prot · G40922 · 1980-12-31 00:00:00 — Till skillnad från en blindtarmsinflammationeller en infektion av något slag, som ju inle är en politisk fråga, är enpsykisk störning i högsta grad en social och polifisk fråga. Den har medmänniskans relationer till sin omgivning att göra, hennes relationer fillmedmänniskor, hennes sätt att i egen upplevelse spegla den omgivandeverkligheten - dess sociala struktur, dess relationssystem osv. Däremot personliga relations-syslem inte någon särdeles stor betydelse för hur manbehandlar min blindtarm. Det skall väl inte vara så svårt, även om vi är lekmän,, all förstå att här finns en avgörande kvalitafiv skillnad.Psykiatrin är på ett helt annat sätt än behandlingen inom kroppssjukvården enpolitisk fråga. Kroppssjukvården är inte en politisk fråga annat än när detgäller ekonomi och organisafion. Men psykiatrin är en politisk fråga även närdet gäller behandling av människor. Den skillnaden kan illustreras på ettslående sätt av alt vi i kroppssjukvården ju faktiskt inte har någratvångsomhändertaganden av den typ som vissa krafter anser alt man måste ha.Det är en politisk fråga hur mycket tvång, hur mycket repression, hur mycketförtryck och hur mycket ivångsmedicinering man skall tillåta. Det är alltsåicke en medicinsk fråga, det är i grunden en politisk fråga och en maktfråga.Delta har italienarnas experter och reformatorer för länge sedan insett. drivhjulenbakom deras stora psykiatriska reform. Jag upprepar därför min fråga till . Ochkom nu inle med några hänvisningar eller försök alt koppla ihop mig med AndersGernandt eller några sådana tricks, utan svara äntligen rent ul - en kanskeovan situation för en politiker som skall försvara en omöjlig sak, som det härju egentligen är. Är för en drastisk reducering avtvångsmo-menlel inom den psykiatriska vården, så att det förs ned på en nivåsom är en bråkdel av vad som förekommer - på samma sätt som har skett genomden italienska psykiatriska reformen? Är det ett politiskt mål som vore bra förden svenska mental vården, eller tycker all del i stort settskall vara som , med några smärre justeringar? Psykiatrisk hälso-och sjukvård m. m. 51 (); ' drog in mitt namn i den härdebatten. Det må han gärna göra, för jag är myckel intresserad av den härfrågeställningen om den svenska psykiatriska vården, som jag i likhet med JörnSvensson tycker är felakfig i många avseenden. Han sade all och jag är samma andas barn,och det vill jag hålla med om i två avseenden i anslutning till vad som harsagts här. Det första är att den svenska psykiatriska vården sannolikt inte ärvad den borde vara med hänsyn till de kunskaper man har om det mänskligapsyket. Jag har också avsett atl här verka litet i den riktningenmofionsmässigt. Men det sköts så bra av företrädarna för vpk-sidan. Medundantag av atl jag inte håller med dem om detta med arbetarinflylande - ochvissa andra punkter -tycker jag atl vad de säger i den här frågan är myckelvetfigt. Det andra avseendet där jag anser mig vara samma andasbarn som gäller när påpekar hur alldeles speciellttomhänt i fråga om argument är, hur i dettafall -och kanske även i det fidigare ärendet - rör sig med tomma fraser ochibland uttryck som man får beteckna som rena fånigheter. Jag har lärt kännaGabriel som en kunnig person på dessa områden. Men det måste vara litetdåligt ställt med minnet eller uppfattningsförmågan eller något annat.Det skulle kanske kunna botas med naturmedel, bättre kost eller nägol dylikt,så att länkandet blir mindre beslöjat. Han har vrängt fill saker och ting, ochhan har som sagt kommit med väldigt tomma och intetsägande repliker i frågan. Det gör mig ont all behöva säga dethär, men jag tycker atl ligger väldigt lågt i fråga omden kvalitet som vi skulle vilja ha fram vid den här debatten. 