prot · G40954 · 1980-12-31 00:00:00 — Jag skall illustrera detta påstående med exempel frånårets stora debattfrägor och försöka visa hur vi socialdemokrater ivarje särskilt fall bemödat oss om att utforma ett hållbart alternativ. har förlorat på deborgerliga parfiernas evinnerliga långhalande av energipolitiken. Det var ocksåmärkligt att de tre regeringspartierna följde tre olika linjer införfolkomröstningen och i kampanjen ivrigt bekämpade varandra. Detta hade i ochför sig varit uthärdligt om utslaget i folkomröstningen lett fram till densamlande och slagkraftiga energipolitik som vårt land så väl behöver. Det är nödvändigtmed snabba beslut, om folkomröstningens resultat skall kunna genomföras. Istället har regeringen drabbats av handlingsförlamning. Sex olika ministrarhandhar olika bitar av energipolitiken. Helheten, regeringen, gör i stort settingenting. Denna brist på energipolitik har utvecklat sig till något av enskandal, där partiledarna i regeringen börjat utväxla brev med varandra. Det ärSveriges skröpliga ekonomi som får betala kostnaderna för denna borgerligasplittring och handlingsförlamning. Vi socialdemokrater utformade i samarbete med folkpartietden energipolitik som bar upp linje 2 i folkomröstningen. Vi stod för denlinjen i folkomröstningen, vi står för den efter omröstningen. Vi har iutförliga motioner här i sökt forma konkreta handlingslinjer förenergipolitiken och ser med något av förtvivlan hur tiden förspills iregeringens långbänk. Vidare: avtalsrörelse ledde fram till enstorlockout, den mest omfattande arbetsmarknadskonflikten någonsin i Sverigeshistoria. De flesta torde i efterhand vara överens om att regeringen genom sittdåliga handlag bär en väsentlig skuld till att konflikten kom till stånd. Vi minns den för avtalsrörelsen misslyckadeskatteomläggningen som fick korrigeras, den långa tvekan inför nödvändigaförändringar i den ekonomiska politiken, de plötsliga inhoppen med förslag omtvångslagar, uttalanden om löntagarnas förståndsgåvor eller brist påförståndsgåvor m. m. En näringslivstidning uttalade i sammanhanget att det förregeringen endast återstod att läsa den gamla syndabekännelsen: Min skuld, minskuld, min mycket stora skuld. Vår ekonomi fick även här betala priset förregeringens dåliga handlag. Vi socialdemokrater sökte, genom att tidigt kräva enskatteomläggning som verkligen kunde underlätta avtalsrörelsen och genom attredan i januari lägga fram ett brett stabiliseringspolitiskt program iriksdagen, ange förutsättningarna för en fredlig uppgörelse på arbetsmarknaden.Våra förslag röstades tyvärr ner av den borgerliga majoriteten. Efter diverse säregna turer och uttalanden ,över vilka en barmhärtighetens slöja börjar sänka sig, kallade regeringen iaugusti in en urtima riksdag för att höja momsen och diverse andra skatter.Regeringens förslag möttes inte precis av några stormande hyllningar från någotenda håll. En ovanligt samstämd kör av kritiker påpekade i stället det heltinkonse- Besparingar i statsverksamheten, m. m. Besparingari statsverksamheten, m. m. (sammanfattande bedömning) kventa i att regeringen imaj föreslår en särskild skatterabatt och höjda livsmedelssubventioner iarbetsfredens namn, för att ta tillbaka dennagenerositet och mer därtill. Man framhöll det ekonomiskt orimliga i att i enbegynnande lågkonjunktur företa en kraffig åtstramning av den ekonomiskapolitiken. Det medförde stora risker för ökad arbetslöshet och kunde i förfidbryta den uppgång i investeringarna som vi så väl behöver. Regeringenpåstod då att vi stod inför en överhettning på arbetsmarknaden och en våldsamuppgång i konsumtionen. Dessa argument har ramlat och vissnat med höstlöven. Nuvet vi att det var en felaktig borgerlig politik. Visocialdemokrater utformade ett alternativ där det främsta inslaget var enoffensiv satsning på ökad produktion, ökade investeringar. Den satsningen hadebehövts . Såsamlades vi till den ordinarie . Då framlades omsider densedan länge bebådade s. k. sparplanen. Det skulle bli den stora