prot · G40946 · 1980-12-31 00:00:00 — Vi har tidigare här iriksdagen lagt fram förslag om enhetliga delningstal när det gäller helagrundskolan men blivit bortvoterade. 58LARZ () replik: Det kan möjligen bero på att ochhennes partikamrater då glömde bort att tala om hur man skulle finansiera denreformen. Besparingar i statsverksamheten, m. m. Tredje vice talmannen anmälde att anhållit atttill protokollet få antecknat att hon inte ägde rätt till ytterligare replik. 59 (): Det skulle i och för sig vara fulltberättigat att inledningsvis anlägga litet mera allmänna synpunkter påutbildningens roll i vår ekonomi -nu och - för att ange bakgrund tilloch motiv för våra förslag från socialdemokratiskt håll. Men med hänsyn tilldet önskvärda i att begränsa tiden skall jag avstå från det. Eftersom det harfallit på min lott att tala för de socialdemokratiska reservationer som berörhögskola och forskning, vill jag ändå inledningsvis säga följande. Det har gått drygt ett årtionde sedanutbildningsoptimismen var som störst. Utbildningen, och då inte minsthögskoleutbildning och forskning, betraktades som den faktor som allra starkastbidrog till tillväxt och utveckling. Det gjordes enligt min åsikt en del uttalandendå som överdrev utbildningens betydelse. Högskoleutbildning och forskning harsedan dess fått känna på andra opinionsvindar. Särskilt har det gälltnaturvetenskap och teknik. gäller emellertid, anser vi frånsocialdemokratiskt håll, att högre utbildning och forskning är en mycket viktigförutsättning för fortsatt välståndsutveckling. Den är nödvändig men ensam intetillräcklig. Andra faktorer måste också beaktas, men jag kommenterar inte dem idet här sammanhanget. Högre utbildning och forskning, särskilt naturvetenskapligoch teknisk, måste vara viktiga delar i en mera offensiv satsning på attutveckla svenskt näringsliv så att vi på nytt kan hävda oss i en internationellkonkurrens, som blir allt hårdare ju lider. Med det har jag antyttvad som är en av de röda trådarna i vårt alternativ till borgerlighetens merapassiva och pessimistiska syn . sade i ett av sina anföranden att nästasteg i besparingarna skulle bli kännbart. Han gick mera konkret bara in på desmå högskolornas problem, där han för sin del anförde att ville slåvakt om dessa. Jag skall återkomma till problemet med de små högskolornasenare, men jag noterar att det enligt åsikt måste vara destora högskolorna och forskningen, som ju bara förekommer vid vissa störrehögskolor, som man då måste titta på och där de s. k. kännbara besparingarnamåste tas. noterade jag att sade att kvalitet ochförnyelse måste främjas när man gör besparingar. Om det nu skall ske, kan jaginte förstå det på annat sätt än att då måste satsningar på just högreutbildning och forskning vara det som man går in för. Det är ju det som främjarkvalitet och förnyelse i samhället. Det ligger alltid någon form av forskning ochutvecklingsarbete i botten på kvalitetsförbättringar. Vi får väl sehur den här ekvationen går ihop. Jag noterar här bara att togupp det problemet, och det skall bli intressant att se hur det utvecklas vidarefrån den borgerliga sidan. Jag kanbara konstatera att vår satsning på högre utbildning och forskning har, i detsammanhang vi nu diskuterar, fått en betoning på naturvetenskap och teknik, Detbetyder inte att vi bortser från medicin, samhällsvetenskap och humaniora. Tilldessa områden kommer vi tillbaka . Det betyder bara att vi just nukoncentrerar oss på de mest omedelbara behoven, sett ur näringspolitisksynvinkel, Alla våra yrkanden om ökade resurser har avstyrkts av denborgerliga utskottsmajoriteten med hänvisning till det statsfinansiella läget.Förvisso är detta dystert, för att nu använda ett modest uttryck. Men att tillden milda grad låta sig nedtryckas av pessimism så att man inteens kan tänka sig ökade satsningar på högre utbildning, forskning ochutvecklingsarbete, som är en av grundvalarna för fortsatt reformverksamhet,känns litet illavarslande måste jag säga. De ca 26 milj, kr, som vi