prot · G4098 · 1980-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1980/81:8 Förhandlingarna leddes till en början av tredje vice talmannen. 1 §Allmänpolitisk debatt (forts.) 48JOHAN (): Det kan kanske vara lägligt att inleda dennakvällsdebatt med att citera vad statsminister inledningsvisskriver i det framlagda förslaget om sparplan; "Levnadsstandarden i är en av de högsta ivärlden men den upprätthålls till väsentlig del genom storutlandsupplåning. Vi konsumerar-privat och genom offentlig konsumtion-mer än viproducerar. Skillnaden uppgår till . Denna utveckling måste brytas. Det kräver insatser avregering och riksdag, kommuner och landsting och av arbetsmarknadens parter. Vimåste kort sagt vara beredda att anpassa vår totala konsumtion till det utrymmesom kan skapas genom ökad produktion. Den uppgiften måste angripas på två sätt. Vi måste varaåterhållsamma med att öka vår konsumtion. Vi måste avsätta mer av varje årsresurstillväxt till sparande för investeringar. Endast genom att på det sättetsatsa kan vi lägga en säker grund för fortsatt välfärd och tryggadsysselsättning. Vi skall arbeta oss ut ur dagens problem." Jag tycker att det är värdefullt att få detta noterat ikammarens protokoll som en inledning till kvällens debatt. Jag vill starkt understrykavad som här sägs. Sparplanen syftar således till att minska överkonsumtionenoch minska budgetgapet i statens finanser. Den syftar också till att styraresurserna till investeringar i industrin. Den kraftigaste kritiken som från socialdemokratiskt hålloch även från vpk riktas mot sparplanen är att man anser att de föreslagnaåtgärderna skulle leda till ökad arbetslöshet. Men det är givetvis intemeningen att det skall ske en åtstramning bara för att man därmed skulle fåarbetslöshet, utan det viktiga är ju att man överför resurserna till nysysselsättning och framför allt inriktar sig på exportindustrin och den industri somkonkurrerar med importen. Jag vill erinra om vad professor ,socialdemokrat, sade i gårdagens program Pejling i . Han sade på en direktfråga att det inte finns några möjligheter i längden att låna i utlandet föratt uppehålla en konsumtion. Det finns alltså gränser för statens möjligheteratt skaffa pengar för att uppehålla en konsumtion bara för sysselsättningensskull. Jag vill också erinra om att om man skall stimulerakonsumtionen så finns det en risk för att man styr industrin i fel riktning. Vihar i detta land en exportandel från industrin som närmar sig . Det ärmycket angeläget att vi kan öka den andelen i stället för att minska den. Om vistimulerar konsumtionen kan vi därmed förhindra en ökning av den angelägnaexporten. I sparplanen omnämns en rad åtgärder som kommer attpreciseras . Det är bl. a. stimulansåtgärder för att öka sparandet och påså sätt att det inriktas mot företagens försörjning med riskkapital. F. n. gårbara av hushållens sparande till aktier och andelar i näringslivet, medanhushållens sparande t. ex. i bostäder är och i bankmedel även är . Man aviserar vidare ökade möjligheter för fjärde AP-fondenatt satsa riskkapital i näringslivet. Man aviserar skattepolitiska åtgärder föratt stimulera en satsning på främst de mindre och medelstora företagen. Dettalas också om att öka satsningen på forskning och utveckling. Det här är ocksåett område där under dagens debatt kritik har kommit från socialdemokratiskthåll. Man menar att regeringen har varit passiv när det gäller forskning ochutveckling. Det verkliga förhållandet är att vi under innevarande budgetår haren mycket kraftig ökning på mellan 400 och 500 miljoner på just detta område.Nyutkommen statistik visar ju att ligger bland de främsta länderna ivärlden när det gäller att satsa på forskning och utveckling inom industrin. Vidare kommer förslag om att investeringsfonderna frittskall kunna användas för investeringar inom den konkurrensutsattaföretagssektorn. Återigen kommer det att lämnas bidrag till investeringar imaskiner och byggnader. Sparplanen omfattar också en del andra