kometen.Tidigare hade de borgerliga viftat undan vår kritik mot det växandebudgetunderskottet, nästan som om det vore ett uttryck för konservativa fördomaratt tala om statens finanser. blev plötsligt det helt övergripande målet förden ekonomiska politiken att nedbringa det stora budgetunderskottet. skulle budgetunderskottet minskas med ettbelopp motsvarande av bruttonationalprodukten. Det var löftet. Vi har kritiserat denna s.k. sparplan på tre grunder. Fördet första därför att den innebär ytterligare ett uttryck för regeringensdefensiva hållning till de ekonomiska problemen. Det är bara fråga omytterligare åtstramningar och nedskärningar. Den medför ingen satsning på attfå upp produktionen och investeringarna. Fördet andra därför att denna sparplan innebär att man ger upp den fullasysselsättningen som övergripande mål för politiken och tar de första stegen päden sociala nedrustningens väg. Det är framför allt sveket mot pensionärernaoch försöket att långsiktigt undergräva ATP-reformen som vi bedömer som djuptallvarliga. Riksförsäkringsverketkonstaterade ju att får en genomsnittlig inkomsttagare med ATPsin pension urholkad så att den i stället för att motsvara av tidigaregenomsnittlig inkomst blir minskad till . Detsamma påpekarLO, TCO och en rad andra organisafioner. Detär egentligen ganska fruktansvärt. Här har vi sagt till en generation avarbetare och tjänstemän: Ni har pensionsfrågan tryggad. Ni kan se fram emot attfå två tredjedelar av lönen under er aktiva tid i pension. Genom vad som nästanär ett smussel vill regeringen plötsligt dra undan detta från ATP, och i sakurholkar man ATP-systemet. Detär riktigt som , socialminister, sade; Efter hårdapolitiska strider blev vår tids största socialpolifiska reform verklighet för20 år sedan. Vad det betytt och betyder i fråga om ökad trygghet kan över enmiljon människor, som åtnjuter ålderspension. förtidspension,änkepension och barnpension, bäst omvittna. Genom sina egna avgifter har manbyggt upp ett pensionssystem som tidigare endast var förunnat begränsadegrupper här i vårt land. Det är den grunden som regeringen nu är i färd med attriva upp. Jag instämmer i vad sade. De borgerliga partierna harvalt en ny ATP-strid, tyvärr. Vi kommer att föra den striden fill förnyadseger. Fördet tredje kritiserar vi sparplanen därför att den ger uttryck för regeringensadministrativa inkompetens och oförmåga att tillgodose krav omrimliga beslutsunderlag. Det mest uppenbara är naturligtvis manipulationernamed basbeloppet för pensionerna. Det har ju visat sig att regeringen alls intevisste vilka förmåner som skulle drabbas av manipulationerna, än mindre tagitreda på vilka områden där basbeloppen enligt lag och avtal ligger till grundför ekonomiska relafioner. och andra lyckades ju visa hur manhär liksom svek vikfiga grundsatser i den svenska rättsstaten. Något pinsammareän den parad av skamsna statsråd som tvingades stå här i talarstolen ochredovisa sin fåkunnighet har sällan upplevt. Alldeles oavsett åsikterfår man helt enkelt inte sköta en fråga på det sättet. Visocialdemokrater är naturligtvis med på att så långt som är rimligt och möjligthålla fillbaka statsutgifterna och förbättra budgeten. Vi har, för det fjärde,år varnat för denna väldiga ökning av budgetunderskottet och har lagtfram förslag som skulle medföra en påtaglig förbättring. Vi har gått med på enhel del av de förslag som regeringen lagt fram och har dessutom kommitmed ett stort antal egna förslag. Men besparingarna måste vara sakligtunderbyggda och socialt rättfärdiga. Underhösten har, för det femte, affärerna kring NCB och Vänerskog och därmedskogsindustrin stått i centrum för det polifiska intresset. Låt mig påminna omatt det i hög grad är virkesbristen som orsakat krisen och den delvis absurdaprisutvecklingen på skogsråvaror. Detta har vi varnat för, krävt åtgärder. Nuvisar experterna att det är miljarder kronor i exportinkomster som gåttförlorade därför att virkesfrågan inte kunnat ordnas. Tusentals människor hardärigenom i onödan