prot · G40971 · 1980-12-31 00:00:00 — Vilka förutsättningar harvi dä att ocksä i fortsättningen klara oss bättre än de övriga länderna, somhar legat och ligger på arbetslöshetsnivåer kring 8 och och ? Anna-GretaLeijon var också inne pä den frågan, och jag lyssnade med stort intresse. Jag menar aft det finns några faktorer som gör det möjligtför oss aft undvika den utvecklingen. Vi har en strategi för den häromvandlingen av ekonomin. Det är en medveten strategi som gär ut pä attindustrin skall fä resurser för aft kunna expandera och att oljeimporten -roten fill det onda -skall nedbringas. De pä det viset frigjorda resursernaskall möjliggöra den industriella expansionen. Om vi inte lyckas med det, sälyckas vi infe heller klara sysselsättningen och välfärden pä sikt. Det är i def sammanhanget sorn den berömda kakan kommerin. Om vi vill sätta av resurser till industrins investeringar, kan vi intesamtidigt konsumera dessa resurser. Om vi försöker oss pä att äta kakan tvägånger mäste vi läna Nr 71 ihop fill den ena biten, och def ärprecis det som vi infe längre kan hälla på , , med - den anpassningen kan vi infeklara av. A cu inoi Den här åtstramningen som är nödvändig och denna insikt om att resurserna måste disponeras på ett annat sättframskymtar här och där i .,, .. ,. . , socialdemokratiska skrifter och anföranden. 1 den mofion omarbetsmark- , , nadspolitiken som har väckts tillårets sägs att man måste sanera statsfinanserna.Men några slutsatser beträffande hur det gär fill utan att angripa utgiftssidanfinns infe. Det är ett evigt pendlande mellan å ena sidan att bara basa pä somorn ingenting har hänt och ä andra sidan en insikt om att någonting beståendeändå har hänt i den svenska ekonomin som gör att vi mäsfe anpassa våra utgifterdärefter, satsa pä en industriell utbyggnad som återger oss balansen. Jag ärsom sagt litet osäker pä huruvida erkänner def här problemeteller om hon bara vill gä förbi det, därför att hon inte har några förslag tilllösningar. Vi sfär alltså inför en väldig strukturomvandling iekonomin. Denna omvandling skall ske på litet nya villkor. Förr-kan mansäga-när människor rörde sig frän en bransch till en annan kunde de räkna medatt fä ekonomisk ersättning för det. Vi vet atf höglönebranscher harproblem. När folk mäsfe gå från varven till andra jobb är det inte säkert attde fär ekonomisk ersättning, högre lön för det obehaget. Den härstrukturomvandlingen mäste ocksä gälla den offentliga sektorn. Även om antaletsysselsatta ökar framöver inom denna, så vet vi att omprioriteringar mäste tillsom gör att man ocksä här har en strukturomvandling att se fram emot. En tredjeny ingrediens i denna strukturomvandling är elektroniken, som breder ut sig ochanvänds i allt fler sammanhang. Vi vet att den kommer atf påverka mängaarbetsfillfällen. Jag menar ändå atf våra förutsättningar är bättre än mängaandra länders. Utgångsläget är bättre. Vi har f. n. under 100 000 arbetslösa.Vi har-som jag sade - en medveten strategi när det gäller atf klara den häromstruktureringen. Vi har läng erfarenhet av hur arbetsmarknadspolitiskaåtgärder och verktyg skall hanteras. Vi har en bred politisk enighet om attsysselsättningsmålet infe skall överges, aft man inte fär tumma pä den fullasysselsättningens princip. Allt defta är goda utgängsförufsäftningar som viskall tillvarata. Jag har med stort intresse läst den välskrivna motion somsocialdemokraterna lämnat in om arbetsmarknadspolitiken. Den tar upp de härfrågorna. Dess värre finns inga slutsatser beträffande resonemangen. Jag hoppasatt det är en signal till en öppen diskussion och att de tvärsäkra slutsatsernaocksä i fortsättningen kan lysa med sin frånvaro, aft vi alltså kan fä en öppenoch konstruktiv debatt om vilka åtgärder som är de bästa framöver. En sak är säker: Vi har inga outsinliga ekonomiskaresurser att använda för att bara öka pä och öka pä, utan vi mäste ornprioritera ocksä inorn vär sektor och se till atf resurserna används ständigt bättre. Hur vi lyckas med detta