prot · G409116 · 1980-12-31 00:00:00 — Det finns flera delar av de socialdemokrafiska motionerna som är värdaeftertanke och stöd, t. ex. förslaget att nu inrätta en kommission -som jagnämnt fidigare -med uppgift att planera stålindustrins metallurgiutveckling,fortsatt drift vid Spannarhyttan, krav om plan för en fortsatt samordning inomden svenska handelsstålsindustrin, en struktur- och investeringsplan förspecialstålsindustrin, för att nämna några. Stålindustrinborde inte behöva bli en avvecklingsbransch. Stålindustrin, m. m. Stålindustrin, m. m. sättningarna finns för att stålindustrin skall kunnafortsätta att vara en av modernäringarna i . Det finns andra problem som intimt sammanhänger med utveckHng. Det gäller medelsinsatsen. Skall staten ensam bära bördan?Har inte de båda andra delägarna också ett fortsatt ansvar? Vi socialdemokrater har gång efter annan pekat på dettaproblem. Den nuvarande situationen är icke acceptabel! Den pågående utarmningen av våra gruv- och brukssamhälleni måste hejdas. Eftersom regeringens intresse - av propositionenatt döma - är ringa, måste säga ifrån och begära en redovisning avvilka åtgärder som kommer att vidtas för att trygga sysselsättningen påbruksorterna. Jag ber att med detta få yrka bifall till desocialdemokratiska reservationerna och i övrigt bifall till utskottetshemställan. I detta anförande instämde och (båda 41NILS (): Jag kommer i Hkhet med att tillstor del i mitt anförande uppehålla mig vid gruvhanteringen i . Med stor oro har man vid de mellansvenska gruvorna ochbruken följt utvecklingen inom och stålindustrin över huvud taget. En ökadandel av stålframställningen har undan för undan baserats på skrot, vilket letttill att en lång rad gruvor, som påpekade, har måst läggas ned. Den svenska specialstålsindustrin hotas av neddragningaroch nedläggningar. Avvecklingen av den malmbaserade metallurgin i Domnarvet,nedläggningen av Spannarhyttan och ett slopande av ett parallellsinterband iOxelösund utgör ett allvarligt hot mot de gruvor som finns kvar. Driften vidStråssa har bestämt sig för att lägga ned. Sedan finns det bara tvåjärnmalmsgruvor kvar i , nämligen och . Ävenför dessa är framtiden högst osäker. t. ex. har mist en tredjedel avsin produktion, som gick fill Domnarvet, och de ökade leveranserna fillOxelösund ser också ut att utebli. Bakgrunden till den ändring av strukturplanen som styrelsebeslutat om uppges vara den försämring av stålmarknaden som inträtt i Sverigeoch i över huvud taget. Som en följd av detta har gruvorna i Grängesbergoch , som nämnts här, fått en nådatid . Därefter - under dettredje året - skall gruvorna visa lönsamhet, och skall nyttbeslut fattas om gruvornas framtid. Genom ytterligare rationaliseringar, nyakundkontrakt och bättre malmpriser hoppas man att brytningen skall kunnafortsätta, dock högst . En annan förutsättning för fortsatt drift äratt brytning endast sker av den högvärdiga malmen. Inga nya investeringarkommer att göras annat än sådana investeringar som måste till för att hållabrytningen i gång fram till det Ja, så står det faktiskt i extranumretav företagets personaltidning av . Det är inget mindre än ett ultimatum för de anställda: Högproduktion och god lönsamhet, annars slår man igen. Alla som sysslat med någonform av gruvarbete vet också att den rovdrift som rekommenderas inte talar förett långsiktigt och rationellt utnyttjande av en gruvas malmtillgångar. Det ärett kortsiktigt resonemang som inte överensstämmer med de utredningarbeträffande gruvnäringen som gjorts bl. a. från fackligt håll. I omfattande utredning och handlingsprogrampåvisas att gruvindustrin har en framtid i vårt land. Den kan utvecklas, ochsysselsättningen kan utökas. Detta understryks dessutom av att vi i dagimporterar stora delar av det stål vi behöver. har man ifrån företagsledningens sida ställt krav påproduktionsinskränkningar och permitteringar. Hur detta kan rimma med kravetpå lönsamhet har jag svårt att förstå. De anställda har tagit lönsamhetskravetsom en utmaning