prot · G40973 · 1980-12-31 00:00:00 — Defta kommer aft medföra betydandesvårigheter för alla dem som i landsting och kommuner har ansvar för ekonomin,förutsatt aft man infe gör det lätt för sig och helt sonika höjer skatten 1982med motsvarigheterna till den nedskärning pä 2,8 miljarder som regeringenföreslår. Det kanfinnas anledning att titta litet närmare på de åtgärder rörande den kommunala ekonomin som regeringen aviserar. Höjning av grundavdrag vid inkomstbeskattning,reducering av skatteunderlaget från juridiska personer samt slopande av en delstatsbidrag kommer att medföra en inkomstminskning för primärkommunernapå ca 1700 miljoner och för landsfingen på ca 1 100 miljoner. Def kan tilläggas att staten samfidigt avsatt en s. k.särskild resurs på 100 milj. kr. att fördela till ekonomiskt svaga kommuner ochlandsfing i samband med fördelning av det extra skatfeutjämningsbidraget för år1982. Det framgår inte om fördelningen av denna nya resurs skall ske eftersamma kriterier som när det gäller det gängse skatfeutjämningsbidraget eller omutgångspunkten, vilket är det troligaste, skall vara effekterna på kommuner ochlandsfing av 2,8-miljardersnedskärningen. Kommunförbunden har snabbt räknat ut atf denna ganskaomfattande inkomstminskning skulle motsvara en utdebitering av förlandstingen och för primärkommunerna, alltså tillsammans något över enkrona. Självfallet är det helt oacceptabelt, om man som kompensation för inkomstbortfallethöjer skatten. Dä är ju hela meningen med reformen förfelad. Inkomstminskningenmåste kompenseras med besparingar och inte med skattehöjningar. Möjligen kanman tänka sig vissa faxehöjningar, som brukar leda till en minskad efterfrågan,varjämte def ter sig rättvisare att den som efterfrågar service ocksåbetalar för den. Kommunernas möjligheter aft hålla oförändrad skatt kornmerockså i stor utsträckning att vara betingade av utvecklingen när def gällerlöner och priser. Det just träffade löneavtalet ger vissa förhoppningar om attdet skall gå att dämpa prisökningarna. räknar med, att ompris-och löneökningarna 1982 hade begränsats fill , skulle primärkommunernasinkomster och utgifter kunna balanseras . då att göra besparingar? Ja, uppenbarligen ,åtminstone om man skall tro tidningen . Tidningen redovisaratt primärkommunerna kommer att fä ett överskott på 1 500 milj. kr.och landsfingen 1 000 miljoner. Att man också skriver aft det är som hartalat maktspråk och skrämt kommunerna fill att vara sparsamma tycker jagnärmast man skall ta som en komplimang. ordförande säger i def sammanhanget att det harförekommit åtskilliga exempel på panikslagna och onödiga besparingar, som gåttut över medlemmar. Rimligtvis kornmer def infe att gå uf över dem iegenskap av skattebetalare om kommunerna sparar. Det viktigaste med de härbesparingarna är, om beräkningarna är rikfiga, att kommuner och landsting för detkritiska haren ingångspost pä 2 500 miljoner, som tillsammans medregeringens "särskilda resurs" på 100 miljoner nästan motsvarar helainkomstbortfallet i regeringens sparpaket om 2 800 milj. kr. Bara av denanledningen borde def alltså inte behöva vara fal om en kommunalskaftehöjningför 1982. Det kan också vara värt atf notera att det tidigarebeslutet om fullföljandet av tredje steget i skatteutjämningsreformen skallfullföljas. kommuner och landsfing den utlovade miljarden. Det finns emellertid ytterligare en sida av saken sommåste och bör belysas. Trots löfte om motsatsen fortsätter regering och riksdagatt lägga nya bördor på kommuner och landsting i form av i och för sig vällovligareformer, vid vilkas finansiering man dock inte tar tillräcklig hänsyn till denpressade kommunala ekonomin. har beräknat aft nedanstående reformerbara för primärkommunerna kommer atf medföra ökade kostnader på minst 2 000milj, kr. Skulle allt defta genomföras , skulle det medföraen konsumfionsökning på infe mindre än 3 1/, Självfallet är dettahelt otänkbart, och en del av reformerna blir inte heller genomförda förrän1983, Def gäller exempelvis