bestämmer vi inte riktigt själva. Vi lever i en öppen ekonomi, och vi vill fortsätta atf göra det. Men ambitionen behöver ingen ta fel pä. Vi skall fill randen av utmattning satsa våra krafter, våra idéer, vår fantasi och vär 102- förmåga pä atf klara den häromställningen av vär ekonomi utan att under tiden drapä oss en oacceptabelt hög arbetslöshet. Jag hoppas att därom råder Nr 71 40 () replik: Jag är glad över attIngemar har läst den motion om Allmännolitiskarbetsmarknadspolitiken inför 1980-talet som vi har väckt, och jag hoppasatt debatt den läsningen kommer att sätta sin prägel pä detpropositionsarbete som han är mitt uppe i. Jag håller med om att våraförutsättningar att i det här landet klara oss undan en arbetslöshet som liggerpä sådana nivåer som man har i n-rånga andra länder är ganska goda. Det berorbl, a. pä att vi under den socialdemokratiska fiden har byggt upp en effekfivarbetsmarknadspolitik. Den har utnyttjats, inte minst under den förrakonjunkturnedgången, ocksä av den borgerliga regeringen. Tyvärr finns det oroande tecken som tyder pä attregeringen är lika villig att satsa pengar päarbetsmarknadspolitiken. Men i det korta perspektivet, , har viinte sä mycket annat att göra för att hindra en hög öppen arbetslöshet iin attgå vidare med arbetsmarknadspolifiken. Jag påstår faktiskt - och det tror jaginte att kan förneka-att vi egentligen har ett utrymme iform av beredskapsarbeten och i form av arbetsmarknadsutbildning, som om detanvändes skulle kunna medverka fill atf vi hade några tiotusen färre människori öppen arbetslöshet. Men naturligtvis skall vi inte ta till de här åtgärdernaorn det finns andra möjligheter. Jag pekade pä ett annat område som vi vet avtradition betyder väldigt mycket för sysselsättningen, nämligen byggbranschen.Ingemar sade ingenting om de konkreta förslag son-t socialdemokraternaär efter är har lagt fram här i för atf försöka stimulera bostadsbyggandet,ett bostadsbyggande som kunde ge jobb ät byggnadsarbetare men ocksä ät väldigtmånga andra människor på den svenska arbetsmarknaden. Vi hade enigångsättning som var skrämmande läg. Tyvärr tyder mänga tecken pä attigångsättningen under nästa är inte blir högre, utan tvärtom kanske lägre än1980. Det finns konkreta, praktiskaförslag från socialdemokraterna som skulle kunnafa fasta pä och som skulle kunna minska arbetslösheten. säger aft det finns teckenson-i tyder pä att regeringen inte längre skulle vara lika villig att användade arbetsmarknadspolitiska instrumenten för att hålla nere arbetslösheten. Detär ett ogrundat påstående. vet att arbetsmarknadsverket harfatt de resurser som man har bedömt vara nödvändiga i det läge vi befinner ossi. Nästan fick verket i påspädning av resurserna strax förejul. De resurser som behövs för att vi skall kunna expandera bäde arbetsmarknadsutbildningoch beredskapsarbete finns tillgängliga - vi vet inte hur länge de räcker, men har inte nägon annan bedömninggjorts. I den motion som socialdemokraterna har väckt finns inteheller något yrkande om nya resurser. Det hade funnits möjlighet, om ni hadedragit den slutsatsen, atf be att anslå mera medel. Jag tycker förmin del att det var klokt att inte sluta motionen med ett sådant mekanisktyrkande. Det finns trots allt en gräns för hur mycket vi kan klara bara genomatt expandera volymen arbetsmarknadspolitiska insatser. När det gäller byggsysselsäftningen finns det skäl att medoro se pä just den marknadens utveckling. Jag tycker att det finns anledningatt fundera över stimulansåtgärder särskilt pä det området. De uppslag somhittills har kommit har dock en rad svagheter. Det gäller inte minst tanken päatt sänka eller avveckla momsen. försökte sig ju den socialdemokratiskaregeringen på detta. Det gav åtminstone ett antal byråkrater mycket arbete. 