och har varit beredda, och de har trott på att goda möjligheterfinns att göra gruvorna lönsamma. Gruvornas fasta kostnader är dock så höga atten produktionsminskning innebär en stor fara för att den eftertraktadelönsamheten inte kan förverkligas. Den möjlighet till överlevnad som finns äratt man kan öka exporten då inte våra stålföretag i samma utsträckning somtidigare anser sig behöva malm för sin stålproduktion. skall man alltså ut iEuropa och "ragga" nya kunder som man ifrån företagets sidagår ut och säger att gruvornas livslängd är tämligen begränsad. Hur kanföretagen då få några nya kunder? Man undrar ibland vad företagen egentligenhar för ledning. Sedan hjälper det inte att staten har betydande intressen. I proposition 1980/81:67 som vi nu behandlar konstaterasmed en viss tillfredsställelse att de strukturförändringar som angavs istrukturplanen i stort sett genomförts och att det nu bara finnstre gruvor kvar. Ja, fullt nöjd är man väl inte förrän all verksamhet vidgruvorna upphört. Något uttryck för oro över att en viktig basnäring försvinneroch att gruvsamhällena står inför hotet att utarmas letar jag förgäves efter ipropositionen. har vi en diskussion om skrotkrisen. Man befarar t. o.m. att skrotbristen kan leda till att en stor del av den lönsammaspecialstålsindustrin slås ut. I denna för svensk stål- och gruvindustribekymmersamma tid lämnar verkställande direktören i sin befattning. Detkänns skönt att dra sig tillbaka, har han sagt i personaltidningen. Ja, det kanman nog förstå. Det har för resten varit tätt med chefsbyten även inom andraindustrier. Också förändringar i bl. a. ägarförhållandena inom olika gruv- ochstålföretag har förekommit . Det ger, eller rättare sagtförstärker, intrycket av att ytterligare inskränkningar av den svenskastålindustrin är att vänta. Det är alltså en dyster utveckling för svenskgruvhantering vi har att emotse. Departementschefen har visserligen förhoppningom att skall kunna bli ett lönsamt företag, men för gruvorna däremot finnsendast frågan om utvecklingen av granulerad slig i och ökad exportfrån med i framtidsplanerna. Jo, en sak till, och det är rekonstruk- Stålindustrin, m. m. Stålindustrin, m. m. tionslånetpå 50 milj. kr. som tidigare anslagits för att upprätthålla gruvornasproduktions- och leveransvolym. Det får tydligen användas även om inte ett nyttparallellsinterband byggs i . Det noterar jag med tacksamhet. De fackliga representanterna i 'delegationen förmellansvensk gruvindustri är starkt kritiska mot den rapport som sammanställts.Man anser att delegationen inte studerat de möjligheter till lönsamverksamhet inom mellansvensk gruvindustri som finns eller kan skapas.Delegationen borde ha analyserat de framtida möjligheterna och presenterat enhelhetssyn för den mellansvenska gruv- och stålindustrin. De fackligaföreträdarna anser att situationen för svensk gruvindustri kan förändras tilldet bättre med hänsyn till konkurrentländernas prisutveckling ochproduktionskostnadernas utveckling. I den mineralpolitiska utredningen framhålls att EG;sframtida ökning av stålkonsumtionen kommer att vara tillräckligt stor för attSverige med bevarade marknadsandelar skall kunna få avsättning för hela sinproduktion. Leveranstrygghet och höjda fraktkostnader för översjöiska malmertalar till fördel för den svenska järnmalmsexporten. Möjligheterna för exportav pellets och järnmalm är på goda. De fackliga representanterna idelegationen för mellansvensk gruvindustri menar att en långsiktig bedömning,i stället för en konjunkturanpassad, måste göras när det gäller insatserna försåväl gruv- som stålindustrin. Dagens kalkyler för nya kulsinterverk, som utgårfrån dagens tillverkningskostnader och försäljningspriser, kan visa dåliglönsamhet. Vi menar, säger de fackliga reservanterna, att detta förhållandeinte kommer att bestå. En kalkyl på litet än dagens konjunkturlägeger ett annat resultat. Därför bör inte heller tillåtas att avveckla singruvverksamhet. måste vidta alla de åtgärder som grundlägger