kollektivtrafiken, gymnasieskolan och . När det gäller den samlade skoldagen beslutar varje kommunsjälv när den skall genomföras, och där finns alltså möjligheter till vissabesparingar, Samma sak gäller den del av socialtjänstlagen som berörutbyggnadstakten av barnomsorg och äldrevård. För att fullständiga bilden skall man också ha klart försig att vissa reformer kommer att medföra icke oväsentligainkomstförstärkningar för kommunerna. Jag tänker då på de väntade, mycketkraftiga höjningarna av taxeringsvärdena, som i beskattningshänseende intekommer att kompenseras av sänkta procentsatser och högre skiktgränser vid denkommunala taxeringen. Den skärpta realisafionsvinstbeskattningen vidförsäljning av fastighet medför också ökade kommunalskatfeintäkter.Begränsningarna i rätten till reseavdrag kommer också att ge ökade kommunalskatteintäkter,I dagens läge vet man inte hur mycket dessa reformer kommer aft öka intäkternaför kommuner och landsting. Under alla förhållanden måste det vara ett absolut kravaft inte ytterligare kostnadskrävande reformer läggs på kommunerna. Man måsteockså diskutera en senareläggning av genomförandet av de beslut som redanfattats i och som jag just redogjort för. Glädjande nog tycks denviljan också finnas hos berörda parter, I primärkommuner och landsfing bör manockså undersöka om inte en del beslut kan omprövas ufan alltför stor negativverkan på nödvändig service, Def är ju ingen självklarhet att vi måste bygga ut denkommunala servicen var eviga år. Från socialdemokratisk sida talas det ofta omsocial nedrustning när vi från moderat håll vill dämpa expansionen, I så fallskulle vi närmast ha levt i social misär , då detuppskattningsvis fanns mellan 5 protokoll 1980/81:73-74 300 000 och 400 000 färre anställda inom den kommunalasektorn. Enligt min uppfattning medför det för många människor en socialnedrustning, om man höjer kommunalskatten. Om skaften höjs med säg ,medför def en utgiftsökning på . för den familj som tjänar 100 000 kr.Den familjen mäsfe, förutsatt atf den inte är lycklig nog aft kunna spara 1 000kr., då inskränka på något annat. Det kan vara matstandarden som måste dämpas,klädkontot som måste minskas eller något annat som kanske för många uppfattassom en social nedrustning. Det är heller ingalunda så att en kommunalskattehöjning,trots att kommunalskatten i motsats fill statsskatten är proportionell, slårproportionellt lika för alla. Vi kan ta som ett exempel en kommun som höjerskatten med . - kommun har just höjt med 2,40, så exemplet äringalunda orealistiskt. Förjatt kunna behålla en oförändrad köpkraft vid ensädan skattehöjning behöver en inkomsttagare med 60 000 i årsinkomst enlönehöjning på . Den som tjänar 90000 behöver en tioprocenfig lönehöjning,och höginkomsttagaren med 150 000 i årsinkomst måste ha eft lönelyft på minst15 % för atf kompensera sig. För en mycket stor majoritet inkomsttagare ärkommunalskaften den i särklass mest betungande. Därnäst kommer momsen, ochförst på tredje plats följer statsskatten. Mot bakgrund härav är det inte såegendomligt att kommunalskatten nu är föremål för stor uppmärksamhet. Avslutningsvis är def posifivt aft kunna konstatera aftdet polifiska klimatet under intryck av det kärva ekonomiska läget i ett parfrågor synes väsentligt ha förbättrats. Detta gäller både i fråga omavtalsuppgörelsen och i de förhandlingar som har förts mellan regeringen å enasidan och de båda kommunförbunden å andra sidan. Förhoppningsvis var detta,herr talman, inte en engångsföreteelse. 