52GABRIEL (): Ja, i ett avseende tror jag alt jag inle ärsamma andas barn som och : jag har lärt mig alldel inle är nödvändigt att sätta betyg på andra ledamöter här i . Detär inte nödvändigt att säga att en annan person är fånig, kommer med tommafraser, ligger dåligt fill i debatten osv. Man måste inte redovisa alla destarka känslor Psykiatrisk hälso-och sjukvård m. rn. man har inför den som man debatterar mot. Del är bättreall överlåta betygsättningen ål dem som lyssnar. Jag skall göra det också i delhär fallet. Jag tror också att det är bra om var och en får göra sinapåståenden och motivera dem. Jag har inte sagt alt del är helt normalt ochinvändningsfritt med 20 000 tvångsomhändertaganden , !Tvärtom har jag sagt att jag är anhängare av ett minskat tvång. Men när JörnSvensson uttalar atl vi inte borde ha 20 000 ulan 500 tvångsomhänderlagandenper år, är del väl inle för mycket begärt om jag begär dokumentation av honomför det påståendet? Jag är inte färdig med något uttalande om hur mångatvångsomhänderlaganden som vore det rikliga antalet. Jag sitter med iutredningen, vilken jag hoppas skall komma fram fill ett förslagsom innebär minskat tvång. Jag är inte beredd alt säga - och utskottethar inte heller tagit ställning till den frågan - hur drastisk den minskningenskall vara. Vi kan därför inte ge något sådant besked - vi får väl be omursäkt för det - men det är bl. a. därför vi har utredningar, för alt klara utsådana saker. Qm anser sig kompetent atl stå här och sägaatl det bara skall vara 500 tvångsomhändertaganden i stället för 20 000, är detväl inte konstigt, och inte heller för mycket begärt, alt jag ber Svenssonbygga under sina ståndpunkter och uttalanden, som är så tvärsäkra. Vi som inlehar gjort några tvärsäkra uttalanden kan inle rimligen bli avkrävda samma typav dokumentation. Då hänvisar till två italienska böcker. Jagmåste bekänna att jag inte har läst dem, men jag får väl försöka att sälla migin i dem - det är bl. a. sådant som utredningar är till för. Jag tycker ändåatt det är litet väl magert som underlag för alt vi skall vara färdigaalt säga att 500 tvångsomhänderlaganden räcker. Del finns ingen som tycker atldet är bra med tvångsomhänderlaganden i vården - vet myckel välatl jag inte tycker det - men jag är inle lika säker på min sak som JörnSvensson, när del gäller hur långt man kan komma i den vägen. I fråga om kroppssjukvård tror jag inle all Svenssonär lika insiktsfull som han möjligen är beträffande psykiatrisk vård. Hansuttalanden på det området lyder inte på särskilt djupgående kunskaper. 53 (vpk): Jo, del är klart all del är riktigt all avmig kräva alt jag skall kunna resonera kring varför jag anser en viss betydligtlägre nivå än vad som förekommer i av tvångsomhänderlagande vorerimligare. Det är i och för sig inte heller svårt för mig att göra del. Jag skall nu inle på rak arm uttala mig alltför svepandeoch generellt, men jag kan säga att i jämförelse med del stora flertalet länderpå en social och ekonomisk utvecklingsnivå av jämförbar typ, framstår Sverigesom ett helt egenartat exempel. Del är här en abnorm frekvens avtvångsomhänderlaganden. Detta kanyag inle förklara-och del må vara en bristhos mig-men jag tycker det är allvarligt när inle heWer socialutskottet kanförklara det. är också synnerligenallvarligt alt socialutskottets ordförande och talesman av mig kräverupplysningar som han och hans utskott - som representerar en politiskt ansvariginstans, den kanske högsta ansvariga instansen på området - inte harinhämtat. Frågar ni aldrig vad som händer i andra länder? Studerar ni aldrig den vetenskapliga, organisatoriska och politiska utvecklingen på dessa områden i andra länder? Jag får av uttalanden och anföranden här intrycket att ni lever i en fullständigt isolerad värld, där nihar accepterat som ett givet faktum atl det skall finnas en så här hög frekvens av omhändertaganden - möjligen kan den vara litet lägre och möjligen kan rättssäkerheten bli litet bättre - och atl vetenskapsmännen får avgöra om den frikostiga ivångsmedicinering som förekommer är någonfing normall eller inte. Ni måste väl ändå fråga er vad som händer ute i världen,lyssna litet grand och känna på de vindar som blåser. Jag skall nu avsluta den här diskussionen, för