blivit arbetslösa eller riskerar arbetslöshet. Strukturförändringarnainom skogsindustrin sker nu på just det oplanerade, slumpvisa sätt som vi iflera år varnat för. I dygn efter dygn satt regeringen, enligt uppgift, ochförhandlade om NCB. Efter en nattlig dramafik talade man om att sågverket iVäja och fabrikerna i , och Johannedal skulle läggasned. kom den utredning av professor , somregeringen beställt, som visade att industrierna inte alls behöver läggas nedom virkesleveranserna kan . Så vårdslöst handskas trepartiregeringen med1 500 människors jobb. Nutycks ingen av de inblandade rikfigt veta vad kompromissen om NCB egentligeninnebär. Man grälar om innebörden offentligt. tolkning, attpappersbruket i skall bestå, underkänns av . Centernstolkning, att NCB skall vara kvar, underkänns av . Besparingari statsverksamheten, m. m. (sammanfattande bedömning) 3Riksdagens protokoll 1980/81:54-55 Besparingari statsverksamheten, m. m. (sammanfattande bedömning) NCB skall avvecklas senast1983, säger moderatledaren. Vad gäller egentligen? Det är inte att undra på atten borgerlig tidning i en stor rubrik frågar: "Har de ingenfinglärt?" NCB-affärenvisar ånyo vådan av en splittrad och handlingsförlamad regering, som tyckssakna det administrativa handlag som är en viktig del av den politiskaverkligheten. Det visar också att vi socialdemokrater haft rätt när vi sattvirkesfrågan och en ordnad strukturförändring i centrum för skogspolitiken. Minkritik av regeringen i de fem avsnitt av politiken som jag anfört har varithård. Jag har dessutom velat visa att vi socialdemokrater i vart och ett avdessa fall, så långt det står ett oppositionsparti till buds, format ettalternativ byggt på våra värderingar. Våra förslag har icke på något sätttagits till vara av regeringen och riksdagsmajoriteten. Man har som vanligtfört en stenhård blockpolitik. har jag brukat kritisera blockpolitikeni förhoppning att regeringen skulle ändra sig. Några sådana förhoppningar hyserjag inte längre. Det måste först bli en annan regering. höll ett tal som möjligen kunde tolkas som nya signaler i denriktningen. Men han höll det för en intern folkpartikrets. Han kan inte hålladet här i , för då skulle han riskera att få bannor av ochFälldin. Det är också en bild av den svenska verkligheten . demokrati är det fullt naturligt att uppfattningarna bryter sig mot varandratill följd av skillnader i idéer, värderingar och verklighetsuppfattning. Vårkritik av regeringen gäller emellertid i långa stycken någonting annat. Dengäller helt enkelt regeringens dåliga handlag och bristande kompetens. Det ärinte i första hand er politik vi kritiserar - utan bristen pä politik. Se påenergipolitiken t. ex., detta eldorado för långbänkar. Se på det evinnerligahattandet i den ekonomiska politiken mellan olika ståndpunkter. Tänk påmanipulationen med basbeloppen, där ni faktiskt inte tycktes ha den blekasteföreställning om vad ni egentligen höll på med! Betrakta det sorgesamma speletkring NCB och Vänerskog. Man har ju inte precis fått intryck av att de inbördesrelationerna har varit i topp i regeringen. Jagvill på intet sätt nedvärdera regeringens ledamöter som enskilda personer ellersom enskilda departementschefer. Ni är säkert på många sätt bra och duktigamänniskor med goda avsikter. Men som kollektiv får man nog lov att säga att nibildar en föga framgångsrik regering. En del skulle nog vilja säga att det ären rätt usel regering. Ni åker ju omkring så mycket och talar om kvalitet iskolan, kvalitet i forskningen, osv. Har ni aldrig tänkt på att det bör varakvalitet på en regering också? Människori allmänhet kan nog finna sig till rätta med att vi från tid till annan får enborgerlig regering som för en borgerlig politik. Så är det i en demokrati. Detär betydligt svårare att uthärda en dålig borgerlig regering som är utanpolitik, en regering som inte förmår ge landet en politisk ledning. var vi med om ett pä sitt sätt märkligt skådespel. Det brukar höra tillparlamentarismens regler att ett statsråd som