71OSWALD (vpk); Energifrågorna har lyst med sin frånvaro idenna allmänpolitiska debatt - f. ö. infe bara i den ufan i den allmännapolitiska debatten i i dess helhet. Efter folkomröstningen har def verkat som om de flesta helst har velat glömma hurfrågorna står och vilka olika alternafiv det finns atf välja mellan när detgäller framfida energipolitik. Och det är kanske infe så konstigt. När 1970-talefssveriska politiska historia skall skrivas en gång i framfiden, kommer säkert enav slutsatserna i bedömningen atf bli aft energidebatten fördes med myckenfalskhet och osanna argument. Samarbetet mellan industriintressen och olikapolifiska grupperingar kommer att avslöjas, de felakfiga prognoserna och speletför atf göra dem trovärdiga kommer atf framstå i all sin lögnaktighef. Därförvill de som agerade med dessa falska argument, nu när vi har allt så nära inpåoss, helst infe bli påminda om vad de har sagt. Därför är det tyst ienergifrågan. Kärnkraften byggs ut till en otrolig och helt onödig nivå,oljeberoendet består, kol är på väg atf införas i stor skala, och utvecklingoch forskning när det gäller alternativa, inhemska och förnyelsebaraenergikällor hälls på sparlåga. Kort sagt: vi är på väg in i denenergiframtid som kärnkraffsvännerna eftersträvat och arbetat såhårt för. Men verkligheten visar deras falska argumentation ochavslöjar deras felaktiga prognoseroch tillrättalagda utredningar. För hur ser energiförbrukningeni ut ? Hur överensstämmer verkligheten med 1975 årsenergipolitiska antaganden? Hur mycket återstår av energikommissionensberäkningar? Vad av sanning har lämnats kvar i den ökända konsekvensutredningensmaterial? Hur ser de nya prognoser uf som vi nu har fått i långfidsutredningen,från statens industriverk, från energisparkommittén och från flera andra håll?Om def är något som alla dessa källor överensstämmer med, så är det deberäkningar som redovisades och fördes fram av linje 3 och Folkkampanjen motkärnkraft före folkomröstningen. De ligger däremot långt under vad som påstodsi de fidigare nämnda publikationerna och utredningarna, som användes av linje 1och 2 i deras propaganda där de påstod att def skulle bli energibrist,industrinedläggningar, kris och elände, om infe fick startaytterligare sex reaktorer utöver de fidigare sex som redan fanns i drift. Vi har fått kris, nedläggning av industrier, arbetslöshet,standardsänkningar och sjunkande reallöner - det är sant. Men det är inteorsakat av energibrist! Det är orsakat av den allmänna ekonomiska krisen i dekapitalistiska ekonomierna, där just slöseriet med alla resurser, ävenenergiresurser, till slut leder fram till den kollaps som vi just nu upplever. Mot bakgrund av den faktiska utvecklingen, fram fill nuoch så långt som vi vågar lita pä prognoserna, är def i högsta grad mofiverafatf ställa några frågor till de politiska partier som med sina falska argument,medvetna förvrängningar och osanna påståenden missledde folkopinionen införfolkomröstningen. Jag lämnar då moderata samlingspartiet åt sidan. Moderaternavar visserligen med i den allmänna förbrödringen med socialdemokrater ochfolkpartister i sin kamp för kärnkraft i , men till skillnad från dessapartier stack de inte under stol med sina verkliga avsikter. Det hade i och försig varit omotiverat och omöjligt. Representerar man den yttersta högern, sommoderaterna här i gör, är det också självklart på vilken sida manhamnar i en konflikt mellan storkapitalets intressen och folkflertaletsintressen. Det är vad det ytterst handlar om i energifrågan såväl som i allaandra stora samhällsfrågor, och där intar högern sin givna plats. Men med linje 2-partierna, socialdemokraterna och ,ställer sig det hela annorlunda. Ni representerar dessa partier och har ställter bakom deras polifik i energifrågan. Ni delar också ansvaret för den falskhetsom de har visat upp i den frågan. Socialdemokrater och folkpartister - vilkenkombination! - ville bygga ut kärnkraften i . Hela deras politik under1970-talef var inriktad på en sådan utveckling. De var också helt överenssinsemellan. Den folkpartisfiska minoritetsregeringens energiproposition vargodkänd och välsignad av socialdemokraterna, vägen låg öppen för 12 reaktoreroch fortsatt samarbete. Då kom den lilla olycksaliga incidenten i Den beskrevs och avfärdades ju så påmänga håll. hade kärnkraftsmofsfåndet växt sig starkt i mof kärnkraft gick fram med stormsteg,hundratusentals skrev på, och man kunde notera ett ökande motstånd också inomsocialdemokrafin. Då blev det