prot · G409158 · 1980-12-31 00:00:00 — Skall de fortfarande vara utanför den reguljära arbetsmarknaden,som de har varit och som de troligen också kommer att vara? Och så har vi det här med ungdomen. Rörligheten skall avsebåde yrket och bostadsorten, vilket betyder att det blir arbetsgivarnasmarknad. Man skall alltså anpassa sig och flytta dit där arbetena finns. Varkommer då de nya arbetena att finnas? har rörligheten för de arbetandebara gällt flyttning inom landets gränser. Längre har man inte kommit, eftersomdet är fullt på andra håll i världen. Men kapitalet har inte samma gränser. Detkan utan vidare flyttas utanför landets gränser, och det är detta som gör attdet är oroande med avseende på industrisysselsättningen. Det är välinte bara en kvinnofråga, dvs. att man skall acceptera kvinnor inom Det gäller väl också att volymen inom industrinskall öka. Man kan väl inte bara fråga sig om kvinnorna skall arbeta inomindustrin. AnL 24 Arbetsmarknadsministern : tog upp en passus där jagframhöll att vi måste försöka lösa mera av problemen inom ramen för de ledigaplatser som ändå finns. Hon gick uppenbarligen emot det synsättet. Detta äranmärkningsvärt och litet oroande. Här rör det sig om en omläggning somarbetsmarknadsstyrelsen, regeringen och - som jag faktiskt trodde - ocksåriksdagen var överens om borde ske. Det innebär nämligen, att om man hittar enledig plats för de arbetssökande, får man en varaktig lösning på hans ellerhennes problem på ett annat sätt än om man tar till ett beredskapsarbete ellerliknande. Detta betyder dock att sökprocessen kan ta litet , men närman hittat det varaktiga arbetet är lösningen så mycket bättre. Erfarenheternafrån lågkonjunkturperioden /78 var att man i det dagliga arbetet nog togtill de här åtgärderna litet väl . Därför stod den arbetssökande inför enliknande situation efter utan att ha blivit särskilt mycket klokare.Av just denna anledning är det angeläget att platsförmedlingen återfår dencentrala roll i arbetsmarknadspolitiken som den tidigare haft. Om detta rådersom sagt inga delade meningar mellan arbetsmarknadsverket och regeringen. Detär beklagligt om inte också har denna inställning. Bara för att vi sätter platsförmedlingen i centrum ökaremellertid inte de lediga platserna. Men vi måste försöka bryta ned detmotsatsförhållande som finns och har funnits mellan de arbetssökande och delediga platserna. Arbetsplatserna måste ställas om, arbetsgivarna rucka på sinakrav och de arbetssökande ändra sina attityder och önskemål, så att vi kan tatill vara de jobb som trots allt finns på marknaden. Det är problematiskt att här diskutera medAnna-Greta av den anledningen att hon uppenbarligen har litet svårt atthålla isär det korta och det långa perspektivet. blandar t,o. m. ihop det som har hänt denna vinter och det som är aktuellt inför nästavinter. Låt mig om denna vinter säga att vi har anslagit exakt de resurser somarbetsmarknadsverket bedömde var erforderliga för arbetsmarknadsutbildning ochberedskapsarbete. Vissa trögheter i systemet har dock gjort att man inte harkommit upp i de volymer som man hade räknat med. En anledning är just synsättetatt man ger den sökande bättre hjälp, om man söker litet bland delediga platserna. Men resurserna har alltså funnits, och såvitt jag vet harinteAnna-Greta och socialdemokraterna föreslagit en enda krona ytterligareför att täcka kostnaderna för de 4 000 personer som - vilket ett så stort nummer av - saknas bland beredskapsarbetarna. Det är ingetegenvärde att ha en stor volym på de arbetsmark-nadspolitiska åtgärderna, utandessa är motiverade av strävan att hjälpa ut de arbetssökande på den reguljäraarbetsmarknaden. Införnästa vinter har vi ökat på resurserna både för arbetsmarknadsut- A rbetsmarknads-politiken, m. m. Arbetsmarknadspolitiken, m. m. bildningen, som skall komma upp till 20 000 flerårselevplatser än , och för beredskapsarbetena. Vi har infört ett nyttbidrag som skall stimulera efterfrågan hos de expansiva företagen. Vi harinfört särskilda