1övrigt är det oklart, orn det hade nägon effekt. Någonting i den riktningenskulle vi kanske ändå pröva pä under förutsättning att resurserna finnsfillgängliga i statsbudgeten, så att budgetunderskottet infe ökar. För varjebesparing på annat anslag som regeringen föreslår har ju socialdemokraternainvändningar. Därför blir naturligtvis min fräga till : Om vinu hittar en åtgärd som leder till målet att fler bostäder byggs ,vilken utgiftspost är dä beredd att dra ned pä för att viskall kunna använda resurserna på det här området i stället? 42ANNA-GRETA LEUON (s) replik: säger att def finnsanledning att fundera över åtgärder för atf fä ett högre bostadsbyggande ochdärmed ocksä stimulera sysselsättningen. Det är ju inte nu i är som visocialdemokrater har börjat att tala om den här saken. Under flera är har vilagt fram olika förslag för att sfimulera bostadsbyggandet. Men gäng på gånghar regeringen avvisat förslagen, och har vi hamnat i en situation som ärmycket besvärlig. Bostadsbyggandet är nere pä den rekordläga nivån 48 000 igångsattabyggen , och man kan befara en ännu lägre siffra . Def brådskar medde här åtgärderna. Regeringen fär inte fundera för länge, ty dä finns det snartinga kvar som kan bygga de här bostäderna. När det gäller frågan om arbetsmarknadspolitiska åtgärderi det korta perspektivet har kanske uppmärksammat att vifaktiskt har lagt fram inte bara en ufan tvä motioner om arbetsmarknadspolitik.Den ena mofionen handlar om arbetsmarknadspolitiken 1981. I den kräver vi delsen bättre ersättning för de människor som är arbetslösa än vad regeringenföreslär, dels ett bättre utnyttjande av regeringen av de arbetsmarknadspolitiskainstrument som finns. Vi kräver faktiskt att regeringen redan i vär kommertillbaka till och redovisar åtgärder. Pengar för arbetsmarknadspolitikenbrukar ju ge pä ett s. k. konjunkturneutralt sätt, men det har aldrignågonsin förutsatts att pengarna sedan skall styra verksamheten. Det som skallstyra verksamheten är situationen pä arbetsmarknaden. sägeratt det inte finns nägra tecken sor-i-i tyder pä atf regeringen nu skulle varamera villig till åtstramning pä det här Jag vill pästä att det finns ett mycket klart faktum som Nr 71 talar iden riktningen-tyvärr mäste jagsäga. Vi har 20 %högre arbetslöshet Onsd-ieen den nu än förett är sedan samfidigt som 35 000 färre människor är föremal för a fei-,r,,n,-j losi Dessa siffror talar tyvärr ett enkelt och Det var ju sä, , attarbetslösheten sjönk frän 96 000 till 86 000personer. Det föreligger stora regionala skillnader, och resurserna harnaturligtvis fördelats olika för aft möta denna skillnad i arbetsmarknadsläget.Inför den försär-iiring som vi kunde förutse tilldelades arbetsmarknadsverketnya resurser. Den expansion av åtgärder som behövs för att möta ett försämratsysselsättningsläge pågår genom utvidgning av arbetsmarknadsutbildning,beredskapsarbeten etc. Men det är dessutom så - och på den punkten trodde jag attvi i tidigare debatter hade uppnätt en viss enighet, - attplatsförmedlingen mäste komma i första hand. Dä fär man vara litet försiktigmed att anvisa de arbetssökande den här typen av åtgärder. Def är alltid bättreatt fä en varaktig lösning pä den sökandes arbetsproblem än att så fort sommöjligt ge en kortsiktig lösning. Därför jobbar arbetsmarknadsverket intensivtmed atf i första hand krama ur sä mycket som går av det som finns i form avlediga platser, och det tar ibland tid. finns resurserna för expansion av såväl arbetsmarknadsutbildningsom beredskapsarbete. Och om vill öka på de resurser som regeringenbehöver sä finns den friheten. Vi har finansfullmakten till värt förfogande,och det är den som har använts för att ge den miljard sorn AMS fick . När det gäller byggsidan är det juinte bara att säga att fler bostäder skall sättas i gäng. Sorn Anna-GretaLeijon vet har ju regeringen inte alla instrument i sin hand därvidlag.Kommunerna och de enskilda byggherrarna har ett avgörande inflytande, ochframför allt måste ju efterfrågan finnas för att man skall väga dra i gäng ettökat byggande. Ett ökat byggande behövs för att undvika en bristsituationsenare, men om vi skall ge denna extra stimulans, mäste det vara på villkor attresurserna finns tillgängliga inom den statliga budgeten. Jag noterade attAnna-Greta dess värre inte hade något förslag till hur detta utrymmeskulle skapas. Vi söker med ljus och lykta efter ett verksamt medel attstimulera igångsättningen av fler bostäder, men under detta speciella villkoratt det inte ytterligare ökar budgetunderskottet. Vi skulle ju undvika den"anpassningen", , att bara öka pä värutlandsupplåning. 