takfiskt-politiskf lämpligt atf på några timmarförvandla sig fill ett avvecklingsparti från aft tidigare ha varit ettutbygg-nadsparfi. Men def var bara till namnet. Och här börjar de verkligtfalska turerna, som sedan skulle pågå under hela folkomröstningskampanjen ochsom det nu börjar bh dags att kräva redovisning för. hade ingetval, och inte heller någon vilja, att inta en annan attityd, och så var linje 2-alliansenetablerad. Man lyckades - med stort besvär - undvika att hamna ihop medmoderaterna, fastän skillnaderna i sak var helt försumbara. Man lyckades fåutbyggnad fill avveckling och lurade därmed många motståndare till kärnkraftatt stödja linje 2. Och man lyckades, som jag sagt, att med osannaberäkningar och påståenden få det aft framstå som en katastrof försysselsättning och välfärd, om man infe fick bygga och starta sina tolvaggregat. Var står linje 2-parfierna ? Vad har ni gjort för attuppfylla era löften på linje 2;s valsedel? Vilka inifiativ har ni tagit för attutveckla alternativa energikällor, begränsa kolanvändningen och minskaoljeberoendet? Sanningen att säga: ingenfing. Och det var väl inte hellermeningen. Ni ville bygga ut kärnkraften, och det har ni lyckats med. Men denavveckling som ni utlovade ser def mörkt ut för. Vi har snart fio kärnkraftsreaktorer i gång. Deproducerar ett stort elöverskott som inte går att placera i industrin och inteheller i samfärdsel-sektorn, eftersom förbrukningen där ligger sfilla eller t.o. m. minskar. Den enda återstående möjligheten är att göra sig av medelöverskottet i uppvärmningssektorn. Därför pågår nu de intensiva kampanjernaför elvärme. Man propagerar inte bara för elpatroner och elpannor, utan manförsöker också bryta upp def beslut om förbud mot direktverkande elvärme somredan fattats. Det har också gett resultat, för det enda område därelförbrukningen ökar är just övrigsekforn, dvs. Vi går alltså snabbt mot ett starkt ökande elberoende, ochfrågan blir då; Hur skall all denna el produceras , då jukärnkraftsreaktorerna skall tas ur bruk enligt vad linje 2 har utlovat? Blirdet kolkraff, kanske? Ni socialdemokrater och folkpartister hotade ju med ettKolsverige, om inte kärnkraften fick byggas ut. Hur går det nu? Skall nyareaktorer byggas för att ersätta de förbrukade ? Hur blir det dåmed avvecklingen? Blir det kanske bridreaktorer, som ni uttryckligen har sagtinte skall få byggas i ? Det är många frågor att besvara, men man måsteta ställning till hur det stora elbehov som vi nu skapar här i landet skallkunna fillgodoses -elkraften måste ju produceras på något sätt, när kärnkraftenskall avvecklas som ni har lovat. Det finns ytterligare några viktiga frågor. FörStorstockholms del diskuteras nu värmeförsörjningen. En stark falang, därsåvitt jag vet många socialdemokrater och folkpartister ingår tillsammans medmoderaterna - treenigheten är samlad igen - vill satsa på hetvatten frånForsmark. Def berör också min hemkommun, . Socialdemokraterna påUppsalabänken har motionerat om denna utbyggnad och krävt aft den skall kommatill sfånd. Här finns fortfarande oärlighefen kvar. De fyra socialdemokraternafrån redovisar på intet sätt hur värmeförsörjningen skall ordnas närForsmark 3, som är den aktuella reaktorn, fas ur drift. De hänvisar till forskningsom skall ha löst problemet . Men det finns ingen forskning som kanlösa problemet med uppvärmning av eft så stort system på denna korta tid. Alternativen är desamma som tidigare: kolkraft eller merakärnkraft. Det bör man ärligt tala om. Hetvatfentunneln binder oundgängligenupp oss till fortsatt beroende av kärnkraft, om vi infe vill satsa på kol. Ochdet ville ju inte linje 2, eller hur? Man talar också diffust om varmvattenfrån Forsmark. Sanningen är ju att det inte är fråga om vare sig varmvatteneller ännu mindre om spillvärme, vilket också länge har använts för att maskeravad det är fråga om. Spillvärmen från reaktorerna kommer som förut att gå ut ihavet till ingen nytta, för kylvatfnet som def där handlar om har alldeles förlåg temperatur