åtgärder. Det här är givetvis mycket viktiga inslag i sparplanen,vilka syftar, som har sagts, till att minska ökningstakten i konsumtionen föratt man i stället skall kunna satsa mer på angelägna industriinvesteringar. Frågan är ändå om det här är tillräckligt för att manskall dels kunna möta den annalkande konjunkturnedgång som vi kan skönja, delsmotverka den sysselsättningsminskning som i några fall givetvis kommer att skegenom ingrepp i enlighet med sparplanen. Det finns skäl, enligt min mening, attfortlöpande överväga vilka kompletterande åtgärder man ytterligare kan föreslå. Jag vill gärna nämna några områden som jag anser det varaväldigt viktigt att ta upp i det sammanhanget. Det gäller först och främstränte- och valutafrågorna. Den höga räntenivån är f. n. ett utomordentligtsvårt hinder för nya investeringar. Lönsamheten i näringslivet räcker i mångafall inte till för att klara det höga ränteläge som vi nu har. När det gällermöjligheterna att återvinna marknadsandelar ute på världsmarknaden spelar juvalutafrågorna en väsentlig roll. Jag tror att det fordras den allra störstauppmärksamhet och beredskap för åtgärder på det här området för att möjliggöraen ökad industriexport från vårt land. Vi måste också öka exportstimulanserna. Vi måste i ökadutsträckning satsa på att bredda exportmöjligheterna till att gälla fler företagi det här landet, och vi måste utöka marknadsföringen i utlandet för att få enökad export. Jag tror att det är en investering som kommer att ge återbäring. Vi måste vidare undanröja flaskhalsarna för denframgångsrika industrin. Det finns ju ändå industrier som fortfarande arbetarmed full kapacitet men som möter hinder bl. a. därför att man inte kan fyllaluckorna med arbetskraft. Här måste, som jag ser det, åtgärder vidtas för skall kunna fylla de lediga platserna. Det gäller att få människor som nusaknar jobb att gä över till industrin. Man måste kunna ordna med denutbildning och den introduktion som erfordras för att luckorna skall kunnafyllas. AMS har här en utomordentligt viktig uppgift, viktigare än många andrating som AMS sysslar med. För de företag som arbetar intill kapacitetstaket ochsom kanske skulle kunna sälja mer gäller att de kan delegera en del av sinproduktion till andra företag. Vi måste titta på underleverantörssystemet somskulle kunna möjliggöra för många mindre företag och underleverantörer attdelta i den produktion som är lönsam och som har framgång på marknaden. I det sammanhanget spelar utvecklingsfonderna en betydanderoll. Utvecklingsfonderna skapar ju också möjligheter till ny företagsamhet. Dearbetar nu med olika områden, bl. - som jag nämnde - med underleverantörsfrågornaoch även i viss mån med att bredda exportmöjligheterna. Enligt sparplanen skallutvecklingsfonderna under nästa budgetår inte få nya pengar för lån, utan manfår leva så att säga pä de pengar som flyter in-alltså genom avbetalningslån ifonderna och tidigare tilldelningar. Därtill kommer ökade möjligheter förgarantilån. Jag tror att besparingar i viss män kan vara en felriktad politik.Man borde ytterligare satsa på utvecklingsfonderna för att därmed möjliggöra enökad expansion för många små och medelstora företag. Enligt min filosofi voredet riktigare att lägga över en del anslag från den verksamhet som innebär attsysselsätta människor sorn redan blivit arbetslösa till en verksamhet somförebygger arbetslöshet. Vi måste fä ett samspel med industrin för att finna nyametoder och nya projekt som vi kan bygga upp framtidens industri med. Också dethär tror jag är ett väldigt viktigt område. Att generellt hålla kostnadsutvecklingen nere är ensträvan som vi måste följa med stor uppmärksamhet. Där krävs det storaansträngningar för att nå en samsyn med dem som påverkar kostnadsutvecklingenpå olika områden. Det gäller särskilt att behålla och utöka vår konkurrenskraftpå utlandsmarknaden, som vi är så beroende av. Utomordentligt viktigt är det enligt rnin mening allpoänglera den stora betydelse som företagen och