44EVA (): Ett av de viktigaste rnälen för denekonomiska politiken är att upprätthälla full sysselsättning - det är viöverens om. Därför är de stora underskotten i bytesbalans och budget oroande.De driver upp inflationen och ger minskat utrymr-i-ie för de investeringar sombehövs för att pä sikt trygga sysselsättning och välfärd. Den handlingsplan somregeringen nu har presenterat och som har som tillskyndare innebäroffensiva insatser, sorn man stramar ät de offentliga utgifterna. Denborde, tillsammans rned avtalet inom SAF-LO-ornrädet, bidra till att dämpaförsämringstakten i den svenska ekonon-iin och ge skjuts ät investeringarna. En besvärande ekonomisk situation fär inte innebära attutsatta grupper lämnas ät sitt öde. Ungdomar, kvinnor och handikappade drabbaslättare än andra grupper av arbetslöshet, och invandrarna har svårast att finnaett jobb. Det behövs också insatser för att komnia till rätta med den regionalaobalansen. Vi mäste ständigt kämpa mot arbetslösheten. Människor mäste kännaatt de behövs - jag häller med orn det. Det är kvinnorna som har statt för sysselsättningsökningenunder . 390 000 fler kvinnor var sysselsatta 1980 än 1970. Medankvinnornas sysselsättning har ökat, har sysselsättningeii sjunkit för män.Enligt långtidsutredningen kommer arbetskraftstillväxten atttill bestå av kvinnor. Men kommer kvinnorna att kunna ta de jobb somfinns? Vi fär en minskad ökningstakt i den offentliga sektorn -inte en minskning av den offentliga sektorn utan alltså en minskad ökningstakt.Industrijobbeii kommer att öka med ungefär 10 000 per är, under förutsättningatt vi får ordning på vär ekonomi. Vi vet att datoriseringen konnner attinnebära bortfall eller förändring av mänga arbetsuppgifter inom traditionellakvinnliga arbetsområden. Arbetsmarknaden är fortfarande tudelad; flickor ochkvinnor väljer yrke och arbete inorn ett fätal områden, de har låga löner, dearbetar deltid. Detta gör kvinnorna särskilt sårbara. De har svårt att komma inpä arbetsmarknaden, de drabbas av olika förvärvshinder. Skall de unga flickornaoch kvinnorna ha en chans pä arbetsmarknaden och skall arbetsgivarna få denarbetskraft de behöver, krävs i första hand tre saker: Attitydförändringar.Kvinnor måste komma pä tanken att välja otradifionellt och väga fullfölja dentanken. Arbetsgivare, arbetsledare och kompisar måste inse att kvinnor klararjobbet. Vi måste slåfast pappors skyldighet att ta hand om sina barn. När det för det första gäller attityder rör det vär rolloch identitet, det sorn ger tr-ygghet och självförtroende. Alltför mänga av ossbär med sig bilden av den tuffa, starka mannen/försörjaren och den svagakvinnan som ägs, beskyddas och försörjs. Det kan vara svårt för mänga män attacceptera att en kvinna kan klara samma jobb som de själva. De jobb som kvinnortar inom industrin tenderar fortfarande att bli kvinnojobb inom företaget. Här finns mängder av fördor-nar att slåss rnot och mängamyter att krossa. Syo-konsulenterna i skolan, yrkesvägledarna ochplatsförmedlarna på arbetsförmedlingen har viktiga uppgifter när det gäller attförsöka informera och övertyga både kvinnor och företagare om att debiologiska skillnaderna mellan kvinnor och män inte behöver vara ett hinder föratt kvinnor skall kunna ta industrijobb. Rädsla och osäkerhet är ofta ett hinder för kvinnorria,och en del företagare kan helt enkelt inte föreställa sig kvinnor på vissajobb. De har en massa argument emot; Då måste vi bygga omklädningsrum,kvinnorna vill bara jobba deltid, de kommer att vara borta frän arbetet sämycket. - Det är ju som bekant enbart kvinnor som har barn i det här landet,inte