jag trorinle all vi kommer längre. Jag tror atl del måste till en långvarig process avsjälvprövning hos socialutskott och dess ordförande, innan vi kandiskutera på ett sådant sätt alt vi kan börja förstå varandra. Men låt mig fillsist säga följande. När jag åberopadeförre överinspektören , så gjorde jag inle det - detskall jag tala om för - på grund av hans höga titlar - titlar har jag i och för sig ingen vördnad för. Men när jag ser atl överinspektören för den psykiatriska vården i landet ändå kommer fram fill värderingar av tillståndet och tendenserna som i långa stycken stämmer överens med mina egna, tar jag det som en tesl på alt jag ändå i de stora dragen har rätt. Jag kan naturligtvis göra omdömesfel, jag kan ha en sned värdering av saker och ting, och jag kan vara subjektiv. Men när jag får mina värderingar bekräftade på detta sätt och när denne man ställer samma fråga som jag själv har ställt fill socialutskottet i debatt efter debatt i sådanahär ärenden, nämhgen varför ingenting händer i , måste det ändå lyda på atl del här inle är fråga om atl någon enskild företrädare för vpk är uteoch försöker skapa sig en politisk profil, gör sig skyldig till känslomässiga överdrifter eller vad man nu vill försvara sig med från den konservativa sidan i dessa frågor. När överinspektören ställer frågan på del sättet, så måste det väl ändå innebära atl han funnit atl han saknar något redskap som han och skulle behöva för att driva på en välbehövlig reformering, nämligen kraftfulla politiska styrmedel, en kraftfullare och mer markerad politisk inriktning av de psykiatriska huvudfrågorna och när del gäller utvecklingen av den psykiatriska vården, till skillnad från den passivitet som råder. Delta är vad han har sagt, och del kom senast fram vid handikappkonferensen om mentalsjukvård och samhälle, som hölls för någon tid sedan. Han sade all del saknades politiska styrmedel och atl del inle finns något politiskt grepp över dessa frågor. Psykiatrin är en alltför isolerad värld, där olika små maktgrupper har fått dominera och där de nu i den ekonomiska krisens klimat framgångsrikt tycks kunna motsätta sig en välbehövlig reformering. Nog tycker jag alt socialutskottet Psykiatrisk hälso-och sjukvård m. m. Psykiatrisk hälso-och sjukvård m. m. och dessordförande kunde anstränga sig betydligt mer än vad man gjort för att på någotsätt polifiskt förhålla sig till detta, politiskt värdera det och uttala somsin mening alt så här får det inte vara - här måste vi skynda på medreformeringen, eftersom den f. n. inle sker på det sätt som vi skulle vilja ochsom vi egentligen hade avsett. 54 (); För del första vill jag för ordningens skullupplysa om att det är som är ordförande isocialutskottet och inte jag, även om jag talar för utskottet i det härärendet. För del andra vill jag säga alt om man gör ett kategoriskt påståendeså får man acceptera atl det begärs att man skall visa vad det finns förunderlag för det. har gjort ett sådant påstående. Jag har inlegjort det, och utskottet har inte gjort del. Därför kan del inte begäras atl viskall redovisa något underlag för sådana kategoriska uttalanden. Det betyder inle all vi inte bryr oss om vad som händer iandra länder. Det gör vi visst det! Men är det ju så att vi har tillsatt ensärskild utredning för denna fråga. I denna utredning är även vpkrepresenterat. Det är denna utredning som i första hand bör studera situationeni andra länder och vilka förändringar som bör göras i den svenskalagstiftningen. Jag kan försäkra om att utredningen kommer attgöra det. Vi får sedan se vad det blir för resultat. En summering av vad denna diskussion handlar om visar attden gäller tre saker. För del första handlar den om minskat tvång inom denpsykiatriska vården. Det har tillsatts en utredning som skall arbeta med justdenna fråga. I dess direktiv föreskrivs bl. a. atl dess arbete skall syfta tillatl förstärka rättssäkerheten. Hur mycket utredningen skall minska tvånget vetvi inte, men vpk har möjligheter all föra