i Moskvasäga sig hoppas på, för atf citera , "framgång fill Ert folkoch Ert kommunistiska parfi". I anförande finns det skäl att uppmärksammai första hand tre företeelser. Def anmärkningsvärda i alla fre fallen är infeså mycket vad faktiskt hade att säga som vad hon föredrog attvara alldeles tyst om. För det första: I talade passioneratoch länge om vikten av internationell nedrustning och om en kärnvaperrfri zon iNorden. Den aggressiva imperialismen i skepnad fick - som så ofta i denkommunisfiska retoriken - klä skott för all världens ondska. Militärutgifternahöjs, påpekade hon. Vad däremot sorgfälligt undvek att diskuteravar orsakerna fill kraven i västvärlden på större uppoffringar för att tryggaförsvarets effektivitet. Om oavbrutna upprustning hade fruMarklund ingenfing att säga. Trots atf en stor del av denna upprustning i formav världens största basområde på försiggår i vår omedelbara närhet,hukar vpk i bänkarna. Varför tog inte chansen atf i Sovjetunionenunderstryka att egna handfasta bidrag till nedrustningen är avavgörande betydelse för att rustningsnivån skall kunna nedbringas, att vpk intekan acceptera den sovjetiska rustningspolifik som saknat varjemotsvarighet på andra håll i världen? Internationella samtal är inte nog. talade i - liksom här - om vikfen av en kärnvapenfri zon i . Utrikes- och handelspolitisk debatt åtminstone så långt att han antyder aft det inte äralldeles enkelt att i någon egentlig mening göra kärnvapenfriff så längeSovjetunionens kärnvapenkapacitet, som kan användas mot oss, alltjämt lämnasorörd. I däremot är det tyst som i graven om allt vadsådana insikter heter. Inte ett ord hade atf säga omSovjetunionens medverkan för att göra idén om den kärnvapenfria zonenmeningsfull. För def andra: I tal i sägsingenting om den sovjefiska närvaron i . Om vpk menar någonfing allsmed sina här hemma mångomskrutna avståndstaganden också från medkuslig regelbundenhet återkommande interventioner i länder som Sovjetledningenanser vitala, är det knappast för mycket begärt att man skall våga stå för sinaåsikter också utanför landets gränser. Det räcker inte med tama uttalanden om aft vpk "äremot alla former av inblandning utifrån i andra länders angelägenheter".Sådana uttalanden låter bra, men innebär ingenting inför eff sovjetisktauditorium, eftersom enträget förnekar att invasionen iAfghanistan över huvud taget handlar om någon inblandning. framhåller i en Pravdaintervju den 13januari 1980: "Det behöver inte understrykas att det över huvud taget intevarit frågan om någon sovjetisk inblandning eller aggression: vi hjälper detnya atf försvara sitt nationella oberoende, friheten och sinnationella ära från aggressiva aktioner utifrån,"