från socialdemokratiskt håll härvill satsa ytterligare redan under innevarande budgetår gäller ökade anslagtill matematisk-naturvetenskapliga och tekniska fakulteter, naturvetenskapligaforskningsrådet, forskartjänster, internationella kontakter och utbildningsbidragtill doktorander. Inte heller vårt yrkande om att i den forskningspolitiskapropositionen 1982 lägga fram förslag om rätt för forskningsråden att kunna geforskningsprojekt garantier för stöd har vi fått något gehörför. Ändå rörde detta infe några nya pengar. Som mofiv för avslaget åberoparden borgerliga utskottsmajoriteten uttalanden i budgetpropositionen 1980 omökade satsningar . Detta tolkar sedan utskottsmajoritetenså, att avsikten med de utlovade satsningarna skulle vara att underlättaforskningsrådens långsiktiga planering. Vi anser från socialdemokratiskt håll att detta är enmissuppfattning av motionens förslag. Det är givetvis bra om regeringen i enbudgetproposition säger, att man i kommande budgetpropositioner skall ökasatsningarna till forskningsråden. Men det vi har begärt är en helt annan sak,som f, ö, kan genomföras utan ökade satsningar och som i och för sig inte harmed det totala belopp som forskningsråden får att göra - såvida det inte gällerdrastiska minskningar förstås, men något sådant har ju inte antytts från någothåll. Det vi begär är att råden skall kunna garantera enskildaforskningsprojekt vissa angivna summor för framåt, allt givetvisunder förutsättning att den vetenskapliga bedömningen av projekten visar att debör stödas. Vad sedan beträffar förslaget om minskning avstatsbidraget till högskoleutbildning yrkar vi socialdemokrater avslagpå detta. Jag behöver inte närmare motivera vår ståndpunkt här. Det har delvisgjorts tidigare och kommer att göras av andra, och jag kan därför lämna denpunkten. När det sedan gäller anslagen till dematematisk-naturvetenskapliga och tekniska fakulteterna åberopar de borgerligaför sitt avstyrkande för det första att betydande belopp tillförts genom beslutvåren . Det belopp som tillfördes dessa fakulteter varungefär 44 milj. kr. Det var i och för sig bra. Jag får bara erinraom att vi socialdemokrater då ville tillföra de här fakulteterna drygt 50 milj.kr., således 6 miljoner Besparingar i statsverksamheten, m. m. Besparingari statsverksamheten, m. m. När de borgerliga för det andra, som ytterligare motiv föratt avstyrka vårt förslag om förstärkningar , säger att de skall kommamed förstärkningar för nästa budgetår, visar det ju bara att de ger oss rätt isak men själva vill komma med förslaget. Därför skall nu först vårt förslagavslås, och sedan skall det borgerliga bifallas . För det tredje anför man som motiv för avstyrkande detstatsfinansiella läget. Det går som en röd tråd igenom de borgerligasargumentation. Tror de att det skall bli så mycket bättre så fort, att dettillåter de ökade satsningar som anses omöjliga att göra undervåren 1981? Det är till att veta i detalj hur det statsfinansiella läget skallutveckla sig månad för månad. När det gäller våra förslag till forskartjänster påmellannivå och anslag till internationella kontakter återkommer- förutom denstående hänvisningen till det statsfinansiella läget - som avslagsmotiv enbarten lakonisk hänvisning till satsningar som har skett. Det är litet svårt attmed denna ytterst knapphändiga referens veta vad som avses, så jag får välavstå från kommentarer till denna borgerligt lapidariska utskottstext. Just internationella kontakter anser vi annars attregeringen borde satsa på i högre grad i det ekonomiska läge vi nu har. Det ärju en relativt billig metod att tillförsäkra sig information om pågåendeforskning och utveckling i andra länder. Avstyrkandet av vårt förslag till ökad satsning pånaturvetenskapliga forskningsrådet garneras inte med något annat än en nakenhänvisning till det statsfinansiella läget. Ett sätt att inte fastna i denpessimistiska och negativa spiral nedåt som regeringens sparproposition somhelhet andas är givetvis, tycker vi, att göra omedelbara