fortsattdrift i dess gruvor. Jag vill för min del helhjärtat instämma i dessasynpunkter. I den socialdemokratiska partimotionen 1980/81:1930 begärsockså att regeringen redovisar resultatet och erfarenheterna av det hittillsvarandeutredningsarbetet samt planerade åtgärder för att trygga sysselsättningen påbruksorterna. Den delen av motionen behandlades i går i . Tyvärravslogs den socialdemokratiska reservationen, som överensstämde medmotionsyrkandet. Beträffande gruvorna begärs åtgärder för att de investeringarsom behövs för granultillverkningen i igångsätts . Dettaförslag tillstyrker utskottsmajoriteten. Vidare vill vi enligt yrkande i denna motion ha en ökadvidareförädling av malmen från gruvor och en redovisning och utvärderinghärav. I motionen föreslås också åtgärder som påverkar förutsättningarna förgruvdriften inom . anser att gruvdelegationens rapport utgörunderlag för fortsatta bedömningar såväl inom som inomberörda företag. De socialdemokratiska ledamöterna i utskottet litar inte såmycket på detta utan utvecklar mer konkreta förslag i reservation nr 7, som jagber att få yrka bifall till. Som ett uttryck för den oro som visom bor på gruv- och bruksorterna känner ordnade desocialdemokratiska partidistrikten och LO-distrikten i åtta olika län iMellansverige demonstrationer för sysselsättningen i basnäringarna.Därvid krävdes krafttag för att rädda och utveckla våra basnäringar. Detfordras krafttag för att åter skapa framtidstro i industrin. Tyvärr inger denborgerliga majoritetsskrivningen i utskottsbetänkandet inte någon sådantrygghet. Socialdemokraterna och fackföreningsrörelsen har program för ensådan utveckling. Jag yrkar därför bifall till de socialdemokratiskareservationerna. Stålindustrin, m. m. 42HANS i (vpk): I detta krisens förs en rätt allmändebatt ute i samhället om vilken väg som är den rätta för att säkra en framtidasvensk industrination, som har förutsättningar att leva vidare. Man kan urskiljatre huvudlinjer i debatten - det kanske finns fler. Den första säger - något förenklat: Strunta i det gamla.De traditionella basindustrierna lönar sig inte. Det är för enkel produktion.Vi skall satsa på något nytt. Den andra linjen, den som regeringen och de s. k.nyliberalerna företräder, finns väl dokumenterad i propositioner ochbetänkanden. Den linjen kan sammanfattas med orden: Mer kapitalism. Lägg diginte i vad som händer. Det sköter företagen själva. Regleringar är ett hinder. Den tredje linjen - den som jag och mitt parti ansluteross fill och för fram -säger att vi måste se industripolitiken ur ett vidareperspektiv. Basindustrierna, råvarutillgångarna och yrkeskunnandet behövs bådenu och . Rädda vad som räddas kan, så att vi kan gå vidare ochutveckla verksamheterna för största möjliga samhälleliga nytta. - Denna senarelinje innebär naturligtvis att man knaprar på kapitalets oinskränktamöjligheter att styra och ställa. Mot den här bakgrunden har vi slagits för Spannarhyttan,som blåses ned. Vi har ansett att masugnen hade behövts för framtiden föratt trygga råvaruförsörjningen till vår specialstålsindustri. Åtskilliga gångerhar jag haft tillfälle att diskutera frågan med bl. a. industriministern,exempevis , då jag interpellerade i frågan. Då sadeindustriministern att avnämare på tackjärns- ochråstålsområdet knappast hade något affärsmässigt intresse av att engagera sig iSurahammars AB -trots att det kunde antas att det skulle uppstå vissskrotbrist. Och det kanske var helt riktigt att det inte fanns någotaffärsmässigt intresse hos dem som redan var på väg att gå över till skrot.Däremot fanns det och finns fortfarande stora samhälleliga intressen av attmasugnen kan drivas vidare med tanke på den framtida inriktningen av vårabasindustrier. Åtminstone så länge att masugnen kan ersättas med ny malmbaseradteknik. Jag noterar att industriministern väsentligt har mjuknatnär det gäller synen på skrotet. Jag hänvisar då till det tal som han höll iBorlänge och som finns sammanfattat i betänkandet. Han nämnerfyra åtgärder för