för att transporteras den långa vägen till . Den värmedet är fråga om är ånga, som skall avtappas direkt från reaktorn. Det minskarelproduktionen kraftigt. Men , som förut varit motståndare till eftsådant förfarande, har gått med på det. Som jag förut framhållit är elproduktionen från såvälForsmark 3 som övriga nya reaktorer helt onödig, och därför kan man göra på defhär sättet. Frågan kvarstår: Med vad skall vattnet för och Uppsalasuppvärmning hettas upp, när de första reaktorerna i Forsmark tas ur drift ochhetvattentunneln är byggd? Det bör de som agiterar för hetvaftentunneln frånForsmark tala om, och det gäller särskilt och övrigasocialdemokrater i län. En annan fråga är svensk uranbrytning. Från linje 2:s sidaframhölls upprepade gånger under debatten inför folkomröstningen atf någonsådan inte var aktuell till den begränsade användning av kärnkraft som skullegälla i . pågår prospektering efter uran på flera platser, framförallt i mellersta . För vilket ändamål? Vi vet att situafionen på deninternationella uranmarknaden har förbättrats. Det är nu lättare att köpa uran,och priserna har sjunkit. Vi kan alltså i köpa vad vi behöver så längevi skall ha kärnkraft. Varför då denna satsning på prospektering och ävenbrytning som i fallet Pleutajokk? Också här anar man ett helt annat mål och ettannat perspektiv än vad linje 2 gick ut med i folkomröstningen. Vad anser dåsocialdemokrater och folkparfister om svensk uranbrytning? Skall vi ha ensådan, fast ni påstod att det inte var aktuellt? I så fall, om ni har lämnat ertidigare position, den som ni hade före folkomröstningen, vad skall Sverigegöra med def uran som kan komma att produceras här? Det är dags att infria de löften om avveckling avkärnkraft och utveckling av inhemska energikällor som linje 2 gav införfolkomröstningen. Qch ni kan vara övertygade om en sak. Svenska folket har integlömt, även om ni kanske hoppas och tror aft så är fallet. Debatten om denframtida energiförsörj- ningen kommer atf fortsätta, och då kommer det att krävasatt man visar var man står - tillsammans med storkapitalet och högerkrafterna,för ökade profiter, fortsatt resursslöseri och naturförstöring, ellertillsammans med folkflertalet och vänsferkrafterna för ett bättre samhälle ochbevarande av natur och miljö. 72 BO (): Svenska folket börjar bli klartmedvetet om den både tillfälliga och strukturella kris i vilken landet befinnersig. Det är därför inte helt förvånande att det i många kretsar - även inomregeringspartierna -råder en viss otålighet och att man tycker att det tar förlång tid att vidta motåtgärder. Jag tror också att def finns en allmän viljahos folket att underkasta sig ganska stora offer för att komma fillrätta med landets problem. Sedan är det kanske infe så underligt atf dennaberedskap är något lägre när def gäller uppoffringar som direkt och hårt berörvar och en personligen. Men jag tror att man måste ha förståelse för aft den krisvi nu genomgår inte är aft jämföra med tidigare större eller mindrelågkonjunkturer. I själva verket rör def sig om en näst intill revolutionäromläggning av polifiken. Vi har hitfills under efterkrigsåren fram till 1974haft en så gott som obruten, stark stegring av produkfion och produkfivitet ochdärigenom kunnat dels höja den rent materiella standarden för medborgarna, delstillåta oss ett betydande antal sociala och andra kostnadkrävande reformer. Fördagen befinner vi oss emellerfid i en situation där allmän omprövning mäste skeoch prioriteringarna göras mycket samvetsgrant. Men vill jag heltinstämma i vad ordföranden i SKF:s verkstadsklubb i , socialdemokratenGöran , så klokt sagt, nämligen att uppoffringarna måste göras nu föratt vi längre fram skall kunna återknyta fill den svenska välfärdsutvecklingen.Det får sålunda infe vara fråga om ett neddragande avvälfärdsambitionerna. Målsättningarna mäsfe göras klara, och vi måste befriaoss från nu ofta föreliggande missbruk och brist på lust att själva göra eninsats och ta ansvar för situationen. kan man