investeringsstimulanser. Vi tidigarelägger statliga byggen,och vi har gjort insatser på bostadspolitikens område för att motverka enoroande tendens bland byggnadsarbetarna. Så det längre perspektivet. Det handlar här mycket om denekonomiska politiken - jag ger rätt i detta. Men frågan ärhur vi kommer till rätta med de underskott som vi har. Såvitt jag kanförstå inser också socialdemokraterna ätten lägre ökningstakt är nödvändig närdet gäller den offentliga sektorn. Vi kan inte fortsätta att låna till en högrekonsumtion än vad våra egna resurser räcker till. Men socialdemokraterna villinte dra ner lika mycket som regeringen. Skillnaden på den kommunala sidan är istorleksordningen en procentenhet. Socialdemokraterna föreslår en expansion på2 %, medan regeringen har talat om , Detta kan man i och för sig diskutera,men min fråga blir: Var skall detta utrymme tas? Vilken statlig verksamhet ärdet som i stället skall stryka på foten? Vilka besparingar i den statligaverksamheten som regeringen inte har föreslagit vill föreslå?Om det inte finns något att hämta där, undrar jag: Vilka skatter skall ökas,och hur stor sänkning av den reala inkomsten skall löntagarna vidkännas därföratt skall få igenom sin politik? Det går inte att bara lasta det enapå det andra utan att summan blir så stor att upplåningen ökar utomlands. Detskulle vara intressant för många att få en förklaring till hur denna ekvationgår ihop. Det enda sättet att trygga sysselsättningen är attstärka svenskt näringslivs konkurrenskraft gentemot utlandet, så att vi kanåterställa balansen i våra utrikesaffärer. Mitt svar till äralltså att vi skall trygga sysselsättningen genom att förstärkanäringslivets konkurrenskraft. Det förutsätter att vi har en lägre ökningstaktpå den offentliga sidan. Det förutsätter att vi stimulerar industrins investeringar.Det förutsätter att arbetsmarknadspolitiken underlättar för industrin att fåarbetskraft och att arbetskraften intresserar sig för industrin. Det är alltsåett vidmakthållande av den fria världshandeln och en socialt styrd marknadsekonomisom vi skall använda oss av när vi återvänder till balans - inte de planer ochden byråkrati som jag föreställer mig föresvävar . Vi villundvika den ofrihet och den sänkning av välfärden som detta skulle innebära. Detta kommer naturligtvis att ta tid, och därför måste enaktiv och omfattande arbetsmarknadspolitik vara det inslag som vi nu förlitaross till för att hjälpa dem som drabbas av omställningarna som depågår. Det förutsätter i sin tur en solidarisk inställning hos andra i samhället.Det går inte att önska att behålla alla utgifter och önska att viskall öka resurserna till arbetsmarknadspolitiken. Den ekvationen går bara inteihop. 25 () replik: Jo visst, , skall vi försökafå ihop de lediga platser som finns med de arbetssökande. Vi har väldigt starktbetonat arbetsförmedlingens roll. Men det viktiga i dagens läge är ju, att hurman än vänder och vrider sig så räcker inte de lediga platserna på långt närtill alla de människor som är arbetslösa. Det är där vi har det stora problemeti dag. Vi har haft borgerliga regeringar . har det hänt väldigt många negativa saker med den svenska ekonomin. Vihar stora underskott, stora obalanser, som också har talat om.Och ju längre detta land styrs av borgerliga regeringar, desto värre ser det utatt bli. Underskottet i statsbudgeten beräknas nu att bli flera miljarderstörre än vad regeringen själv räknade med så sent som . ställer en lång rad frågor till mig omvad vi skall göra i den ekonomiska politiken. är det värt att lyssnatill de- gamla ordspråken, och det finns ett som talar om att man först skallsopa framför den egna dörren. Jag tycker att det gäller i allra högsta grad ifråga om den ekonomiska politiken. Vad skall vi göra åt arbetsmarknadspolitiken? Jo, vi menaratt vi trots detta läge inte får försätta fler människor i arbetslöshet. Visäger - och det kanske kan tyckas rått - att det faktiskt är bättre att lånapengar till beredskapsarbeten än