Stålindustrin, m. m. att mötaen växande skrotbrist och fortsätter sedan: "Eftersom man även internationellt ökar användningenav skrot i stålindustrin kommer sannolikt prisnivån på importskrot att ökabetydligt, oavsett vilka åtgärder vi vidtar i . Det är därför bättre attde svenska stålverken går in för att utnyttja den malm och det stål som stårtill förfogande inom landet och träffar avtal om råvaruförsörjningen som gagnarhela branschen. Därmed minskar faran för en växande skrotimport, som skullemedföra stora merkostnader och sämre konkurrenskraft för svensk stålindustri." Det här är en reträtt, ett erkännande av att hela denproblematik som vi har tagit upp var riktig. Mot den här bakgrunden hade det säkert varit möjHgt atträdda Spannarhyttan, att sätta in Spannarhyttan i det här sammanhanget. Jagtror inte att Norbergsfolket kommer att tacka industriministern , somhan sade till dem då han var där uppe och menade att nedläggningen var riktig. Jag kan bara hänvisa till vår motion, där vi skriver -och det är , eftersom man håller på att blåsa ned masugnennu - skall vidta åtgärder för att hindra en nedläggning av Spannarhyttan ochatt en samhällsekonomiskt grundad plan för specialstålsindustrin skall tas frammed sikte på framfida verksamhet och på råvaruförsörjningen. Industriministern har under debatten här kritiseratsocialdemokraterna för deras planförslag, och vi har också fått en släng avsleven. Han argumenterade mot mitt anförande innan j ag hållit det. Det ärmöjligt att han visste vad jag skulle säga. Men han kan inte avfärda våraplaner så enkelt, eftersom vi i vårt parti talar om på vilken grund planernaskall läggas. Vi ställer den planerade utvecklingen i relation till desamhälleliga behoven, den samhälleliga nyttan och ekonomin. Vi ställer dennaturligtvis inte i relation till kapitalets önskningar - det är att försvara dem. Jag har med mina 15 minuters talartid rätt ont om tid. Meni direkt anslutning till vad jag har sagt om Spannarhyttan, specialstålsindustrinoch den tilltagande oredan inom hela stålbranschen vill jag gå över till de småhandelsstålverken, som ligger mig varmt om hjärtat, eftersom HallstahammarsBruks öde nu ser ut att vara beseglat. Också på detta område har vi krävt snabba åtgärder, och vigör det fortfarande genom vår motion. Vi kräver en krisplan för de mindrehandelsstålverken med målsättningen att rädda jobben och industrin på deberörda orterna. Det är synd att det skall gå så långt med eländet, men detverkar som om både stora delar av stålindustrin och den här regeringen måstefalla innan det blir möjligt att ta några nya tag. Dit är det ett och ett halvtår. Det är en i detta sammanhang mycket - avvecklingen går oerhörtsnabbt. Vi kräver en krisplan. Och det är inte bara vi här som gördet. Jag kan försäkra industriministen - han lyssnar säkert någonstans i huset- och utskottsmajoriteten, som har företrädare här, att varenda människa somlever i skuggan av ett järnverk vill se någon form av plan för hur framtiden Stålindustrin, m. m. i de tider som är. Man är rädd för Nr 116 Jag får väl säga "i skuggan av" kapitalets härjningar. Utskottet för sin del ansluter sig kort, cyniskt och inyliberal anda till tesen att företagarna själva skall klara ut problemen. Vivet hur det går. Vi såg hur det gick med , som HallstahammarsBruk försökte driva fram. Även om det också hade betytt stor arbetslöshet, så hadedet inte inneburit en fullt så stor katastrof som , när hela den varma delenläggs ned. Men då blev det stopp för de lån som begärdes för att genomförastruktureringen. Så mycket betyder alltså regeringens allmänna tal om attföretagen själva skall klara problemen - man kan strypa dem genom att intebevilja lån i stället. Det allra värsta som står att läsa i betänkandet finns pås. 20, första stycket. Här gäller det specialstålsindustrin, men detta är enbärande tes för hela stålindustrin utanför ; "Ansvaret förstrukturförändringarna", som skall genomföras inomspecialstålsindustrin, "åvilar främst företagen och de anställda." Jag