männen. Kvinnor orkar inte lyfta, säger man. Att vara byggstäderska ellervärdbiträde pä långvård, där man lyfter 80-90 kilos pafienter, förutsättskvinnor däremot klara. Det är helt klart att arbetsmiljön mäste förbättras ochatt de verktyg och maskiner som används måste utformas med utgångspunkt frånkvinnors kroppsbyggnad. Men bäde kvinnorna och företagen måste ta chansen, annarsklarar vi inte framtiden. Jämställdhetslagen och jämställdhetsbidraget finnsmed som pätryckare och sföd. För det andra: Utbildning och vidareutbildning är ettmäste för de unga flickorna och kvinnorna om de skall kunna ta de jobb somfinns. Det är viktigt att kvinnor fär del av den vidareutbildning som sker inomföretagen och hos myndigheter. Och i det sammanhanget tycker jag att det ärmycket viktigt att vi ser upp i det sparande som är nödvändigt. Det fär intebli sä, atf man spar in just de kurser som stärker kvinnors självförtroende ochger stöd till vidareutbildning, de kurser sor-i-i ger insikter i vaddatoriseringen innebär i förändrade arbetsuppgifter som ofta gäller kvinnornasarbeten. För det tredje är det nu dags att slå fast pappornasskyldighet, inte bara att ta ett ekonomiskt ansvar ufan ocksä att ta värdansvarför sina barn, bl. a. genom att ta uf sin del av ledigheten. Föräldraledighetenbör, enligt mitt förmenande, delas mellan föräldrarna. Företagare haraccepterat - och det har väl ocksä ansetts meriterande - att män är frånvarandepå grund av repetitionsövningar och reservofficersutbildning, för att inte talaom kurserna i sensiträning. Sådant gär bra. Men en föräldraledighet, som ju kanplaneras in i företagets schema långt i förväg, är tydligen katastrof och blirett hinder i karriären för den man som vill ta det fulla ansvaret för sinabarn. Slopa sensiträningskurserna, var hemma med barnen i stället! Det ger osssäkert eft mänskligare arbetsliv. Vi har under senare är fäft en tröghet pä arbetsmarknaden.Det är tryggare för den sorn har fäft ett jobb, men det har blivit svårare attkomma in pä arbetsmarknaden. Det har blivit svårare att passa samman dearbetslösa och de lediga jobben. Det är därför viktigt med en ökad satsning päplatsförmedling. Vi behöver en ökad rörlighet pä arbetsmarknaden, sägs detbl. a. i finansplanen. Jag menar att ordet rörlighet mäste definieras.Rörlighet fär inte ensidigt innebära att människor i skogslänen mäste flyttatill södra delen av . Vi norrbottningar är allergiskamot ordet rörlighet, eftersom det dä när vi hade en socialderriokratiskregering bara betydde en sak, och det var att flytta till ellerlängre söderut. detärhelt klart att vi återigen mäste tala om geografiskrörlighet, när det är sä att man i vissa delar av inte kan tänka sigatt flytta frän ett företag till ett annat i samma stad eller att pendla nägrakilometer eller mil till ett jobb, något som för oss i norr är en självklarhetoch en nödvändighet. Den yrkesmässiga rör-ligheten, kapitalets rörlighet ochrörlighet i tänkandet när det gäller personalrekrytering mäste vara deviktigaste inslagen för att fä arbeten och arbetslösa atf nä varandra. När det gäller mäste staten som ägare ta ansvarför basindustrierna. Offensiva insatser mäste göras där. Samordning avprospek-teringsinsatser behövs. Man mäste öka dessa i malmfälten för att fäfram industrimineral sorn kan ge nya jobb. Vi behöver pengar snabbt för att taupp en gruva, Viscariagruvan. De regionalpolitiska medlen ger inte den effektvi hoppats. Jag anser att vi mäste fundera över hur de skall kunna kompletterasoch förändras. Kanske differentierade arbetsgivaravgifter, en fräga som nuskall utredas, kan vara en modell. Differentierad energibeskattning, somföresläs i handlingsplanen, kan vara ett medel för att minska kostnaderna förmänniskorna i norr. Jag tror ocksä att den regionala nivän bör fä ett störreekonomiskt ansvar för utvecklingen i resp. län. , herr talman! Vi kan inte fortsätta att läna 2miljarder kronor utomlands. Alla krafter måste användas för att viskall komma till rätta med värt underskott. Det