att låna pengar tillarbetslöshetsunderstöden. Det är den senare politiken som regeringen är innepå. är själv medveten om de mycket stora risker som finns föratt vi i det här landet och kommer att drabbas av en mycketstor arbetslöshet. Det påstås att det tidigare var som hölltillbaka när han ville satsa på en framsynt ekonomisk politikoch en framsynt arbetsmarknadspolitik. Visa nu att är ute urregeringen och gör någonting! Men gör någonting snart, för annars är det försent. A rbetsmarknads-politiken, m. m. 26LARS-OVE (vpk) replik: Det är nog mera en from förhoppning, om mantänker sig att mittenregeringen skulle förändra sin politik radikalt baradärför att den nu inte längre har med sig. förhoppning att arbetsmarknadsministern skulle ändra politiken igrunden tror jag att vi kan lämna därhän. Den socialt styrda marknadsekonomin måste väl ändå utgåifrån att man skall försöka lösa de problem som finns i det här landet i dag.Vi väntar oss en stor arbetslöshet, det kan ingen förneka. I det läget skall vialltså underordna oss den fria världshandeln. Det är inte fråga om att vi skallförsöka motverka den, utan vi skall passivt underordna oss den friavärldshandeln. Regeringen gör ingenting, utan låter kapitalet och storfinansenstyra industripolitiken och hoppas att man den vägen skall skapa några jobb. Detta är ju vad som händer i finans- ochindustripolitiken i vårt land, och det är detta som är så beklagligt. Justgenom att man överlämnar den delen av arbetsmarknadspolitiken till dem som harkapitalet och låter dem göra som de vill, får vi de effekter vi häri dag.Industrin kommer näppeligen 4 protokoll 1980/81:158-159 Arbetsmarknadspolitiken, m. m. att öka sin volym genom exportinriktningen. Vi vet ju attexempelvis elektroniken skapar jobb, men att den slår ut massor avmänniskor, och det blir troligen fler. Vad gör man åt det? Vad gör man åtstrukturomvandlingen i basindustrin och inom andra grenar av industrin? Vad görman åt de hårdhänta rationaliseringarna, som enligt vad regeringen sägerär tilljust för att öka lönsamheten iföretagen? Jo, vi lever i enspekulationsekonomi, och den gör man inte heller någonting åt. Det är dettaläge som skapar arbetslösheten, som gör att det inte blir några jobb på denreguljära arbetsmarknaden i industrin och som utarmar hela bygder. Det gäller ju att föra en politik - även en handelspolitik- som befrämjar den svenska utvecklingen och som anpassas efter de svenskabehoven. Det måste väl ändå vara grundläggande för varje svensk. När det sedan gäller industrins anpassning vill jag beröraytterligare en sak, och det gäller kvinnor och andra grupper. De skall tydligenanpassa sig till industrin. Det är det stora numret i vad det gäller kvinnor.Men vad hjälper det att kvinnor anpassar sig till industrin, när villkoren däri dag är lika hårda, om inte hårdare. Vad hjälper det, när inteindustrin vill anpassa sig till de krav som kvinnor, ungdomar och andraställer? I det här fallet vill inte regeringen eller arbetsmarknadsministernoch andra som har att göra med de här frågorna ingripa i någon grad, utan manvill snarare underlätta för industrin och kapitalet att bedriva sin verksamhet. Under detta anförande övertog talmannen ledningen avkammarens förhandlingar. Med den inställning som hartill industrins förmåga går det naturligtvis inte alls. Det är en djuppessimism inför näringslivets möjligheter att klara de nya påfrestningarna, denya omställningsbehoven. Jag skulle gissa att det ändå är en ideologisktmotiverad pessimism, eftersom inte vill ha ett frittnäringsliv och en fri världshandel. Så har det låtit införstora omställningar: Det här kommer inte att gå. Men just genom en helt annan inställning hos bådeföretagarna och de anställda, nämligen att omställningar både när det gällerutbildning, maskinell utrustning och produktval etc. måste ske, har svensktnäringsliv kommit igen. Vi måste tro på och hjälpa fram en sådan omställningockså inför de här problemen. tycker att det är bättre att låna tillberedskapsarbete