tycker att från utskottsmajoriteten skallsvara på den fråga jag tänker ställa. Kapitalets företrädare här i ,bl. , borde veta vilka lagar och maktförhållanden som råder utei arbetslivet. Hur kan de i en skrivning i utskottsbetänkandet begära att deanställda, som måste slåss för sina jobb, sin bygd och sin framtid, som varjedag är beredda att ta ansvaret för sin framtid och sitt yrke, skall kunna varamed och ta ansvar, när strukturförändringarna genomförs på andras villkor, påkapitalets villkor? När hade de anställda någonting att säga till om iutvecklingen inom specialstålsindustrin eller i de små handelsstålverken? Det här är ett sätt att försöka dölja att man själv intetar något ansvar. Vpk kräver att regeringen och skall ta det ansvaretoch inte hänvisa till de anställda eller till företagen. Det här är en alldelesför vikfig sak för att skötas av privatkapitalet. Det går inte att krypa undanansvaret med allmänna undanglidande formuleringar. Den svenska stålindustrinsframtid har betydelse för hela vår industriella politik, för våra möjligheteratt leva vidare som industrination med förädlingsindustri, export och allt vaddet är ni vill vara rädda om. Därför måste det tas ett samhälleligt ansvar fördetta. Det går inte att komma undan det faktum att det här är enpolitisk fråga. Den är politisk därför att avsaknaden av en framåtriktadmålsättning och planering håller på att driva hela stålindustrin i fördärvet.Det fordras nu snabba politiska beslut, som och många andrasagt i debatten , för att förhindra att anarki, oreda och kortsiktig profitjaktraserar stålindustrin . Varför måste allting drivas ibotten innan man börjar se hur allvarligt läget är? kritiserade - jag hopppas atthan kommer in i debatten senare - tendensen till samhällelig styrning med tankepå vad vi föreslår. Men det är ett samhälleligt intresse att det finns ensvensk stålindustri . Därför måste en samhälleligstyrning in. Den styrning som sker med utgångspunkt från profitbehovet haringenting med våra och samhällets önskningar att göra. Det är ju en klarmotsättning Ståtindustrin, m. m. mellan åena sidan våra krav på en bevarad och utvecklad industri, jobb på orterna ochen levande Bergslag och å andra sidan kapitalets strategi och intressen. I vår motion har vi angivit inriktningen av den framtidastålindustrin. Motionen handlar om väldigt många saker, och jag skall inte läsaupp dem -ni kan själva gå till motionen - utan bara beröra dem kortfattat. Vi behandlar frågan om energin och kostnaderna för den -det har en koppling till avveckling av kärnkraften också för den delen.Förädlingsgraden måste ökas, och det måste ske en utveckling av produkter ochprocesser. Vi diskuterar vilka möjligheter som finns att komma in på nyamarknader. En inhemsk utveckHng som alternativ till nedskärning ochsvångremspolitik skulle naturligtvis ha en väldig effekt för våra basnäringar.Inte minst viktigt är att öka andelen svenska insatsvaror i svenska produkter -jag återkommer till det sedan. Det finns alltså vägar ut ur krisen, men det går inte attgöra som företagen i stor utsträckning gör . När man kommer ut och talarmed någon direktör är det som att höra referera fotboll 1936;Japaner, japaner, japaner! Direktörerna nöjer sig med det. De tycker att de ärutsatta för något slags orättfärdig konkurrens, att de deltar i enidrottstävling där de inte startar från samma linje som andra, för alla andrastålindustrier i världen har statsstöd och subventioner. Direktörerna hängermed huvudet och är allmänt sura över att inte få jobba på lika villkor. När vi då lägger fram förslag om att man inte helt skallunderkasta sig den kapitalistiska utvecklingen utan också satsa på en inhemskutveckling utifrån våra behov, både av det som stålindustrin kan producera ochvårt behov av att ha en stålindustri, kallar man det för protektionism ochisolationism -jaså, vi skall in i nu! Det är inte detta det handlarom. Det är inte samma sak att delta i internationell handel som att heltunderkasta sig kapitalets