näringslivet har när det gälleralt lösa de obalansproblem som vi har . Hos den stora allmänheten måste vivinna förståelse för företagandets villkor och problem och förhur nödvändigt det är att vidta även sådana åtgärder som kanske inte är depopuläraste men som är nödvändiga för att skapa utrymme för lönsamhet ochexpansionsförmåga i industrier och företag. Vi måste göra klart för allmänhetenatt skall vi kunna uppnå målsättningen arbete åt alla, så måste verksamheten ivåra företag, i våra industrier, i jordbruket och i servicenäringarna utvecklasså att vi kan konkurrera med utlandet. Om vi vill upprätthålla en offentlig sektor med denservice som vi eftersträvar måste vi också ha ett skatteunderlag som kan bäraupp den verksamheten. Detta får vi endast om vi har ett livskraftigt näringslivmed god produktions- och konkurrensförmåga. Min landshövding, i , brukarsäga - modig socialdemokrat som han är- att det inte räcker med att öka denoffentliga sektorn, utan att expansionen måste läggas i de producerandeföretagen. Vi kan ju inte exportera socialvårdare till och köpa kaffedärifrån i stället, utan vi måste producera varor. Detta vill jag gärnainstämma i. Föratt uppnå balans i utrikeshandeln och nedbringa såvälbudgetunderskott som obalans i utrikeshandeln behöver vi en livskraftigindustri- och företagssektor. Vi måste också informera om att ifall vi vill ha godsysselsättning och rimlig ekonomi i alla delar och regioner av vårt land, såmåste vi ha en effektiv och expanderande företagsverksamhet. Alldeles särskildbetydelse har där de mindre och medelstora företagen. En förutsättning för attdriva regionalpolitik med bra resultat är att vi har företag som är starka nogoch villiga att ställa upp. För konsumenternas möjligheter till ett allsidigt och riktvaruutbud är också ett livskraftigt näringsliv med många små företag den förstaförutsättningen. Enligt min mening måste vi arbeta för en industri- ochnäringspolitik som överensstämmer med syn i de här frågorna: Vi måsteskapa en positiv näringsmiljö och en industripolitik som bygger pådecentralisering. Resurserna skall fördelas över hela landet. Vi måste ha enindustripolitik som tar hänsyn till våra begränsade resurser. Vi måste vidarefå en bättre hushållning med våra resurser även vad gäller industripolitiken. Vi måste vinna de unga människornas intresse för attetablera sig som företagare och för att jobba i näringsliv och i företag. En mycket viktig uppgift är att hitta vägar tillallmänheten med den information som är nödvändig för att den skall förståföretagandets problem och villkor samt betydelsen och vikten av att man måstevidta åtgärder som stärker näringslivets tillväxt och utveckling. Vi vill därför inom få till stånd eninformationsoffensiv om de verkliga förhållandena i svenskt näringsliv och omdess utvecklingsmöjligheter. En arbetsgrupp i partiet har pekat på flera tänkbaraåtgärder. Jag vill här bara nämna alt många olika parter har ett stort ansvar.Sålunda har staten ansvaret för att med sina organ, sådana som SIND - statensindustriverk -, långtidsutredningen och , ta framviktiga uppgifter. Men man måste också se till att de kommer ut tillallmänheten på ett sådant sätt att allmänheten också förstår dem.Arbetsmarknadsstyrelsen och länsarbetsnämnden är andra organ som säkert kaninformera om många viktiga frågor från den praktiska verksamheten. Vi har massmedia, som givetvis har ett avgörande ansvar idet här sammanhanget. Pejling nämnde jag , och det anser jagvara ett bra program. Det finns andra, t. ex. Ekonomiska klubben och Jobbet iriksradion, som jag gärna vill rekommendera. Men jag tycker att sådana programskulle kunna mångfaldigas och komplettera samt TV:s Rapport ochAktuellt. Vi behöver ett faktamaterial, som belyser skeendet och dagenshändelser. Jag tror att det är viktigt och nödvändigt. Vi har utvecklingsfonder och banker som har en viktiguppgift i detta sammanhang, och vi har framför allt skolan ochutbildningsväsendet, som kan spela en väldigt stor roll. Vi måste