satsar väldigt mycket på en frågaoch förlorar avgår. Det är vanliga, parlamentariska regler. kommunikationsministerntycktes efter sitt nederlag i går vilja göra gällande att det varriksdagsmajoriteten som borde åka hem och dra, inte ett utan ett gross gamlatäcken över sig. Det är en alldeles ny parlamentarisk princip, den omvändaparlamentarismens princip; om ett statsråd förlorar i , avgårriksdagen! Det liknar Bertolt rekommendation till kommunistparfierna:Om inte folket gör som ni vill - byt folk! Det kanske blir så, om man betraktarriksdagen mera som en studsmatta i popvärlden än som folkets valda ombud. Jag ser att denne kommunikationsminister i dagenstidningar har talat om att skälet till att jag röstade mot jetflyg på Brommaflygfält skulle vara av privatekonomisk natur. Det brukar kunna bli ganskahårda tag i debatterna här i . Men vi har också en viss förmåga atthålla rent. Jag har ett intryck av att är något av en främmandefågel i vår krets. Han passar nog bättre i bastkjol på än blandvanliga, hederliga, svenska riksdagsmän. Vilket är då resultatet av borgerligregering? Ni har haft full möjlighet att genomdriva era önskemål, att ihandling kläda alla de vackra tankar varmed ni uppbyggt medborgarna. Vad är dä regeringskoalitionens bedömning av framfiden,inte minst av det närmaste årets utveckling? Hur mycket minskar nu underskotteti bytesbalansen? Hur mycket minskar underskottet i statsbudgeten,budgetministern? Vad händer med priserna ? Hur går det medsysselsättningen? Härom har den borgerliga majoriteten häpnadsväckande noginte ett enda ord att säga. Det står heller ingenting om det i det betänkandesom låg fill grund för debatten , förutom denna enda mening. "Den närmare avvägningen av efterfrågan får ske medanvändande av skattepolitiken och med sysselsättningspolitiska åtgärder." Det är ju genom riksdagsbeslut denna höst vi avgörskattepolitiken , behoven för sysselsättningen och mycketannat - likväl denna tystnad. Det är som om den borgerliga riksdagsmajoriteten bevekandevädjade: "Får vi be om största möjliga tystnad om vad som händer nästaår." Tystnaden är begriplig, ty det är inga glada nyheter omvår ekonomi som förmedlas av tillgängliga uppgifter. Underskottet med utlandet kommer enligt alla tillgängligauppgifter att öka . kommer att låna ännu mer i utlandet, får ännudyrare räntor att betala. Budgetunderskottet kommer enligt uppgifter i pressen attöka kraftigt . Ni har höjt skatterna. Ni har skurit ner utgifterna.Likväl tycks ni gå mot ytterligare en kraftig försämring av statsfinanserna. Den samlade produkfionen i landet nästa är stagnerar,industriprodukfionen sjunker, industriinvesteringarnas uppgång bryts ochförbyts i stagnation. Bostadsbyggandet gär ner ytterligare från den redanmycket låga nivån. Inflationenfortsätter att rusa i höjden. Den ligger högt över regeringens Besparingar i statsverksamheten, m. m. Besparingari statsverksamheten, m. m. (sammanfattande bedömning) Denfortsätter i tvåsiffriga tal. Bara väntas priserna stigamed 2 å . som de borgerliga partierna regerat, har prisernastigit med inte . I inflationsminister är enkrona värd allenast . Arbetsmarknadenbörjar redan nu utsättas för påfrestningar. hade vi 20 000 flerarbetslösa än fidigare. Varslen om uppsägningar, permitteringar ochförkortad arbetsvecka stiger i snabb takt. De lediga jobben blir färre. Allabedömare räknar med en påtaglig ökning av den öppna arbetslösheten nästa år.Och vi vet vilka grupper som drabbas hårdast. Det är ungdomarna, kvinnorna,invandrarna och de handikappade. Om allt detta säger den borgerligariksdagsmajoriteten, och den borgerliga regeringen, ingenfing. Tystnadenär nästan bedövande. Vad skall människorna egentligen tro? Förett drygt år sedan förklarade de borgerliga parfierna i valrörelsen att de hadeklarat krisen. På grundval härav förespeglades människorna sänkta skatter ochnya reformer. Dagenefter valet återkom krisen. blev budskapet kärvt. blev det tal om attgenom uppoffringar och åtstramade svångremmar åter sätta landets