prot · G409163 · 1980-12-31 00:00:00 — Det är mot dennabakgrund som regeringen i den industripolitiska propositionen aviserar etttekniskt industriellt råd inom industridepartementet. I detta rådskall ingå företrädare för såväl industrin och de tekniska högskolorna som defackliga organisationerna. Rådet harsamlats till sitt första sammanträde här i . I anslutning till behandlingen av anslaget till STUkommenterar näringsutskottet det s. k. . Inom ramen för dettaprojekt skall ett upphandlingskoncept tas fram för en datorisering avinformationsbehandlingen på sjukhus. STU har satsat 10-15 milj. kr.på projektet. Såväl de fackliga organisationerna som landstingskommunerna är iövervägande grad positiva till en fortsättning. tar huvudmännen beslutom huruvida de skall gå vidare. vill emellertid att regeringenpå något sätt skall säkerställa att fortsätter. Staten har dockgenom STU redan gjort en betydande insats. STU har också, enligt vad jagerfarit, i sin budget för kommande budgetår avsatt betydande belopp förnästföljande etapp i projektet. Utan ekonomiska åtaganden ifrån de andrahuvudmännen - landstingen och Datasaab - blir dock inte engagemanget ifråndessa tillräckligt för att resultera i en lyckligt genomfördteknikupphandlingsprocess. En annan viktig del i den industripolitiska propositionenrör åtgärder i syfte att främja svensk export. Regeringen föreslår attexportkrediterna till svensk kapitalvaruexport skall kunna ges till de räntorsom anges i den s. k. Consensusöverenskommelsen. Därmed ger vi svenskakapitalvaruexporte-rande företag väsentligt förbättrade möjligheter attkonkurrera på den internationella marknaden. Om exportkrediterna förbättras,skärps emellertid kravet på att svenska komponenter skall användas, där så årmöjligt. När det gäller varor som levereras direkt till ett anläggningsbyggeeller liknande från en utländsk säljare, bör en synnerligen restriktiv hållningintas. Sådana leveranser bör i första hand självfallet finansieras avsäljarlandet. I detta sammanhang kan jag nu nämna att jag tillsätter enutredning om de möjligheter till alternativa former för den statsstöddaexportkreditgivningen som bl. a. bankerna har skisserat. Utredningen får prövaom alternativ behövs och hur de i så fall skall utformas. Den industripolitiska propositionen innehåller också enrad förslag i syfte att främja de mindre företagens ställning. Som jag tidigareangivit avser regeringen emellertid att återkomma med en särskildsmåföretagsproposition . En principiellt viktig del i den industripolitiskapropositionen rör förslaget om trygghetsfonder. Vi anger i propositionen attfrågan om trygghetsfonder skall utredas. En sådan utredning har ocksåtillsatts av regeringen. Jag räknar med att erhålla ett förslag frånutredningen . När det gäller de industripolitiska perspektiven talarThage här om att man från socialdemokratisk sida har en höjdambitionsnivå i industripolitiken. Jag frågar mig då: Vad innebär denna höjdaambitionsnivå? Vad är det socialdemokratiska alternativet till regeringens industripolitik?I partimotionen presenteras några alternativa förslag. De kan dockkarakteriseras som ett hopkok av olika åtgärder som eventuellt kan innebära Industripolitikens inriktning, m. m. Industripolitikens inriktning, m. m. en stimulans till utökad verksamhet i anfingen enskildaföretag eller branscher. Årets "skörd" av denna typ av förslag är sedanprydligt sammanförd i partimotionen. Och visst finns det i densocialdemokratiska partimotionen angelägna och tänkvärda synpunkter ochönskemål. Men hela industripolitiken är ju en fråga om prioritering. Nukompletterar i sin inledning här med några ytterligaresynpunkter och önskemål. Han säger att vi bör bygga mer, minst 20 000 lägenheter.Ja, naturligtvis, men det gäller då också att göra detta under beaktande av desamhällsekonomiska konsekvenserna. Det gäller att beakta vilka andra önskemålsom får eftersättas inom den väldigt knappa finansiella ram som står till vårtförfogande. Det är alltså fråga om en