fram sina synpunkter i utredningen,och ni behöver inte hetsa upp er över att vi inte ger detaljerade direktiv påden punkten. För det andra är det fråga om ett program för denpsykiatriska vårdens utveckling. På den punkten finns det en skrift, utgiven avsocialstyrelsen, vars innehåll i fråga om vårdens organisation haft mycket att invända mot. Tvärtom är de principer som där förespråkasdesamma som de själv talar för. Inte heller på den punkten finnsdet någon anledning atl hetsa upp sig. I vpk:s motion finns ett antal yrkandenpå samma område. Jag har pekat på- och det har inte bestritts av Svensson- att det på alla de punkter som tas upp i motionen pågår arbete i den riktningsom vpk har begärt. För det tredje har en mängd uppfattningar omvårdens innehåll och bedrivande. Men därvidlag finns del inga yrkanden frånvpk, och det äi därför inte stor mening i att säga att skall taställning i dessa avseenden. Jag har tillåtit mig att uttala, att del ärnaturligt all man accepterar vetenskapens nuvarande ståndpunkt i sådanasammanhang. Del betyder inle alt skulle underlåta all ta upp frågorom tvångsomhändertagande och Ivångsmedicinering. har helt rätt iatt delta områdeskiljer sig från andra medicinska områden. Det gäller här speciellamedicinskl-etiska problem, och det är just sådana som utredningen skall ägnasig åt. När det gäller innehållet i vården i övrigt, dvs. dennasrent vetenskapliga sida, har det inle ställts några yrkanden, och då kan maninte heller begära att ulskollel skall ta ställning fill det. 55 (): påpekade atl del inle ärlämpligt atl inför kammaren göra värderingar av ledamöters personliga fillståndoch agerande, och jag vill be om ursäkt för del som jag har sagt i den vägen.Jag vill också begagna detta replikfillfälle till att säga, atl vi här ikammaren inte skall stå vid sidan av vetenskapen. Jag har full rätt att iriksdagen ta upp förslag till olika vetenskapliga åtgärder. Jag har också fullrätt alt fästa uppmärksamheten på sådant som jag uppfattar som brister i olikasamhällsfunktioner, oavsett om dessa funktioner har vetenskaplig eller allmänkaraktär. Psykiatrisk hälso-och sjukvård m. m. 56GUNNAR i (m): Vi är två läkare här i kammaren. Jag har förmin del med stort intresse lyssnat på denna debatt om hur psykiatrisk vårdskall bedrivas. Jag förstår när han på vägnaravböjer atl diskutera medicinska problem från synpunkten av vårdmetoder. Jagvill också säga att jag, trots atl jag valde läkarbanan i avsikt atl blipsykiater och trots all jag har viss psykiatrisk utbildning i botlen, inteheller anser mig tillräckligt kompetent alt yttra mig i frågan om psykiatriskavårdmetoder. ' Jag begärde ordet närmast för all peka på att en viss aspekt påfrågan om tvångsomhändertagande kanske inte har blivit fillräckligt belyst. Jagsyftar på att tvångsomhänderlagande i stor utsträckning slår i relation tillden samhälleliga toleransen för avvikande beteenden. Jag förmodar att tvångsomhändertagandenablir färre i ett samhälle där man är mera beredd alt tolerera starkt avvikandebeteenden än i ett samhälle där individerna framför allt ställer krav på att fåvara i fred. Detta gäller både samhället i stort och familjer, där en vissfamiljemedlem kanske kan vara mycket besvärande för de andra. Jag försvararsjälvfallet inte tvångsingripanden, men jag menar att frågan om dessa inte kanbegränsas till att gälla enbart den sjuke, utan man måste ta hänsyn till depsykologiska relationerna mellan den sjuke, hans närmaste omgivning och helasamhället. Jag tror också att man kanske ibland måste tänka på atl alltförtidig utskrivning av patienter ofta leder till återfall. , somiäst in det här området, har kanske också läst in en del av den amerikanskalitteraturen. Där har man vissa synpunkter på detta. Jag gick upp i talarstolen, herr talman, också för atlsäga atl psykiatri är myckel svårt. All vara psykiater är ofta otacksamt. Vialla måste vara myckel tacksamma mot dem som över huvud tagel engagerar sig idenna specialitet. Man har nämligen där i stor utsträckning atl göra medpersoner som beter sig irrafionellt. Och det är inte så lätt för den som är vanvid atl normall agera rationellt atl hanlera situationer där den man har attgöra med i stor Psykiatrisk hälso-och sjukvård m. m. utsträckningtänker, talar och uppför sig irrationellt. Det kräver myckel tålamod. ledamöter gör del kanske litet för lätt för sigom de tror att den psykiatriska vården kan bedömas från vanliga rafionellautgångspunkter. 