också få fler delägare i näringslivet. Även detkan öka intresset för företagens betydelse och villkor. Ännu finns det inte skäl att tala om en krisnär det gäller de enskilda människornas levnadsstandard. Vi har den högstalevnadsstandarden i världen. Fler människor än någonsin har arbete i dettaland. och arbetslösheten är lägre än i de flesta andra länder. Men vi har enobalans som måste angripas, och vi måste ta till åtgärder för att bemästrade problemen. Frågan är om inte allmänheten inser att det här krävs kraftigainsatser av regering och riksdag. Jag tror att allmänheten kommer att förstånödvändigheten av att det vidtas åtgärder som inte alltid är populära men somändå är nödvändiga för att vi på litet skall skapa en godsysselsättning och en säkrad ekonomi. 49HANS i (vpk): Jag skall inte gå in på de TV- ochradioprogam som jag tycker är bra, men Ekonomiska klubben, som nämndes ,frestas man att dra inför radionämnden praktiskt taget varje gång på grund avdess ensidiga borgerliga inriktning när det gäller de ekonomiska problemen. Jagtänker uppehålla mig kring utvecklingen i och i Bergslagen. Järnet bröt bygd, sade man när stora delar av Mellansverigebefolkades. Bönder och torpare var de som först kom in i bergshanteringen, enutökad järnhantering skapade förutsättning för en ökad bosättning. Jordbruketkompletterades med bergshantering i samma takt som man upptäcktemalmfyndigheterna. Smältgropar anlades men ersattes senare av ugnar och hyttor.Hyttorna blev större. Vattenkraften användes för att smida järnet i de hammaresom är ursprunget till många av dagens industrier i Bergslagen. historia är i stora drag bergshanteringens,vår äldsta industrigrens. Den har varit och är fortfarande den motor som gjortdet möjligt att utveckla till en industrination. En annan faktor i dengynnsamma utvecklingen har varit hårt arbete och slit av gruvfolk och hyttfolk,trots utsugning och hårda levnadsförhållanden. Efter hand har hanteringenrationaliserats och utvecklats för att nä högre effektivitet. Manufaktureringenav järnet har utökats, och flera industrier har anlagts. Arbetarklassen harstått för kunnande och utveckling, trots att man fått lida underbrukspatronernas godtycke och humör. Men man har hållit på sitt - man harkämpat för sitt bruk, och man har varit rädd om hyttan, sitt jobb och sin ort. sitter herrarna i och på andra orter därstorfinansen huserar och är beredda att med ett penndrag utraderamånghundraåriga kulturer i form av yrkeskunnande och industriella anläggningar.Nu är man beredd att i kapitalets internationella spel offra bruksbefolkningenpå samma sätt som man offrar några bönder när man spelar schack. Det härkan vi inte acceptera. kämpar de arbetande för att få bättrelevnadsförhållanden. Man pekar på att man i detta tungt industrialiseradeMellansverige har lägre hushållsinkomster än i landet i övrigt. Man pekar påatt kvinnor har lägre sysselsättningsgrad än kvinnor i landet i övrigt, menockså på att de kvinnor som har jobb har lägre lön än andra kvinnor. I den här delen av landet har man också färre daghem än ilandet i övrigt. Man har också färre statligt anställda, och andelen byråkrateri vid mening är mindre i den här delen av landet än i landet i övrigt. I denmellansvenska regionen är man alltså i högre grad verksam inom den tungaindustrin än i landet i övrigt, och man kämpar för en vidareförädling avråvaran för att kunna bereda fler arbete. Det är nödvändigt för att ge kvinnoroch ungdomar arbete och möjlighet att bo kvar på bruksorterna. För Bergslagen gäller genomgående att det har varitanställningsstopp inom industrin under stora delar av . Detta harbetytt att ungdomar har tvingats ge sig av för att hitta jobb på annan orteller har fått gå arbetslösa. Det har betytt att man inte kunnat tillföraindustrin nya krafter, som får ta del av de äldres yrkeskunnande, och det är pälång sikt en allvarlig utveckling. Just som de arbetande står mitt uppe i kampen för attförbättra sina förhållanden kommer , , , , Söderbergoch