önskningar. Det är två skilda saker, och det tyckerjag att man skall hålla reda på. Jag nämnde svenska insatsvaror i svenska produkter. Detkan inte vara riktigt att en svensk exportprodukt, t. ex. en , innehållermellan 60 och importerade delar. Jag inbillar mig, utan att på något sättvara expert på bilfabrikation, att stora delar av innehållet i en skullekunna göras inom vårt land. Det är väl ingen protektionism att inse detta och börjaköpa av svenska underleverantörer som levererar likvärdiga varor.Samhällsekonomiskt är det ju alldeles riktigt. Den som är det minsta rädd omsitt jobb, sin industri och sin bygd begriper att det måste vara rätt väg istället för att importera varor vi skall exportera. Från borgerligt håll pratas det oerhört mycket omexportökning. Vi skall exportera oss ur krisen, heter det. Men lika väl som manhittar nya kunder och nya marknader för exporten kunde man ju höja andeleninhemskt producerade varor i det man säljer. Det är också en exportökning, ipengar räknat, som ger jobb i vårt land. Det är lika mycket värt som en nykund, om man kan leverera mera svenska varor i den grej man säljer.Det måste vara en framgångsväg för svensk industri. Åtstramningspolitiken förstör marknaden för vårabasnäringar. Skall vi skära ner den offentliga sektorn, är det klart attbehovet minskar av både stål och trä, för att göra den kopplingen tillträindustrin. Utveckling av den offentliga sektorn innebär att man får vissmarknad för våra basvaror. Bygger man hus, går det åt armeringsjårn och balk.Bygger man ut och förbättrar järnvägarna, behövs både räls och vagnmaterial.Rationaliserar man och gör bättre tankers som inte släpper ut olja, t. ex.genom att man förser dem med dubbla väggar, går det åt fartygsplåt. Det finns mängder av satsningar som är nyttiga ochnödvändiga inom vårt land som i sig innebär att marknaden för basindustriernaökar. Det är ett direkt alternativ till åtstramningspolitiken. I fråga om processteknikerna - jag skall strax sluta, såatt anförandet inte drar så långt över den anmälda tiden - måste det tas rejälatag. Det pratas i allmänna ordalag om att det vore bra om svensk stålindustriåterigen kunde ta ledningen och inta en framträdande position når det gällerprocessteknik. Vi är ju på väg dit. Det håller på att utvecklas nya, värdefullaprocesstekniker som - om man inte lägger ner gruvorna - faktiskt skullekunna användas på några platser i Bergslagen. De som sysslar med detta vet attdet inte rör sig om den fantastiska storskalighet som annars kännetecknar enmasugns iönsamhetsnivå, utan de nya teknikerna skulle kunna användas på vissaav bruksorterna. Men då får man inte röja undan basen för dem, dvs. malmen, fördet här är ju malmteknologi. Man kan inte stå där med ett jättestort skrotlassoch ha en malmprocess. Vi måste se till att vi slipper en liknande utveckling pådet här området som det har varit på gruvområdet . Där har svensktkapital gått ut och investerat utomlands och därigenom slagits mot svenskexport av malm. Så var det t. ex. när satsade av sina 900 miljoner somman fick för i och konkurrerade med . Vi måste se till, att dehår teknikerna inte hamnar utomlands i utvecklingsprojekt, så att vi kanske fåren sådan hår stålprocess i eller , som sedanskall producera bättre och billigare och konkurrera ut ytterligare svensk stålindustri.Detta är ett nationellt intresse, och den sittande regeringen borde alltså tatag i de här frågorna och försöka göra någonting åt saken. Jag kan inte göra annat än yrka bifall till vår motion1933, som tar upp alla de här frågorna som pekar på vilken väg man faktiskt kangå för att klara svensk stålindustri - i skarp kontrast mot den fördapolitiken. Stålindustrin, m. m. 43KARL BJORZEN (m) replik: i inledde sittanförande med några allmänna synpunkter på industripolitiken. Det kunde havarit en givande utgångspunkt för en diskussion, om han bara hade presenteratde olika alternativen på ett litet bättre sätt. menade att det första alternativet betyder att basindustri- Stålindustrin, m. m.