prioritering. Vi bör investera i transportapparaten, säger . det bör vi naturligtvis göra. Det har också sketten betydande ökning av SJ:s investeringar. Arbetet med den tekniska förnyelsenav vårt järnvägsnät utgår jag från måste fortsätta. Men om menaratt investeringarna skall vara av den typen att man flyttar inrikesflyget frånBromma till är det inte investeringar som höjer sysselsättningen. Jaghoppas att det är andra former av investeringar som avser här. Vi bör tillgodose skogsindustrins råvarubehov, säger han.Ja, och där har en lång rad insatser gjorts. Jag skall erkänna att de inte ärtillräckliga, och vi återkommer med nya förslag. sammanträderskogsbranschrådet och får en första information omvirkesförsörjningsutredningens förslag. Jag är mot bakgrund av det förslag somutredningen lägger fram för min del beredd att vidta åtgärder. Vi borde satsa mera på att utveckla alternativ energi,säger . Det är skönt att höra detta, därför att den härregeringen har ju lagt fram ett mycket ambitiöst program när det gällerutvecklingen av alternativ energi och alternafiva energikällor. Det håller nuockså på att ge en betydande effekt. Men jag noterar att en återhållande faktori detta sammanhang har varit socialdemokratins motstånd mot ett rationelltutnyttjande av skogsavfall för energiändamål. Detta är en del konkreta frågor, men jag måste ändåupprepa frågan: Var finns helhetsperspektivet? Var finns den principiellagrundsynen i socialdemokratins inställning till industripolitiken? Partiet ärväl fortfarande ett socialistiskt parti, med allt vad det innebär för synen pånäringspolitiken? Eller har jag missuppfattat den delen av socialdemokratinsidéutveckling? Låt oss därför diskutera alternafiven i näringspolitiken.Vi har i den industripolitiska propositionen, som jag här påmint om, klart deklareratvår grundsyn. Vi menar att svensk ekonomi bör bygga på ett decentraliseratekonomiskt system, byggt på marknadshushållningens principer. Hur ser då det socialdemokratiska alternativet ut? Manvill samtala med näringslivet. Man vill planera. Övergripande planering har juvarit något av ett Columbiägg i den socialdemokratiska näringspolitiken. Menhur stor del av näringslivet bör ägas av staten? Det är en central fråga.Vilken roll bör staten spela i näringslivets utveckling? Skall staten hatotalansvaret för all industriell utveckling? Om inte, hur böransvarsfördelningen vara mellan företag och samhälle? Skall samhället utfärdaen total anställningsgaranti för alla industrianställda, liksom socialdemokraternakrävt för de varvsanställda? Om inte, varför skall bara en grupp anställdaomfattas av statlig anställningsgaranti? Det är en fråga som man nu möter påarbetsplats efter arbetsplats i hela detta avlånga land. Det är egentligen bara på en punkt, som inte har så mycketmed den socialistiska grundsynen att göra, som socialdemokraterna gett besked isin motion och som här har gett besked, och det är att"löntagarfonder" bör införas. Ufifrån de ideologiska utgångspunkter jag företräder ärdet för mig lika lätt att ge ett klart besked på motsvarande punkt. "Löntagarfonder" i den numera hävdvunna bemärkelsen strider motcentrala tankar på ett decentraliserat och mångsidigt näringsliv. Inflytandeti ett näringsliv med "löntagarfonder" av den modell som ThagePeterson avser blir koncentrerat på ett sätt som är helt oacceptabelt, om manföreträder en decentralistisk grundsyn. Därför är "löntagarfonder" ide tappningar som de framförts alltsedan Meidners ursprungliga förslag omöjligaatt förena med grundvalarna för vårt nuvarande ekonomiska system. Däremot är jag angelägen om att fortsatt medverka till attlöntagarnas inflytande i näringslivet stärks. Det är t. o. m. en absolutförutsättning för näringslivets utveckling. Jag har bl. a. därför föreslagit iden industripolitiska propositionen en förstärkt satsning på arbetskooperation.Förslaget om trygghetsfonder syftar också till att stärka löntagarnasinflytande i näringslivet. Inte minst kring förslaget om