än till arbetslöshetsersättningar. Jag delar den meningen. Vihar det synsättet, som också utvecklade här tidigare, att denhelt övervägande delen av vår arbetsmarknadsbudget skall användas förutbildning eller sysselsättningsskapande åtgärder och inte till den mer passivaåtgärden att bara betala ut understöd. Vi skall dock erkänna att det är endyrare politik. Men vi menar att den är värd sitt pris därför att vi fårnågonting tillbaka. Vi får prestationer utförda. Vi får utbildning som gör detlättare för de arbetsökande att klara jobben. Jag frågade nu inte om det var detAnna-Greta ville låna till, utan jag frågade hur den större expansionenav den offentliga sektorn skulle finansieras. Ett sätt att lösasysselsättningsproblemen är naturligtvis att tillåta en högre expansionstakt,en större efterfrågan på arbetskraft, framför allt hos kommunerna. Men detmåste finansieras. Det finns i huvudsak två vägar. Den ena är att man hållertillbaka annan offentlig, dvs. statlig, konsumtion. Jag frågar då: Vilkabesparingsåtgärder, som regeringen inte har föreslagit eller kommit på, villAnna-Greta föreslå? Eller om det skall ske genom att den privatakonsumtionen hålls tillbaka - vilka skattehöjningar är det då ? Och hur långt vill gå när det gäller att sänka reallönenför svenska löntagare? Det här är frågor som jag tycker kräver svar. Anna-GretaLeijon får ursäkta om det blir ett antal frågor, men eftersom de inte finnsbesvarade i reservationerna tillåter jag mig att resa dem här. Det är inte så att vi bara kan lägga det ena på det andraoch tro att vi kan öka på skuldbördan. Räntorna håller på att bli den heltdominerande och snabbast ökande kostnadsfaktorn i den statliga budgeten. Av den socialdemokratiska reservationen framgår det inte ansluter sig till de riktlinjer som regeringen har lagt fast ipropositionen. Jag troddeetttagattdet var ett slags misstag eller att pennanhade halkat, men understryker ju och förtydligar attsocialdemokraterna inte längre står kvar vid de riktlinjer förarbetsmarknadspolitiken som har gällt sedan åtminstone . Det är mycket anmärkningsvärt att socialdemokraterna nu iopposition går ifrån de principer som har varit grundläggande,nämligen att man justerar och korrigerar en marknadsekonomi när den inte ledertill önskvärt resultat på arbetsmarknaden, dvs. i det här fallet när alla intekan få sysselsättning. I reservationen kan man inte utläsa vilket annat systemsom socialdemokraterna numera tänker gä in för. Jag hoppas det inte är enbekännelse till den bokstavliga och mera renläriga socialismen. Arbetsmarknadspolitiken, m. m. Talmannen anmälde att och Lars-OveHagberg anhållit att till protokollet få antecknat att de inte ägde rätt tillytterligare repliker. 28LARS ULANDER (s); Min uppgift i behandlingen avarbetsmarknadsutskottets betänkande nr 21 är att kommentera några avs-reservationerna. Den stora mängden socialdemokratiska reservationer får ses iljuset av att behandlingen inte har varit ett försök från majoritetspartiernaatt få till stånd s. k. breda lösningar. Man har lyckats att, i stort sett utanatt ändra något i propositionen, lotsa den genom utskottet. har i sitt anförande tagit upp deövergripande uppfattningarna från den socialdemokratiska utskottsgruppen, ochdärför kan jag direkt ge mig på att kommentera några av våra reservationer. Arbetsmarknadspolitiken, m. m. Den första reservation som jagskall kommentera är reservation nr 7, som handlar om traktamenten vid dubbelbosättning. Utskottsmajoriteten avfärdar vårt motionsyrkande utannågra egentliga argument. Att det gäller dem som har de största kostnaderna förflyttning, t. ex. barnfamiljer, ger inte majoriteten anledning till någonargumentering. Har propositionen sagt hur det skall vara, finns det ingenanledning till hänsynstagande till dem som drabbas! Nästa reservation, nr 8, behandlar villkoren för bidragtill ombytessökande m, m. Det skall konstateras att utskottsmajoriteten lotsarett SAF-krav vidare. Arbetsmarknadsministern har valt att bortse