allt vad de nu heter, med sina hot om inskränkningar och nedläggningar. Mansäger till arbetarna som uppvaktar och demonstrerar för sin framtid; Vi harinte råd med er och era jobb-det förstår ni väl. Det säger man till arbetaresom under århundraden har burit överklassen på sina axlar, som har gött den,fött den och underhållit den genom sitt arbete. Det är oerhört. I Spännarhyttan, som det har talats mycket om här ikammaren, slåss man för livet. Man slåss för bergshanteringens framtid, försina jobb och för sin hemorts vara eller inte vara. I vet man att en nedläggning av stålverketbetyder att bruket börjar plockas ner bit för bit. I vet man inte hur det blir med bruket, dvs.handelsstålverket. Men på den andra stora industrin, , vet de anställdai alla fall att det blir fyradagarsvecka . I är det för inskränkningar.Likadant är det i Fagersta-det har vi fått höra på radion i dag- och i Avesta.Hotet mot Spännarhyttan ger också allvarliga inskränkningar i Guldsmedshyttanoch förmodligen också nedläggningar i gruvor. Detta kortsiktiga spelfår oerhörda konsekvenser. Många fler exempel kan lämnas om en liknande utveckling iMellansverige, detta värt äldsta och mest industrialiserade gruvområde. Det ärfråga om en utveckling som är gemensam för Norduppland, . Alla dessa regioner berörs på etteller annat sätt av inskränkningarna inom stålindustrin. Kapitalet håller nu på att avrusta industrin iMellansverige. Man anpassar sig, som det heter, till konjunkturläget. Och såhoppas man att man när honungen åter börjar rinna skall ha bara de mestlönsamma bitarna kvar. mindre industrianläggningar, anpassade för att gemaximala profiter. Om det sedan isin tur betyder att folk får gå från hus ochhem. att man drar undan grunden för utvecklad samhällsservice i form avsjukvård, utbildning, transporter och sådant, att människor ställs arbetslösamed påföljande ekonomiska och sociala problem, att för framtidenavhänder sig möjligheten att producera specialstål av malm. att man får ettförsämrat försörjningsläge på specialstålssidan, ätt importen ökar och attyrkeskunnande försvinner och gruvor vattenfylls - gruvor som det i en annantid och under andra förhållanden kommer att ta att öppna igen - om dettabryr sig kapitalet inte alls. Det har andra intressen. herr talman, detkanske allra värsta är att det tydligen inte intresserar fegeringen heller. Detframgår av den senaste tidens utveckling. Industriministern har fått mycket skäll från de arbetandei den här regionen, och det har han gjort sig väl förtjänt av. Det är tydligtatt vi har en regering som helt följer den vanliga kapitalistiska vägen.dvs. att man när man ser att någon del av verksamheten drabbas av ekonomisksjuka låter det gå till kallbrand - och sedan sågar av. Kapital och regeringfar fram med den mellansvenska industrin som om de vore ett slags medeltidafältskärer. De är ute med sågen och bara fimpar det som inte ser ut att varalönsamt, och de är helt ovetande om att det finns en annan och bättreutveckling. Modeuttrycket är att man skall bli sin egen. Är det det som skallerbjudas masugnsarbetarna i Spännarhyttan? Skall de anlägga en egen masugn,eller vad menar man annars att de skall göra? Det finns en väg ut ur problemen. Det finns en väg atträdda Bergslagen, gruvorna, jobben och stålverken. Vägen är inte specielltbekväm. Den är svårare än att ta till sågen - dvs. för regering och kapital.Men för folket är den väg som erbjuds vid sidan av den som har etableratsden bästa. Varför händer inget - varför vill inte kapitalet vara med?Jo. därför att dessa framtidslösningar rör vid den privata makten. Sådanaframtidslösningar gör det omöjligt för finansfamiljer att leva vidare genomutsugning och spekulation. Det är en socialistisk väg som bär framåt, i kampmot kapitalintressena. Den vägen är naturligtvis obekväm för dem som har arbetsfria inkomster och som i stället för att investera iindustrin låter sina likvida medel gå ut på den grå marknaden till allehandaspekulationsobjekt och för dem sorn