arbetskooperation kan jag nunotera en mycket glädjande uppslutning ifrån de anställda i en rad företag runtom i landet. Engagemanget och intresset att bli delägare i det företag där mani dag är anställd är påfallande stort. Socialdemokraterna kan inte, trots satsat mycket stora propagandaresurser, ens tillnärmelsevis notera sammaintresse ute på verkstadsgolvet för sina "löntagarfonder". Efter att ha läst alla positiva reportage i LO-tidningenom löntagarägda företag tycker jag att det, sett ur löntagarnas synvinkel,trots allt är bättre med direkt ägande av det egna företaget än med mer ellermindre diffust inflytande via centrala fonder. Målet måste ju vara att utan attförändra associationsformen aktiebolag bereda möjligheter för de anställda somså önskar att på sina villkor och i fri konkurrens vid sidan av detraditionella företagsformerna starta företag med arbetskooperativ inriktning. - Beklädnads - med ca 800 medlemmar ilöntagarägda företag har också sagt att man aktivt stödjer bildandet avlöntagarägda företag. borde ta efter Beklädnads initiativ. Sammanfattningsvis präglas således denindustripolitiska proposition som vi nu skall behandla av en helhetssyn på hurgrundvalarna för vårt ekonomiska system bör vara uppbyggda. Genom enmarknadshushållning i ett decentraliserat ekonomiskt system har svensk ekonomienligt Industripolitikens inriktning, m. m. IndustripoUukens inriktning, m. m. vår mening bäst förutsättningar att återhämta sig. Detfinns inte plats för "löntagarfonder" enligt den modell som ThagePeterson här har gjort sig till förespråkare för i ett sådant ekonomisktsystem. AnL 28 () replik: Jag noterar med tillfredsställelse att ocksåherr Åsling anser att basindustrin skall utvecklas. kunde inte avhålla sig från att ta tillsluggerargument. Han t. o. m. lånade dem från , men bandentill högern måste väl på något sätt upprätthållas. Jag sade inledningsvis att vi socialdemokrater vill satsapå utveckling av ny industri, och jag tycker att vårt arbete i ocksåär ett bevis för detta. Jag skulle kunna ge många exempel på det, men jag skallanföra bara tre. Vi har drivit fram skapandet av de tre utvecklingsbolagenför miljöteknik, energiteknik och transportsystem, de som nu tar åtsig äran för. Vi har föreslagit teknikupphandling för landstingen ochprimärkommunerna men också för utrustningsindustrin, vilket kommeratt ta åt sig äran för. Vi har föreslagit nationella storprojekt, dvs. rejälasatsningar på forskning och utveckling inom viktiga industriella områden. Vivill prioritera tre områden; datateknik och elektronik är det första, bioteknikär det andra, och materialteknik är det tredje. Också detta tar nuåt sig äran för. Men vill jag säga att det är bra att våra förslagäntligen genomförs. Jag förstår att industriministern föraktar löntagarfonder,men jag tycker att han egentligen borde akta sig för det; Han behöver inte gåså långt att han förnekar investeringsproblemet i den svenska industrin. Inteett ord om detta hade han i sin inledning. Vill verkligen industriministernförneka att investeringskrisen är vårt stora problem, attindustriinvesteringarna nu är lägre än de var när de borgerliga tog över1976 och att behovet av nyinvesteringar är stort? Vi skulle behöva eninvesteringsuppgång på för att klara 1980-talets krav. Varifrån kommer denviljan och det kapitalet, om inte löntagarna är med? Jag menar att hamnat i dåligt sällskap. Kanske trivs han där, vad vet jag, när han medolika vulgärargument dömer ut allt vad löntagarfonder heter. Stäng inte dörrenför varje förnuftigt samtal mellan löntagarna och näringslivet om löntagarnasmedverkan i kapitalbildningen och industrins framtida utveckling. Jag beklagarom industriministern gör detta, ty kvar står problemen med de lågaindustriinvesteringarna och det enorma kapitalbehovet för att man skall kunnarusta upp den svenska industrin. Varför är industriministern så rädd förSveriges löntagare? För dem vill han sätta stopp, men han tänker uppenbarligentillåta ett fortsatt utländskt