57 (vpk): Det låg en hel del intressant i vad GunnarBiörck sade. Del fanns också i anförandet en del som kan användas för attillustrera hur tillståndet inom den här sektorn egentligen är i . vill hänföra olikheter i frekvensentvångsomhänderlaganden till graden av tolerans i olika samhällen gentemotavvikande beteenden. Det är naturligtvis till stor del helt riktigt, och detavslöjar i sin tur att det i högsta grad är en politisk och social fråga hurmånga tvångsomhänderlaganden man har. När det gäller skulle jag nogvilja hävda att den främsta omedelbara orsaken till den höga frekvensen ärjuridisk - det finns en lag som är mycket frikostig med indikationer på vad somkan föranleda tvångsomhändertagande. Man har t. ex. den terapeufiska indikationen, att någonkan förväntas få sitt tillstånd avsevärt förbättrat genom vård, och då kan manmot sin vilja intas. Och om man är störande för någon annan, då kan man ocksåinläs. Själva den juridiska formen för atl arrangeratvångsomhänderlaganden är också myckel mindre kvalificerad här i landet än vadden är i t. ex. , där det i princip fordras domstolsulslag eller endomares beslut för alt någon skall kunna Ivångomhändertas, Men för den skull ärinte antalet psykotiker, antalet störande människor eller antalet fysiskaövergrepp som begås under förvirringstillstånd större i än här -absolut inte. Det är bara det att man ser politiskt och socialtannorlunda på de här frågorna än i . I har man traditionellt en sådan inställning altom man upptäcker en avvikare så är man oerhört benägen att på det här planetgripa till samhälleligt tvång, medan man tydligen i de flesta andra länder intealls har samma inställning - där har man från början haft en reslrikfivare syn,och den har sedan levat kvar. lilla anförande är intressant också ur enannan synvinkel. Jag tror alt det var omedvetet av honom att tala om "desjuka". Med det förmodar jag alt han menade de som brukar klassificerassom psykotiker, och om del finns det väl inte så mycket att säga. Del stora problemet med den svenska lagstiftningen är altdessa 20 000 tvångsomhänderlaganden i huvudsak drabbar andra människor -människor som visar olika former av neurotiska symtom på grund av atl de råkati olika livssituationer, där neurotiska symtom i och för sig kan väntas och ärrelativt normala, där del inte är något märkligt all folk visar sådana symtom,men där det är fråga om människor som har en fullt klar verklighetsuppfattning.Del är bara det atl de fillfälligl inte klarar av all leva. Vad som skrämmer mig är atl så många sådana människor kan De är ju icke heller med 22 definition vad man kallarsjuka. Sjukdomsbegreppet inom psykiatrin får inte förväxlas medsjukdomsbegreppet inom kroppssjukvården, men om vi accepterar beteckningensjuka för psykotiker är just det farliga med den svenska lagsfiflningen alttvångsomhändertagandet utsträcks till en massa människor, som är fullt klaraöver var de slår och som myckel väl kan medverka aktivt och delta i resonemangom sina problem och som följaktligen i första hand bör få stöd på det sättet. Utskottetshemställan bifölls med 289 röster mot 18 för motionerna 1979/80:423 av LarsWerner m. fl. och 1979/80:1668 av m. fl. i motsvarande del. 3ledamöter avstod från all rösta. betänkande 1980/81:3 om vissa läkemedelsfrågor. 