krävs att vi allesammansställer upp. Men låt oss ocksä se litet utöver våra gränser, tillmänniskorna i utvecklingsländerna, där 800 miljoner svälter och ungefär likamänga är analfabeter. Det kan ge perspektiv pä den utr-naning som liggerframför oss. 45PAUL (): När man nu upplever krisen i den svenskaekonomin och ser hur budgetunderskotten för varje är rusar mot nya rekord, närstatens skuldsättning såväl hemma som utomlands närmar sig svindlande beloppsamtidigt som inflationen och arbetslösheten ständigt ökar, kan mannaturligtvis drömma sig tillbaka till tider dä det var ordning och reda ilandets ekonomi. När jag började i 1962 var den svenskastatsbudgeten i stort sett balanserad. , som dä hade hand omstatens kassakista, betalade inte ut mera i utgifter än vad det fanns täckningför pä inkomstsidan. Eller-med andra ord-föreslog han utgifter! statsbudgetensä säg han till att ta in de pengar som behövdes för att det hela skulle gåihop. Stora budgetunderskott var då ett okänt begrepp. Men om finansministernvid något enstaka tillfälle underbalanserade budgeten med en eller annanmiljard, hörde man den bor-gerliga oppositionen i ropa i högan sky ommisskötsel av den svenska ekonomin. Inflationen rörde sig pä om så blygsamma tal som3 ä . Räntan var ocksä mycket läg-den var3ä4 %. Och vi hade full sysselsättningi landet. harsituationen radikalt förändrats. Efter fyra är och tre borgerliga regeringar är statens skuldsättning uppe i 250n-iiljarder, varav drygt 45 miljarder i utlandet. Jag häller med omatt vi inte kan fortsätta pä detta sätt, I riksgäldsfullmäktige har vi svartatt se hur vi skall kunna sopa ihop de sombehövs framöver. Räntan pä vär statsskuld är över 26 miljarder, nästan lika mycketsom vi tar in i skatt pä svenska folkets inkomster, pä realisationsvinst och pårörelse. Budgetunderskottet är snart uppe i 70 miljarder.Inflationen är , räntan har ökat till och arbetslösheten stiger förvarje dag. Det är alldeles uppenbart att människorna börjar känna enstark oro inför denna utveckling, och oron blir inte mindre då man upptäckeratt vi har en regering i landet som inte redovisar nägon politik som kan ta ossur svårigheterna. Medborgarna är uppenbarligen skrämda av det förhällandet attlandet saknar en regering som med fasthet och kraft orkar driva en effektivekonomisk politik. Ett genomgående drag är att regeringen försökerskylla utvecklingen pä andra. Den skyller fortfarande, underligt nog, pä densocialdemokratiska oppositionen. Den s, k, överbryggningspolitiken under 1975och 1976 är fortfarande den stora boven i dramat! Regeringen skyller päoljeprisstegringarna, den skyller pä den offentliga sektorn och den hotarlandsting och kommuner med repressalier orn de inte stramar ät sin ekonomi. Man brukar säga att man inte skall kasta sten när mansitter i glashus. En regering som fullständigt har tappat greppet över ekonominär föga skickad att anklaga andra för ekonomiskt lättsinne. Att bekämpa inflafionen framstår nu som den alltöverskuggande uppgiften för den ekonomiska politiken. Det tiopunktsprogram mot inflationen som vi har föreslagiti vär partimotion orn den ekonomiska politiken mäste genomföras. Detgäller nu att angripa inflationens grundläggande orsaker och att inte, somhittills varit fallet, försöka komma ät problemet genom att angripainflationens verkningar. Därför gäller det att bryta upp indexregleringar ochliknande inflationsmekanismer som finns inbyggda i ekonomin. Det enda effektiva inflafionsskyddet är alltså atteliminera inflationen. Ju flerindexbindningar manhar i ekonomin, ju lättarerullar inflationen vidare. Man sätter inflationen på hjul med mycket välsmordakullager. Indexregleringar av inkomster och utgifter i vär ekonomiverkar dessutom moraliskt nedbrytande pä det sättet aft ingen egentligen harnägot intresse av att verkligen bekämpa inflationen. Om man ständigt färkompensation via index för inträffade prisstegringar, vem har dä intresse avatt lägga manken till för att verkligen angripa roten till det onda?