övertagande av den svenska industrin. Vad är detför sans och måtta i detta? I varje fall är det osvenskt så det förslår. AnL 29 Industriministern : tycker att jag använder mig avsluggerargument. Jag förstår inte riktigt den S\'npunkten. I all ödmjukhet harjag från denna plats försökt klara ut var socialdemokratin principiellt ochideologiskt står när det gäller industripolitiken. Jag beklagar om dettabetraktas som användande av sluggerargument. I så fall måste det innebära attThage avböjer en ideologisk debatt i denna fråga, därför att han anserden vara obehaglig. Men det är oerhört väsentligt med tanke attdet ut hur socialdemokratin ser på statens ansvarstagande när det gällernäringspolitiken. Det räcker ju inte med att ha en lång önskelista. I och försig kan den vara trevlig, inte minst inför ett val, men givetvis kostar det enhel del pengar. Det rör sig om åtgärder här och åtgärder där utan inbördessammanhang och utan principiell grundsyn. Har övergett sinideologi? Hur mycket ansvar skall staten ta? Jag tog ett exempel. Ute på dearbetsplatser där jag har varit och där man har problem frågar man sig; Varanställningsgarantin bara aktuell för de varvsanställda? Det är en principiellfråga som jag tycker att nu måste svara på. Jag förmodar att hani varje fall möter frågan på arbetsplatserna. säger att jag föraktar löntagarfonderna.Nej, inte alls. Tvärtom ser jag rätt kyligt på den typen av system. Det harsina fördelar. Men det grundläggande felet i den uppläggning somsocialdemokratin ursprungligen valt och som socialdemokratin, trots attsystemet gjorts om ett par , håller fast vid är att man tar bort detenskilda engagemanget. Även om den nyvalde Metallbasen antyddenågonting annat, noterade man att SSU;s ordförande sade att detinte kan bli fråga om omorientering. Var står socialdemokratin egentligen? Jagutgår från att det officiella budskapet gäller, dvs. att det är den gamla typenav löntagarfonder som man också fortsättningsvis förespråkar. Den kan jag inteacceptera, eftersom de har en principiellt främmande inriktning - en inriktningsom inte är möjlig att anpassa till det samhällssystem som vi har, med ettdecentraliserat ansvar för företagens verksamhet. Sedan säger : Men investeringsbenägenhetenär ju inte vad den har varit. Nej, förvisso är den inte det. Vi måste alltså setill att främja investeringarna. Men det gör man ju inte i första handgenom att skapa fram nytt kapital, utan det gör man genom åtgärder som verkarpå efterfrågesidan, som höjer lönsamheten, som ökar offensiviteten i näringslivetoch som gör att företagen efterfrågar kapital. Då finns också kapitalet. Denlåga investeringsbenägenheten är alltså inget argument för löntagarfonder.Tvärtom vet vi som har med småföretagen att göra att i synnerhet småföretagenär mycket oroade över den här löntagarfondsdebatten och att den har verkat ihög grad återhållande på investeringsbenägenheten. Får jag till slut säga att jag är den siste som villstänga dörren för konstruktiva samtal om hur industripolitiken i framtidenskall utformas. Industripolitikens inriktning, m. m. 4 protokod 1980/81:163-165 Industripolitikens inriktning, m. m. AnL 30 () replik; Arbetarrörelsen har utarbetat ettlöntagarfondsförslag. Om det vill vi mötas i en ärlig diskussion mednäringslivet. Och vi har visat öppenhet, men mötts av enbart hänsynlöskonfrontation. De borgerliga regeringar där industriministern har medverkat harju torpederat arbetet i den statliga löntagarfondsutredningen. Jag tycker attherr Åsling borde, åtminstone så länge han är industriminister, hålla sig enbit ifrån de mest vildsinta propagandakampanjerna från de aggressiva gruppernai och också ta avstånd från högerns hjälporganSvenska företagares riksförbund i stället för att svälja med hull och hår denpropaganda som de svarar för. Visst kan jag föra en ideologisk debatt medindustriministern. Jag gjorde en ansats till det i min inledning, när jag sadeatt vi socialdemokrater inte kan acceptera den syn som de borgerliga har på