från AMS, LOoch TCO etc, som helt delar s-reservanternas förslag. Litet svårförståeligt är att majoriteten inte ens harvågat sig på ett studium av dessa frågor. Som skäl för att densocialdemokratiska motionen skall avslås säger man att det inte finns anledningatt införa en allmän flyttningsstimulans för ombytessökande. Varför stimulans?Det skall i stället ses som en möjlighet. Ett annat argument mot värt förslag är enligt majoriteten:"Liksom bör de fortsatta försöken syfta till att genom en ökadfrivillig rörlighet i de mest utsatta regionerna förbättra möjligheterna förlokalt bundna arbetssökande att där få arbete." Vad är detta? Om det somvi påstår skulle bli positiva effekter för bl. a. den lokalt bundnaarbetskraften, vore det då inte anledning att studera den frågan? Med enkrystad formulering avstyrker man vårt förslag. Reservationen nr 9 gäller stöd till byggnadsarbetare förveckopendling. Majoritetens ståndpunkt är ett exempel på att begränsadeerfarenheter och kunskaper om arbetslivet styr fel i slutsatserna. Ompropositionsskrivaren eller utskottsmajoriteten vore på det klara medbyggnadsarbetarnas speciella förhållanden, skulle motionen 615 av Nils-OlofGustafsson m. fl. Det vore rimligt, när människor arbetar långtfrån hemorten och därmed gör en insats på bekostnad avfamiljeliv och annat som är naturligt för de flesta, att de då skulle hamöjligheten att i varje fall vid varje veckoslut åka hem. Det är både socialtoch mänskligt motiverat. Utskottsmajoritetens tassande runt en dimmig skrivning ipropositionen verkar närmast löjligt. Att dessa resor skall kunna företas medflyg även om reseavståndet är borde vara en självklarhet. Att denrörlighet som vi har bland byggnadsarbetarna är en tillgång för samhället ärhelt klart. Några kommentarer till reservationen nr 10. Vi föreslår enutredning i syfte att på ett bättre sätt än f. n. ge de människor som byterarbete och bostadsort stöd i den nya miljön. Vi pekar i motionen på att det harvisat sig möjligt att klara den servicen från samhället och andra i samband medden statliga utiokaliseringen . Utskottsmajoritetensmotivering för avstyrkande kan tyda på att majoriteten inte har läst vårmotion. Först delar majoriteten vår uppfattning om det angelägna iatt stödja människor som byter arbete och bostadsort. Sedan föreslås avslag påmotionskravet med följande: "Hur man skall gå till väga för att generelltöka informations- och serviceinsatserna har utskottet inte medutgångspunkt i motionen kunnat bilda sig en uppfattning om." Vi har krävtatt ett utredningsarbete skall påbörjas och att utredningen skall ge svar pådessa frågor. Slutsatsen är från majoriteten: I och med attsocialdemokraterna inte ger besked om vad utredningen skall komma fram tillblir det ingen utredning. I reservationen nr 12 föreslår socialdemokraterna enutvidgning av direktiven i den nya kommittén om arbetsmarknad. Vi säger i vårreservation att utbildningsfonder i företagen utöver den tidigare avseddastabiliseringspolitiska funktionen kan tillföras betydelsefullapersonalpolitiska uppgifter. Vi exemplifierar med att fondmedlen skall kunnaanvändas för att ge de anställda en fördjupad yrkesutbildning. På tio raderavfärdas vårt yrkande av majoriteten. Några ord oni reservation 13, som gäller stödvillkoren förutbildning vid permitteringshot. Utskottet följer regeringens propositionvilket betyder att 20-kronan inte skall villkoras med oförändradsysselsättningsgrad. Vi kräver att företagen skall ersätta personal som slutarvid företaget . Regeringens förslag innebär ett bidragtill företagen, inte till dem som är eller riskerar att bli arbetslösa. , herr talman, har jag att kommentera reservation28 om riktlinjer för fackligt inflytande på frågor om statligt stöd. Vårt krav att arbetsmarknadsstöd endast skall utgå tillföretag som har kollektivavtal i branschen är ett viktigt krav. Det är egentligenden enda garanti som finns för att stödet inte skall ges till företag som inteär seriösa. Argumentet att det skulle innebära