satsningar på bl. a.resurser till naturvetenskaplig forskning, vilket vi också föreslår. Vårt förslag om en ökning av stödet till forskarstuderandeavslås av de borgerliga med hänvisning till lärartjänstutredningen. Vi kan interiktigt se varför man behöver avvakta den utredningen i detta fall. Det är jufråga om nivån på bidragen och om antalet bidrag. Det måste vara lika lätteller svårt att anpassa 1 710 bidrag, som är vårt förslag, som att anpassa 1510 bidrag, som är det nuvarande antalet, till en kommande proposition - vad nuden kan innehålla. Det kan inte heller, tycker vi, vara svårare att anpassa enbidragsstorlek på . , som är vårt förslag, än en bidragsstorlekpå . , vilket är den nuvarande nivån. Vi förstår därför interiktigt den hänvisning som görs till lärartjänstutredningen. Den borgeriiga utskottsmajoriteten säger att det iavvaktan på lärartjänstutredningen inte bör ske någon principiell förändringav bidragsbeloppens storlek. Det är litet svårt att veta vad man menar med det.Vi föreslår inga principiella förändringar. Vi föreslår helt enkelt ökadesatsningar. Hur kan f. ö., frågar man sig, en förändring av bidragsbeloppensstorlek i sig vara en principiell förändring? Vi socialdemokrater tycker, ilikhet med bl. a. , att det är beklagligt att deborgerliga inte kunnat gå med på en förbättring av de studerandes villkor, ochdet gäller särskilt i nuvarande läge, där de forskarstuderande drabbas av andra nedskärningarinom högskolans område. Man kan väl räkna med att några hundratalförsörjningstillfällen kommer att försvinna. Det borde då ha framstått somvälbetänkt, tycker vi, att åtminstone öka antalet utbildningsbidrag med de 200vi föreslår. I stället för till lärartjänstutredningen hade det väl dåvarit bättre att även här hänvisa till det statsfinansiella läget. Till slut noterar jag naturligtvis med glädje att vi frånsocialdemokratiskt håll fått gehör för att bibehålla en intagning tillarkitektlinjen i , även om den blir lägre än f. n., och även att man intelåter borttagandet av stimulansbidraget i arbetsmarknadsutbildningen få inverkai sänkande riktning på utbildningsbidraget för doktorander. Likaledes noterarjag med glädje att man kommer att behålla kemistlinjen i Sundsvall-Härnösandoch matematikerlinjen i . Låt mig i samband med kemistlinjen och matematikerlinjenbara göra följande kommentar. Behandlingen i utskottet av de här frågorna visaregentligen hur känsligt det är med ingrepp i de allmänna utbildningslinjerna,särskilt för de små högskolorna. Om man på de små högskolorna lägger ned enallmän linje drar man ofta också undan underlaget för enstaka kurser, visar detsig, och i vissa fall kanske all utbildning inom en sektor som redan tidigareär smal på den orten. sade att det kanske finns några som skullevilja se sin dröm gå i uppfyllelse om att lägga ned en del små högskoleenheter.Jag återkommer här till den kommentar till beträffande de småhögskolorna som jag i början sade att jag skulle göra. Jag noterade med glädje att för centernsdel deklarerade att han inte står för några förslag om att lägga ned småhögskoleenheter -dem ville slå vakt om. Det noterar vi från vårt hållsom något bra. På den punkten kanske vi kan bli överens . De allmänna utbildningslinjerna har sin betydelse, somClaes Elmstedt sade, för trakten runt om högskolan och för alla dem som jobbari de mindre företagen ute i landet. Därför tycker också vi att det är vettigtatt det finns en bas av allmänna utbildningslinjer som bär upp och står förkontinuiteten i de små högskolorna. Därför måste i fortsättningen eventuella förslag frånregeringen om nedläggning av framför allt allmänna utbildningslinjer vid de småhögskoleenheterna prövas extra noggrant. Det blir f. ö. anledning attåterkomma till de små högskolorna och deras speciella problem . Jag skall bara avslutningsvis, herr talman, kommentera attnågra borgerliga talare har sagt att socialdemokraterna inte gör någrabesparingar totalt inom utbildningssektorn. Vi har aldrig sagt att det skall vara