ekonomi påfötter. Det gällde att ta på sig av uppoffringar, av impopuläraåtgärder, sade man. Sedan skulle allt bli bättre igen. Det finns säkert hosmänniskorna en vilja att ta på sig sädana uppoffringar till gagn för detgemensamma bästa. ,av åtstramning, visar det sig att det alls icke blivit bättre. Dethar tvärtom blivit sämre. Och utsikterna för den närmaste framtiden är ännudystrare. Människorna måste i det läget fråga sig vad det är för mening med deuppoffringar som de påtagit sig. Det blir ju ändå bara sämre. De som får detbättre är möjligen spekulanter och nolltaxerare och höginkomsttagare, men intevanligt folk. Och därmed riskerar man att undergräva den oerhört värdefullaegenskap som finns hos människor, nämligen beredskap till uppoffringar,solidaritet för det gemensamma bästa. Denborgerliga riksdagsmajoritetens svar inför denna människornas undran ärtystnad. Det ges inga dementier till alla dystra förutsägelser. Det ges ingaförhoppningar om en stundande förbättring. Det anges ingen polifik för attbemästra svårigheterna. I dé borgerligas mörkatunnel glimtar inte ens den minsta lilla låga. Jagville fråga statsministern och regeringschefen, om han hade varit här,utrikesministern och parfiledaren, om han hade varit här, ekonomiministern ochpartiledaren, om han hade varit här; Vad tänker ni göra åt inflationen? Vadtänker ni göra åt arbetslösheten? Vad tänker ni göra åt underskottet iutrikeshandeln? Vad tänker ni göra åt det växande budgetunderskottet? Vad tänker ni över huvudtaget föra för polifik inför och ? Visocialdemokrater har under detta lagt fram en rad utförliga förslagsom haft till gemensam uppgift att trygga en rimlig ekonomisk utveckling under1981. Det har gällt kamp mot inflation och arbetslöshet och offensivasatsningar för att utnyttja våra produktionsresurser. Detär viktigt att göra klart vari den väsentliga skillnaden mellan vår politik ochregeringens ligger. Den borgerliga politiken leder enbart till underutnyttjandeoch utslagning av våra produktionsresurser. Man kan kanske också den vägen nåbalans i ekonomin. Men det sker då fill priset av omfattande välfärdsförlusteroch en arbetslöshet som vi inte på mycket länge upplevt i vårt land. Viär självfallet helt med på att hålla tillbaka utgiftsökningen inom den stathgaoch kommunala sektorn i en brydsam fid med låg tillväxt. Men man löser inteproblemet med budgetunderskottet genom att pressa ner efterfrågan så långt attskatteunderlaget inte växer. Man sparar inte om man skapar en arbetslöshet somsedan kostar miljarder i form av arbetslöshetsersättning,arbetsmarknadsutbildning och beredskapsarbeten. Omvi skall få en posifiv utveckling till stånd, om det skall vara meningsfulltatt hålla tillbaka konsumtionen och den vägen öka sparandet i ekonomin, sämåste detta sparande användas för produktiva ändamål. Det är här regeringenstår tomhänt. Vihar visat på en rad åtgärder som syftar fill att öka eller hålla uppeanvändningen av våra produktiva resurser. Vi vill på det sättet öka produktionoch investeringar. Den vägen kan problemen få en lösning utan svältrecept, utanatt arbetslösheten används som ett medel i den ekonomiska poUfiken. De behov vi pekat på ärföljande: Fördet första en intensiv satsning på olika industripolitiska åtgärder. Det gälleratt ta fill vara industrins expansionsmöjligheter. Vi vill medverka till akfivaåtgärder i nära samverkan med näringslivet för att få fart påindustriinvesteringarna. Vi vill satsa på utveckling och forskning, ta tillvara svensk uppfinningsrikedom och tekniskt kunnande, utarbeta ett åtgärdsprogramför de mindre och medelstora företagen. Vi är beredda att genom olika åtgärderbidra till näringslivets kapitalförsörjning. Vi vill genom offenfiigainvesteringar, inom bl. a. SJ, skapa jobb i svensk industri. Fördet andra måste vi klara vår skogsindustri, det har jag redan förut varit innepå. Den första förutsättningen är råvaran. Vi har länge krävt åtgärder för attfå fram den råvara som står färdig att användas i våra skogar. Det är