deanställda och på samhället. Vi anser att de anställda och samhället måste haökade möjligheter i industripolitiken att vara med och bygga upp Sverigesindustriella framtid. Vad får jag då för kommentarer? Jo, industriministernverkar helt främmande för den svaga industriella utvecklingen i vårt land. Hanhar ingenting annat att komma med om de låga industriinvesteringarna än ettbeklagande, inget annat om det dåliga bostadsbyggandet än ett beklagande. Hanhar inte en enda kommentar till att 30 000 industrijobb gått förlorade på ettenda år! Min fråga är: Följer inte industriministern med vad sompågår i det svenska samhället? Läser inte tidningarna eller ser påTV? Varenda dag skildras ju där hur industrier slår igen, hur arbetslöshetenökar, hur råvaran till skogsindustrin saknas och hur bostadsköerna växer. Harinte industriministern hört talas om LM i eller Varv iMalmö? Har inte industriministern uppmärksammat att tre stora fackligaorganisationer -Livsmedels, Fabriks och Metall - hållit kongresseri och hur de alla har uttryckt sin oro över vad som pågår i svenskindustri: oro för fortsatt utslagning av industriarbetsplatser, oro över att viförlorar marknadsandelar och oro för hur framtidssatsningarna rasar i densvenska industrin? Har inte hört talas om allt detta? Man kanverkligen ställa sig den frågan, eftersom regeringen sitter som om ingentinghade hänt. förstår jag möjligen bättre varför industriministernsäger nej till många av våra förslag för att utveckla svensk industri ochåstadkomma offensiva satsningar genom att öka byggandet, genom att göratrafikinvesteringar, genom att ta fram råvaran till skogsindustrin och genomatt ge klartecken till energiinvesteringarna. Är det verkligen så illa att inte har upptäckthur det ser ut i landet? Jag hänger mig inte åt hänsynslöskonfrontation. Men jag vill veta var mina politiska meddebattörer står för attvi skall få en meningsfull dialog. Jag tar avstånd från debatter,informationskampanjer etc. som bara har till uppgift att polarisera debattenoch minska möjligheterna till breda samförstånd. Det borde veta. Jag tror ändå att det är angeläget att man på ett heltannat sått än vad socialdemokratin gjort i sina reservationer tillutskottsbetänkandet och på ett helt annat sätt än vad gjort isina inlägg försöker fastställa var socialdemokratin står rent principiellt. Jag sade i mitt anförande att jag är beredd att fortsättaatt verka för de anställdas ökade inflytande i näringslivet. Det är t. o.m. enavgörande resurs för att vi skall få den vitalitet vi eftersträvar inäringslivet. Men det måste då ske på principiellt riktiga och rimliga villkor,så att man inte tar med den ena handen och ger med den andra och så att maninte får den reaktion som socialdemokratin har fått när det gällerlöntagarfonderna, därför att man lagt upp ett system som är principvidrigtutifrån det demokratiska system vi har här i landet. Lägger man upp sin politikoch gör sina insatser på det sättet, får man också finna sig i att debattenblir polariserad, och då får man finna sig i att de kretsar inom näringslivetsom träffar investeringsbesluten blir osäkra om framtiden och att man ismåföretagarkretsar inför löntagarfondsdebatten också håller tillbaka angelägnainvesteringar. Jag anser att man i stället bör ge de företag man har arbetsro.Man bör respektera den associationsform som aktiebolagen utgör. Det är enkapitalsammanslutning, och den bör man respektera för vad den är och i ställetöka möjligheterna för människor med ett personligt engagemang att bilda egnaföretag i en ny associationsform, nämligen arbetskooperativets. Det är enprincipiellt viktig fråga i det här sammanhanget, och den har t. ex. ThagePeterson inte velat ta upp till diskussion. Vi har förlorat industrijobb, säger har vi det! Men det finns ju från socialdemokratins sida intetillstymmelse till analys av varför vi gjort det, av vad det är som liggerbakom vår bristande konkurrenskraft. När man ger sig in i en diskussion omvilka åtgärder som skulle kunna