hellre investerar utomlands än inäringslivet här hemma. Bergslagens, stålindustrins, gruvornas och bruksorternasframtid är en maktfråga, ingenting annat. Och är det ganska meningslöst attsorn industriministern gjorde före paus fösa kapitalet framför sig och säga attpolitikerna spekulerar i norbergsbornas oro - det är ingen fara. det ordnar signog med ersättningssysselsättning. Det hade varit intressant om industriministernhade varit här nu och talat om vilka maktmedel han har för att få ASEA attetablera tusentals jobb i Norbergstrakten om man lägger ned Spännarhyttan. Vadhar industriministern att sätta emot. när ASEA har bestämt sig för att integöra någonting? Det vore intressant att få veta det. Det fordras makt för att göra de nödvändigainvesteringarna i de framtida stålverken med ny teknik, integrerad produktionmed hög vidareförädling och med energisparande. Energi kan sparas genom att manminskar antalet uppvärmningar, får säkrare och jämnare flöden i verken ochutnyttjar spillvärme för att värma upp bruksorterna. Det fordras makt för att få industrin att planera förråvaruförsörjningen så att vi inte får ett försämrat försörjningsläge och måsteimportera viktiga strategiska varor. Det fordras makt för att komma åt anarkin. Flera olikaföretag skulle genom en planerad utveckling kunna få stor betydelse förframtiden. I sin rädsla för att avslöja affärshemligheter och i tron att justde skall stå som segrare på det kapitalistiska slagfältet och ha lagtkonkurrenterna under sig äventyrar de i stället framtiden för hela regioner. Samordning och utveckling - det är en maktfråga ochingenting annat. Med kapitalmakt förlorar folket. Med folkmakt tjänarbefolkningen pä utvecklingen. De arbetandes krav kan tillgodoses. Mellansverigeskulle kunna fortsätta att leva. Vi måste förhindra att de privata intressenagör sig av med rävaruproducerande enheter och låter skattebetalarna ta överkostnaderna för arbetslöshet och stagnation. Den självsanering som privatintressena talar om är ingensjälvsanering av samhällets ekonomi utan en försämring av redan svåraförhållanden med stagnation och ökad arbetslöshet som följd. När det förr varstrukturkriser inom jord- och skogsbruk, när man rationaliserade och alla intekunde fä jobb inom de näringarna, flyttade människorna in till industriorterna,kanske till den närmaste bruksorten eller till en stad. och flck jobb i industrinsom var på utveckling. Men vart skall människorna flytta nu när industrin är påknä? Vart skall de ta vägen? Det finns ingen annan utväg än att utveckla denindustri sorn finns, att lägga grunden för en sund framtid med de råvaror ochdet yrkeskunnande som vi har. Det talas om att vi skall exportera oss ur krisen. Ochvisst skall vi exportera. Vi skall exportera högförädlade varor som har ett högt förädlingsvärde och som inte kräver så enormt stor mängd energi i Nr 8förhållande till vad vi tillverkar. Men vi skall då också exportera tillländer den som har en planerad utveckling och en tillväxt i sinekonomi - till de i c socialistiskaländerna, där man kan få långa och bra kontrakt som tryggar utvecklingenäven i våra orter. Inga är så glada över socialistiska länder som industrimännär de efter långa förhandlingar har lyckats fä långtidskontrakt. Då ärsocialismen minsann bra att ha. Men här hemma är den värdelös, det får manhöra. Vi måste få till stånd en ändring på många av de områdensom om de utvecklades skulle kunna utgöra en naturlig marknad för stålindustrin.Jag talade om exporten, men jag menar att vi måste utveckla ocksåhemmamarknaden för att vår industri skall få en rejäl grund alt stå på. Jagtänker då på den alternativa energitekniken. Den kan utvecklas. Inomkollektivtrafiken finns enorma investeringsbehov - folk står ju på varandra påtågen, det vet vi som ofta är ute och reser. Också i industrin och ibostadsbyggandet behövs investeringar. Och det är genom sådana investeringarsorn vi kan skapa en marknad för basindustrin, för stålindustrin men också förandra basindustrier.