ett mål för oss attgöra besparingar just inom den här sektorn. Vi menar nämligen att det verkligengäller att göra ökade satsningar inom utbildnings- och forskningssektorn närdet i övrigt är nedgångstider i ekonomin och i samhället. Utbildning ochforskning är den grund som vi sedan måste bygga på, och gör man inte ensatsning på den sektorn när det är nedgångsfider, utan i pessimismens teckenväntar med att Besparingar i statsverksamheten, m. m. Besparingar i statsverksamheten, m. m. göra sådana satsningar, då har man förlorat tid och tempo. Därför är det mycket väl förenligt med en ansvarsfullpolitik att just , depressioner och en allmänsammandragning i ekonomin öka satsningarna på utbildning och forskning.Anklagelserna på den här punkten - om det nu var sådana - träffar därför heltfel. Vi har inte alls avsett att dra ned just inom den här sektorn. Tvärtommenar vi att det är viktigt att här hålla ångan uppe. Med de här slutkommentarerna, herr talman, ber jag att fåyrka bifall till reservationerna 7-12 i utbildningsutskottets betänkande 12. Det är ingen lätt uppgift att föreslåbesparingar inom högskolan. Om det vittnar bl. a. utskottets behandling avförslagen i besparingspropositionen. Men jag känner inte något behov av attkommentera enskildheter i det förslag som utskottet har lagt fram förkammarens ställningstagande. Däremot kan det finnas anledning att något beröraprinciperna för besparingar inom högskoleområdet. Jag utgår nämligen från attdet kan finnas anledning att återkomma till besparingar inom högskolan under denärmaste åren. Låt mig först konstatera att jag t. ex. ibudgetpropositionen angav riktlinjer för hur besparingar inom högskolanborde läggas ut, om det bleve nödvändigt med sådana. hade då intenågot att erinra mot de riktlinjer jag hade dragit upp, och jag har därför iallt väsentligt följt dessa, när jag utarbetat förslagen ibesparingspropositionen. Riktlinjernainnebär i korthet följande. När det gäller utbildningens dimensionering bör denna ibesparingssyfte kunna minskas, dels då utbildningskapaciteten överstiger destuderandes efterfrågan, dels närdet är tveksamt om arbetsmarknaden förmår tamot alla som går igenom en viss utbildning. Om man utifrån något av dessa skälfinner att en utbildningslinje borde ges en lägre dimensionering bör man iförsta hand pröva att lägga ner den i sin helhet vid någon högskoleenhetframför att skära ner den med några få platser vid flera enheter. Skälet till detta är att besparingen blir mera effektiv omlinjen avvecklas vid en enhet. Det blir också lättare att undvika attbesparingen också går ut över den kvarvarande utbildningens kvalitet. Jag ansernämligen att det just i hårda ekonomiska tider är särskilt angeläget attbibehålla en godtagbar kvalitet på högskoleutbildningen; kvantiteten måstedärvid i viss utsträckning få stå tillbaka. Den väg som jag i riktlinjerna förbesparingar har anvisat för att stödja kvaliteten innebär en arbetsfördelningmellan högskoleenheterna. I en svår ekonomisk situation går det inte attsprida ut samma slags utbildning på många enheter och bevarakvaliteten på den. Om man vägrar inse detta, undergräver manhögskoleutbildningens roll också som stimulator för regional utveckling. Även när det gäller den rörligare delen av högskoleutbildningen,de s. k. enstaka kurserna, är det enligt min mening viktigt alt den kvalitativaaspekten får slå igenom i besparingsresonemangen. utgör eftinstrument för återkommande utbildning genom att de ger möjlighet tillfortbildning och vidareutbildning. De skall också utnyttjas för fördjupadestudier som kan leda över till forskarutbildning. Detta är särskilt viktigt förhumanistisk och viss samhällsvetenskaplig forskning och forskarutbildning varsämnen inte ingår i någon allmän utbildningslinje. För att skydda och förstärkade centrala uppgifter som de enstaka kurserna har anser jag det nödvändigt atthögskolan mönstrar ut dem som är alltför korta och som knappast kan ge en grundför fortsatta högskolestudier, liksom dem som ger det