sättas in för att vrida det hela rätt igen, såstannar man upp inför generella utfästelser och önskemål om mera planering, omförtroendefulla samtal med näringslivet etc. Det är naturligtvis vällovligt,men ingen skall tro att det löser problemen. Problemen måste vi lösa genom attrestaurera svensk ekonomi och genom att få ett kostnadsläge här i landet somgör att vi återvinner vår konkurrenskraft samt naturligtvis genom att utnyttjavåra produktionsresurser bättre. Men där måste man på ett helt annat sätt änThage skisserade göra en omsorgsfull prioritering av insatserna. Byggandet är självfallet viktigt, men det måste vägas motde andra angelägna investeringsbehoven. Det måste vägas mot andra anspråk påkreditmarknaden. På energisidan har offensiven för att få ett effektivtenergisystem här i landet startat med de borgerliga regeringarna. IndustripoUukens inriktning, m. m. Industripolitikens inriktning, m. m. länge ettförsummat kapitel. märker vi också effekten, om inte socialdemokratinbromsar i fråga om den praktiska tillämpningen, som man har gjort på ettbeklagligt sätt när det gäller utnyttjandet av skogsavfallet, som jag sade. Det gäller även här att leva som man lär, det gäller energiförsörjningen är faktiskt så mycket på gång att man kansäga att det kanske är den mest expansiva sektor som vi f. n. har i svensktsamhällsliv. Förste vice talmannen anmälde att anhållit att till protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare replik. AnL 32CHRISTER EIREFELT (fp); Kärnfrågan i den ekonomiska situation vibefinner oss i är industrins möjligheter att genom förbättrad konkurrenskrafthämta hem reala resurser till . Vi måste kunna höja våra marknadsandelarpå exportmarknaderna, och även inom landet måste vi kunna öka vårkonkurrensförmåga gentemot importerade produkter. är en öppen ekonomi, som i hög grad ärberoende av omvärlden. Vi kan inte avskärma oss från vad som händer ivärldsekonomin. Och det betyder bl. a. att vi måste anpassa oss tillförändrade konkurrenssituationer. Genom politiska beslut - inte minst genom enambitiös arbetsmarknadspolitik - kan vi underlätta de nödvändiga omställningarna.Men industripolitikens uppgift är att slå vakt om den drivkraft som ger osslångsiktigt varaktiga jobb. Vi liberaler har alltid hävdat att detta sker bästom företagen får allmänt goda förutsättningar. Det är generella åtgärder inomindustripolitikens ram som skapar nysatsningar, innovationer och en positivföretagaranda. Staten måste avstå från detaljerad styrning av branscher ochenskilda företag. Annars minskar konkurrensen och försämras effektiviteten. De mindre och medelstora företagen har en avgörandebetydelse för den totala sysselsättningen. Småföretagen är livsviktiga inteminst för regionalpolitiken. De har lättare att anpassa sig till förändringaroch klarar sig således ofta bättre än specialinriktade och därmedkonjunkturkänsliga storföretag. Marknadsekonomin är uppbyggd på ettdecentraliserat beslutsfattande. Det är de många, enskilda besluten som gerstabiliteten och som minskar risken för felsatsningar. Att stödja småföretagen är alltså viktigt i sig. Men detär också så att dagens småföretag är "grogrunden" för kommandegenerationer av storföretag. Det stöd vi ger ut kan, när företagen harvuxit ut och konsoliderats, ge flerfalt tillbaka i form av sysselsättning ochskatteintäkter. På flera punkter i näringsutskottets betänkande 64 villutskottet avvakta, i första hand därför att en småföretagarproposition äraviserad från industridepartementet . Flera frågor är också underutredning. Skattefråganär en sådan. Det råder inget tvivel om att familjeföretagens skattesituationi många fall har verkat hämmande. Arbete pågår med att se över reglerna för bättre skall kunna slå vakt om det arbetande kapitalet inne i företaget.Ändå gör socialdemokraterna i näringsutskottet ett stort nummer av attutskottet nu avvaktar resultatet av utredningen och dess uppföljning ismåföretagarpropositionen. Jag tycker att det är att slå in öppna dörrar.