naturligtvis komma framfill att en del omprioriteringar bör göras. Det är oundgängligt att denna process måste ta en visstid, både med hänsyn fill problemens storlek och det svenska samhällets sättatf fungera. I en diktatur kan man med kort varsel vidta radikala åtgärder utanaft alltför mycket snegla på riskerna för misstag. I vårt land har emellertidnormalt alltid polifiska åtgärder föregåtts av ett relativt långsamt fungerandeutredningsväsen. Låt mig som exempel bara ta skattepolitiken, där den enautredningen avlöser den andra utan atf man egenfiigen kommit någon vart.Tvärtom har situationen förvärrats. plötsligt har t. o. m. ekonomer inomMefallindu-striarbefareförbundet konstaterat att det snart måste sluta med enkatastrof, om ingenting görs. Sedan man från den borgerliga sidan i åratalhävdat att de höga och sfigande marginalskatterna var ett gissel inte bara förden enskilde ufan även för samhället och endast bemötts med hånfulla tillmålenfrån socialdemokratiskt håll, har plötsligt på några månadertongångarna helt ändrats. Den socialdemokrafiska finanspolitikens överstepräst,, har förklarat att marginalskatterna måste sänkas till , ochi den socialdemokrafiska partimofionen om den allmänna ekonomiska polifikenframförs samma krav. I samband med diskussionen om marginalskatterna har mansagt att en förutsättning för en sänkning av dessa skulle vara atf mansamtidigt kraffigt beskär möjligheterna att göra avdrag. Dessa avdrag har undersenare år stigit orimligt mycket och blir särskilt värdefulla, sägs def, justför höginkomsttagare. Ja, tacka för det! Avdragens storlek beror ju i förstahand på marginalskatternas höjd. Antag atf en person med femtioprocentig marginalskattlyckas låna . för inköp av bostad, lyxbåt eller dylikt till 15 %ränta, dvs. till en kostnad av . Skatteavdragets värde blir då7 . Om hans marginalskatt sedan stiger till innebär defta att hansskatteavdrag ökar till . Man kan sålunda säga att avdragefs värde ären omvänd spegelbild av def progressiva skattesystemet. Hade vi proportionellbeskattning, skulle ett visst skatteavdrags värde vara lika för alla. Det här exemplet visar också eft annat väsenfiigtförhällande. Om en person har hög marginalskatt kostar i realiteten t. ex.lyxbåten förhållandevis mindre, men sänks marginalskatten, i det fall jag nuhar nämnt, från , betyder detta att hans egna kostnader samtidigtökar med skillnaden , dvs. Det är klartatt en sädan marginalskattesänkning och kostnadsökning för denna person kommeratt göra inköpet mindre attraktivt och eventuellt få honom aft avstå. Därmedvinner man således två fördelar - både efterfrågan och avdragen minskar. Tillnykfringen inom socialdemokrafin när def gällermarginalskatterna är glädjande, men jag tror inte man får dra för stora växlarpå def. Det är naturligt för socialdemokraterna och möjligen för vissa kretsarinom och aft fala om en politik överblockgränserna för att gemensamt övervinna landefs svårigheter. I och för sighar naturligtvis vi moderater ingenting emot en sådan utveckling. Den endainvändningen är att dessa tankegångar f. n. saknar all realism. En första förutsättning för en gemensam politik är aft dedeltagande parfiernas färdriktningar, även om de inte är identiska, i varjefall pekar åt samma håll. Sä är inte fallet . Socialdemokraterna envisasmed atf driva frågan om löntagarfonder minst lika hårt som man gjorde undertidigare år och atf kräva en politik i den riktningen såsom en förutsättningför sin medverkan. Men vi vet också att kollekfiva fackföreningsfonder eller, somdet något förskönat ibland kallas, löntagarfonder, i realiteten leder fill ensocialisering av svenskt näringsliv på kortare eller . Deffaunderströks också av LO:s representant vid en presskonferens , då detsenaste socialdemokratiska fackföreningsfondförslaget lades fram. Men det finns även eft annat, minst lika viktigt, hinderför ett närmare samarbete av mer omfattande slag. Sä länge och hansnärmaste medarbetare leder def socialdemokratiska partiet i en anda av total