slags allmänorienteringsom hör hemma inom folkbildningsverksamheten. Jag är väl medveten om de svårigheter sommöter när man skall spara på verksamheten inom högskolan. Jag tror attsvårigheterna framför allt har två orsaker. För det första har denhögskolereform som vi med bred enighet beslutade om förthögskoleutbildningen mycket närmare de folkvalda i denna kammare än vad dentidigare var. Det ökade engagemanget bland politikerna för högskolan ärsjälvfallet mycket glädjande. Det underlättar måhända inte besparingsprocedurenmen torde i gengäld ge ett mångsidigt prövat resultat. För det andra har resurstillväxten inom högskolan intevarit sådan att besparingarna kan bli ymniga. harhögskolans reala resurstillväxt inte varit mer än . I dennasiffra är då inräknad civilingenjörsutbildningen i , delar av utbyggnadenvid universiteten i och , hela högskolan i , merparten avläkarutbildningen i och utbyggnaden på de nya orterna. Även om detockså inom högskolan bör gå att genom rationaliseringar åstadkomma besparingar,talar dessa siffror för att stora besparingar kan komma att kosta mycken vånda ochkanske vrida utvecklingen tillbaka i en omfattning som inte är försvarbar närdet gäller en verksamhet som är en del av det fundament på vilket vi skallbygga utvecklingen för framtiden. Besparingar i statsverksamheten, m. m. 61RUNE (): Jag tycker i likhet med attdet är berättigat att anlägga synpunkter på den högre utbildningen ochforskningen och dessa grenars inflytande på vår samhällsutveckling. Helt klartär att den högre tekniska utbildningen och forskningen har stor betydelse förden ekonomiska utvecklingen i vårt land, och därom tror jag att vi har sammauppfattning. Den bild av den svenska ekonomin som tecknas i bl. a.långtidsutredningen är inte ljus. Vi har ett oacceptabelt underskott i vårbytesbalans liksom i den statliga budgeten. Våra offentliga utgifter växer försnabbt. Vår industrisektor är för liten och våra investeringar för låga. Dessabalansbrister måste hävas. Men om kraftfulla åtgärder genomförs har vi godamöjligheter att lägga en ny fast grund för fortsatt välståndsutveckling. Eftersom det för balans krävs att den totala inhemskakonsumtionens ökning begränsas måste den offentliga sektorn ta sin del, om intebördan på den privata konsumtionen skall bli alltför stor. Besparingar i stats verksamheten, m. m. Besparingsbehoven inom den offentliga sektorn är av sådanomfattning att inget område ensamt kan svara för den nödvändiga åtstramningen.I regeringens proposition om besparingar i statsverksamheten sägs också attbesparingsansträngningarna måste ges stor bredd och täcka alla utgiftsslag ochdepartement. Således måste även områden ingå,om det övergripande sparmålet skall kunna uppnås. Redan i budgetpropositionenför budgetåren 1979/80 och 1980/81 redovisas vissa riktlinjer för hurbesparingar inom högskoleområdet bör kunna åstadkommas. I besparingspropositionen står det: Dessa måste genomföraspå ett sådant sätt att de centrala delarna av högskolan hålls intakta, att engod kvalitet stimuleras i yrkesutbildningen och i den återkommande utbildningenoch i forskningsverksamheten samt att förnyelsen inom både utbildning ochforskning främjas. Så långt är den politiska enigheten stor. Men när vikommer till de olika delförslagen skiljer sig socialdemokraternas och vårauppfattningar åt på flera punkter. Jag skall, herr talman, kommentera några avdem. Det gäller speciellt reservationerna 7-12. Men låt mig först säga att det gläder mig att man frånsocialdemokratiskt håll har upptäckt högskolans problem och vill satsarejält. Att man sedan förivrar sig är väl ganska naturligt. Det gäller nu attvisa att man har en helt annan profil än tidigare så att alla försyndelserglöms bort. Partiet sitter i oppositionsställning och bedriver där en typiskoppositionspolitik. Därom är inte mycket att säga. Synd bara att man så totaltglömt de ekonomiska sammanhangen. 