orimligtatt utvecklingsbar industri skall hotas, därför att skogsägare inte avverkarmogen skog. anger långtidsutredningen bristen på skogsråvara som en av fyrafaktorer som dämpat vår industriella tillväxt. Ekonomiministern har offentligttalat om de miljarder man går miste om i exportintäkter på grund av det begränsadevirkesutbudet. Tänk om vi fått stöd för vårt program för ökad avverkning! Dåhade kunnat ge konstruktiva bidrag för att klara skogsindustrin. Fördet tredje vill vi skapa en aktiv energipolifik. Den nuvarandehandlingsförlamningen måste brytas. Vi vill genom en rad åtgärder minska vårtoljeberoende, utveckla teknik och kunnande på energiområdet. Vi vill satsa påalternativa energikällor och ta till vara de inhemska energikällornasmöjligheter. Så kan bytesbalansen förbättras. Så kan energitekniken också geoss nya exportmöjligheter. Besparingari statsverksamheten, m. m. (sammanfattande bedömning) Besparingar i statsverksamheten, m. m. För det fjärde vill vi återge landet en aktivbostadspolitik. Den nuvarande hotande krisen för bostadsförsörjningen måsteavvärjas. Därför måste vi få fart på bostadsbyggandet. Vi kan stimulerabyggandet genom att ta bort byggmomsen , sänka dengaranterade bostadsräntan för nybyggda bostads- och hyresrättslägenheter,införa en tvåårig uthyrningsgaranti och skärpa kostnadskontrollen i byggandet.Ökat byggande ger jobb också i industrin. Särskilt byggnadsmaterialindustrin ärnu utsatt. Den måste räddas. Vi måste kunna klara vårt byggande själva. För det femte måste vi slå vakt om den fullasysselsättningen. Det vill vi göra genom de åtgärder jag här har nämnt ochgenom aktiva arbetsmarknadspolitiska insatser. Låt mig ta ett exempel. Det gäller Värmland-. 1975 var 57000 sysselsatta i den värmländska industrin. är den siffran 47 000. Manhar på tappat 10 000 industrijobb. är 5 000 direkt arbetslösaoch 5 000 i arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Vad gör regeringen åt detta?Vilka åtgärder sätter ni in för att rädda ? För det sjätte måste kampen mot inflationen nu bli encentral uppgift för den ekonomiska politiken. Det är en ren ynkedom att deborgerliga partierna inte vill delta i en seriös debatt om hur vi skall få nerinflationstakten. Alla är ju ense 6m inflationens skadeverkningar. Inflationen bidrar starkt till att statsutgifterna intekan hållas under kontroll. Inflationen har slagit sönder vårt skattesystem.Inflationen undergräver bostadspolitiken. Inflafionen förhindrar den nödvändigaökningen av industriinvesteringarna. Inflationen gör det mer lönande attspekulera i fasta tillgångar och ägna sig ät finansiella manipulationer än attsatsa pengar i produktiv verksamhet. Inflationen försvårar rimliga avtalsuppgörelser,ökar klyftorna i samhället och hotar ytterst att lösa upp helasamhällssolidariteten. TCO-ekonomerna har i sin höstrapport gjort ett försök attanalysera inflationens omfördelningseffekter. De resultat man fått fram ärentydiga. Inflationen gynnar systematiskt höginkomsttagare och företagare,missgynnar löntagare, och drabbar pensionärerna hårdast. Den genomsnittligaförlusten för alla pensionärshushäll, genom att deras besparingar urholkas, är1980, enligt de här beräkningarna, så stor som . Och detta skall läggasovanpå de försämringar i själva pensionssystemet som de borgerliga partierna nudriver igenom. Totalt rör det sig om som ärUgenomfördelas genom inflationen. Vi menar att man nu måste ta upp en genomgripandediskussion om hur man skall angripa inflationen, inte hur man skall lära sigleva med den. Det är nödvändigt att bryta inflationsförväntningarna, att sefill att inflationen inte som är berikande för stora grupper, särskilt blandde välbeställda i samhället. Vi tror att man bl. a. så långt som möjligt måsteta bort sådana indexbindningar som tenderar att "sätta inflationen påhjul". Men vi måste -till skillnad från den borgerliga regeringen - slåvakt om löftena till pensionärerna om värdebeständiga pensioner. En förstanödvändig åtgärd är att genomföra en skatteomläggning som gör