58 (): Trots socialutskottets i stort posifiva skrivning över motion 491finner jag anledning till några kommentarer från mofionärernas utgångspunkter. Givetvisär det värt att notera följande i utskoltsbetänkandet: "Enligt utskottetsmening visar remissyttrandena att mofionärerna pekat på vissa förhållanden påläkemedelsområdet beträffande vilka åtgärder är påkallade, men att sådana börkomma fill stånd genom att de olika problemen bör angripas var för sig och integenom en översyn av läkemedelsförordningen eller genom en annan övergripandeutredning." Låtmig först i all enkelhet notera alt vi i mofionen naturligtvis inte gör anspråkpå att åstadkomma en heltäckande argumentation i detta svåra och mångskiftandeämne. Motionen är närmast att betrakta som en översiktlig motion, i vilken vifrån fem angivna utgångspunkter gör ett försök all påvisa atl det finns skälalt se över den nu 20-åriga läkemedelslagstiftningen. Påfå områden har det skett en så omvälvande utveckling som just inomläkemedelsindustrin. Det var en av anledningarna fill vårt krav på en allmänöversyn av gällande lagstiftning eller på åtminstone en utvärdering av gällandebestämmelser. Remissinstanserna synes i stort sett instämma i motionenssyfte, men de menar att det stegvis bör genomföras förändringar itillämpningsbestämmelser och lagstiflningstolkning. Jag är naturligtvis medveten om all del är ett omfattandearbete alt verkställa en omarbetning av gällande lag ochtillämpningsbeslämmelser. Därför kan del synas enklare att ta en bil då och då.Men därmed skapas ett lapptäcke som gör det svårt atl överblicka helheten. Genom att revidera lagstiftningen bit för bit och utansamordning får man inle samma kostnadsmedvetenhet som vid en samlad översyn.Dessutom är nuvarande lagstiftning - del sägs också i remisshandlingarna -omodern på vissa punkter. Frågan om hur s. k. naturmedel och vissa narkotikaskall klassas bör behandlas i ell sammanhang och med en helhetsbedömning avdefinifioner och lagar. Remissyttrandena och utskottets handläggning visar attmotionens syfte på väsentliga punkter uppmärksammals, och delåtgärder redovisasvara på gång. Detta är i sak bra. Huruvida man kan komma fram till enbra lösning ulan att tar initiafiv i form av att begära enfullständig utredning får väl utvecklingen utvisa. Jag vill passa på tillfället att rent allmänt uttala minoro för den "överkonsumtion av läkemedel" som är ett faktum och somockså berörs i vår mofion. Statsrådet har fåttåtminstone två interpellationer atl besvara i det ämnet, vilket visar alt detråder stor oro här i . Läkemedelskostnaderna uppgår till miljarder kronor,och de är mycket betungande för såväl den enskilde som samhället. Jag skulleinte alls tycka all det är märkvärdigt atl statsmakterna ullalar sig om ochanger riktlinjer för hur läkemedel i framliden skall användas. "Syskonpar hittades avlidna - hade medicin för 50 000kr." - sådana rubriker i dagspressen talar sitt eget språk. LänsläkarenKjell i har i en undersökning påvisat problemets storlek, och hankonstaterar: "slängs pillerburkar för bortemot en halv miljardkronor." Av 8,2 miljoner läkemedel som köps ut används inte fullt 3,6miljoner, och 580 000 förpackningar kasseras oöppnade - skrämmande uppgifter. Länsläkare undersökning utfördes på beställningav bl. a. , som har fått materialet för , menännu har det inle märkts några direkta åtgärder från ämbetsverkets sida för altkomma åt det här problemet. Det finns anledning även för en lekman all misstänka attdet finns preparat på marknaden som är receplfria men som egentligen borde varareceptbe-lagda. För denna misstanke fick jag belägg i en tidningsartikel förnågon dag sedan av chefsläkaren vid . Den produkthan nämner innehåller acetylsalicylsyra, kodein och koffein, och han säger attdenna medicin i vissa lägen ger allvarliga biverkningar - men den är receptfri. Jag anser det tveksamt atl man, som utskottet ochsocialstyrelsen tror, skall kunna lösa problemet med överkonsumtionen avläkemedel genom att publicera en "läkemedelsbok". Naturligtvis ärinformation ett bra hjälpmedel, men jag tror alt del behövs andra åtgärder,att det måste till samverkan mellan läkare och all läkaransvarel måste betonas. lar i sitt remissyttrande ganska lätt påfrågan om förskrivningsproblemet, och det är i sig beklagligt.