1 sin reservation nr 7, som rör statsbidragen tillkommunal högskoleutbildning, accepterar inte socialdemokraterna avstatsbidragen till högskoleutbildning. Eftersom det redan har förts endebatt om statsbidragen till och gymnasieskolan går jag intenärmare in på den här reservationen. Utskottets majoritet anser att även denkommunala högskoleutbildningen bör bli föremål för besparingar och att det börske på angivet sätt. Skillnaden mellan de båda förslagen är 3 milj. kr. Regeringens proposition 1980/81:20 om besparingar istatsverksamheten m. m. är, som anges i titeln, ett besparingsförslag - inte enproposition där nya satsningar föreslås. Dessa kommer som vanligt istatsverksbudgeten eller i särskilda propositioner. Man fårdärför inte dra den slutsatsen att ingenting kommer att hända på det förhögskolan och vårt näringsliv så viktiga forskningsområdet. I besparingspropositionen sägs också: Det är enligt minmening nödvändigt att fortsätta den uppbyggnad av forskningsresurserna som harägt rum . I den socialdemokratiska motionen 1980/81:72 framförsliknande tankegångar. Man säger att en kraftig satsning på forskning ochutveckling är en viktig förutsättning för att öka den tekniska ochnaturvetenskapliga kompetensen i . Förslagen skall ingå i ettlångsiktigt program för att stärka forsknings- och utvecklingsarbetet i landet,och socialdemokraterna föreslåratt regeringen i samband med den kommande forskningspolitiska propositionenlägger fram förslag om att forskningsråden skall få möjligheter attarbeta med planeringsramar. Utskottsmajoriteten ansåg vid sin behandling av frågan attden förstärkning av forskningen som sker skulle underlätta forskningsrådenslångsiktiga planering och att innebörden av föredragande statsrådets uttalandei budgetpropositionen i stort sett fick anses motsvara kravet på planeringsramar. I reservationerna 9-12 ägnar sig socialdemokraterna åtöverbudspolitik. De tar tillfället i akt att lägga fram förslag som borde haframförts i samband med behandlingen av den kommande budgetpropositionen.Således föreslår man ytterligare 1,5 milj. kr. vardera till dematematisk-naturvetenskapliga och de tekniska fakulteterna - ett överbud på 3milj. Utskottet konstaterar att ytterligare förstärkningar avsestillkomma följande budgetår, och hänvisar till att ytterligare tillskott underinnevarande budgetår inte kan komma i fråga på grund av det statsfinansiellaläget. Ungefär samma motivering använder utskottet vad gäller det socialdemokratiskaförslaget att anvisa ytterligare 5 milj. kr. till naturvetenskapliga forskningsrådet. I reservation nr 10 vill socialdemokraterna satsa påforskartjänster på mellannivå i och . Man säger att resursermotsvarande omkring200tjänsterbör tillkomma under . 7 milj. kr.föreslås för innevarande budgetår. Man föreslår dessutom 3,75 milj. kr. förinternationella kontakter, dvs. totalt 10,75 milj. kr. Detta är inte ambitiös forskningspolitik - för då hade manlagt fram förslagen i samband med statsbudgeten - utan måste betraktas somöverbudspolitik av det slag oppositionspartier brukar bedriva. Den sista reservationen jag skall behandla rörutbildningsbidraget för doktorander. Bidraget skall utgå med belopp som liggermellan det högsta och det lägsta beloppet för utbildningsbidrag inomarbetsmarknadsutbildningen, f. n. Socialdemokraterna villöka det till den högsta nivå som gäller, nämligen , en ökning med2 . vill man öka antalet bidrag med ytterligare200. Vi i utskottsmajoriteten har ansett att någon principiellförändring inte bör ske av bidragsbeloppens storlek i avvaktan på den beredningav lärartjänstutredningens förslag som sker f. n. i . Antaletutbildningsbidrag har dessutom ökats. De socialdemokratiska förslag som jag här har behandlatkostar . mer än regeringens, och det utgör av den föreslagnabesparingen på 77 milj. kr. Socialdemokraternas vilja att spara för att såsnabbt som möjligt balansera vår ekonomi avslöjas alltså. Om balanseringen lyckas . kommer viatt ha möjligheter att i ännu större utsträckning än f. n. satsa på högreutbildning och forskning. Jag yrkar bifall till utbildningsutskottets hemställan i