avtalstvång är inte relevant.Ingen kan tvingas att ta emot arbetsmarknadsstöd. Departementschefenkonstaterar att de företag som kommer i åtnjutande av olika former av statligtstöd följer de kollektivavtal som gäller och att de även i övrigt rättar sigefter arbetsmarknadens spelregler. I dessa spelregler ingår att en arbetsgivareendera tillhör arbetsgivarorganisation eller har s. k. hängavtal. Att LO ochTCO genom en skrivelse har framfört dessa krav viftas bort av regering ochutskottsmajoritet. Dessa organisationer - LO och TCO - vet att de företag somsaknar avtal till mycket stor del inte på något sätt följer några av andraingångna avtal. Jag vill med detta, herr talman, yrka bifall tillreservationerna 7-10 samt till reservationerna 12, 13 och 28 liksom till deövriga socialdemokratiska reservationerna. A rbetsmarknads-politiken, m. m. 29ANDERS HÖGMARK (m): I arbetsmarknadsutskottets betänkande1980/81:21, som vi debatterar i kammaren, ägnas frågorna om ungdomen ocharbetsmarknaden, en särskild uppmärksamhet. Jag har för avsikt att i mittinlägg begränsa mig till just dessa frågor. Låt mig då inledningsvis, herr talman, konstatera och slåfast vårt lands förmåga att hålla arbetslösheten på eninternationellt sett Arbetsmarknadspolitiken,m. utomordentligt låg nivå. Motsvarande siffror för ungdomarutgör inget undantag, även om stora regionala skillnader - i likhet med förhållandenai andra länder - förekommer och måste upplevas som synnerligen besvärande. Kännetecknande för ungdomsarbetslösheten är också att denkraftigare varierar med konjunkturerna än den totala arbetslösheten i landet. Intressant i det sammanhanget är att notera att dengenomsnittliga arbetslöshetstiden för ungdomar däremot varit i det närmastekonstant och oberoende av de ändå ganska kraftiga konjunktursvängningarna under1970-talet, Andra grupper på arbetsmarknaden redovisade däremot ej sammastabilitet över tiden, vilket är en ganska intressant iakttagelse. Mot bakgrunden av 1970-talets erfarenheter kan man dåställa frågan: Hur kommer 1980-talets arbetsmarknad att gestalta sig. särskiltmed tanke på de stora ungdomskullar som under detta årtionde kominer att görasin entré på arbetsmarknaden? Jag menar, herr talman, att det är väsentligt att man. dåman diskuterar riktlinjer för 1980-talets arbetsmarknadspolitik, har någonuppfattning om vilka faktorer - politiskt påverkbara eller ej - som kanförväntas spela en avgörande roll . Vi vet, eller borde veta, att en kraftfull sanering avsvensk ekonomi är nödvändig för ett bibehållet välstånd under1990-talet. Balansen måste återställas i utrikesbetalningarna och budgetunderskottetkraftfullt pressas ned i enlighet med den dåvarande trepartiregeringensekonomiska handlingsprogram . Kravet blir alltså expansion i den svenska ekonomin;industrikapaciteten måste utnyttjas bättre och gradvis byggas ut. Samstämmighet råder också om behovet av att dämpaökningstakten i den offentliga sektorn, även om den exakta procentnivån ärföremål för en ganska livlig debatt. Om vi i stort är överens om denna beskrivning av engradvis överföring av nya resurser från den offentliga sektorn tillindustrisektorn, särskilt exportsektorn, måste detta självfallet få påtagligakonsekvenser för 1980-talets arbetsmarknad och då inte minst för ungdomarna. Vilken beredskap finns det inom exempelvis utbildnings-och arbetsmarknadspolitikens område för att man skall kunna svara upp mot dekonkreta krav som återställandet av balansen i vår svenska ekonomi ställer ivad gäller den framtida arbetskraften? När, på vilket sätt och i vilken utsträckning kommer deungdomar som andra hälft blir färdiga med sin utbildning attmärka dessa nya krav och önskemål i sitt utbildnings- och yrkesval? Med tankepå å ena sidan hur snabbt insatserna/resursöverföringen måste ske inom svenskekonomi och å andra sidan hur långsamt - av naturliga skäl - förändringar skerinom utbildningsväsendet, må det vara mig tillåtet att uttrycka vissa tvivel omhur vi skall lyckas med denna förändring.